Справа № 152/1753/17
16 квітня 2018 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Також, суддя у заяві про самовідвід зазначила, що 19.02.2018 року нею розпочато судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України, який відкладено на 11.04.2018 року у зв`язку із повідомленням обвинуваченим ОСОБА_5 про відмову від захисника ОСОБА_6 , тоді як вказаний захисник у судовий розгляд не прибув.
Крім того, суддя ОСОБА_4 у заяві про самовідвід зсилається на те, що з 19.01.2018 року по 28.02.2018 року у її провадженні перебувало кримінальне провадження №152/2001/17 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і 28.02.2018 року під її головуванням ухвалено обвинувальний вирок у цьому кримінальному провадженні.
Вказаний вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 02.04.2018 року і направлений на виконання, відповідно до розпорядження від 03.04.2018 року про виконання вироку, який набрав законної сили.
При цьому, відповідно до вироку від 28.02.2018 року, суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 08.02.2016 року приблизно о 10 годині, за попередньою змовою з особами, щодо яких матеріали виділено в окреме кримінальне провадження (за обвинувальним актом від 29.11.2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ) вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.
Таким чином, під час судового розгляду 28.02.2018 року кримінальної справи щодо ОСОБА_7 судді частково стали відомі матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
Вказана обставина не була і не могла бути відома судді ОСОБА_4 під час призначення судового розгляду у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 та до початку судового розгляду, оскільки вирок щодо ОСОБА_7 ухвалено 28.02.2018 року, а набрав він законної сили 02.04.2018 року.
Крім того суддя вважає, що вказані обставини, у випадку не заявлення про самовідвід, можуть трактуватися сторонами кримінального провадження та потерпілою як порушення права обвинуваченого та потерпілої на справедливий суд, що передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч.3 ст.81 КПК України, при розгляді відводу суд має вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Суддя ОСОБА_4 , яка заявила про самовідвід, на виклик суду не з`явилася, але від неї до суду поступило клопотання про розгляд заяви в її відсутності, заяву про самовідвід підтримує (а.с.73).
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви головуючого судді ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не прибула, але 12.04.2018 року надіслала заяву про розгляд заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід у її відсутності, щодо задоволення заяви не заперечує (а.с.72).
Обвинувачений ОСОБА_5 на виклик суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду заяви про самовідвід, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд заяви в його відсутності до суду не надходило.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 у судове засідання не прибув, але 16.04.2018 року надіслав заяву про розгляд заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід у його відсутності, заяву підтримує, просить її задовольнити (а.с.74).
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, та враховуючи вимоги ст.ст. 22, 26, 81 КПК України, вважає за можливе розглянути заяву про самовідвід у відсутності потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_10 .
Розглянувши заяву головуючого судді ОСОБА_4 про самовідвід, заслухавши доводи учасників справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч.1 ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим (ч.ч.3-5 ст.80 КПК України).
Відповідно до ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Крім того, наведені обставини не були відомі судді до початку судового розгляду, що мало місце 19.02.2018 року, оскільки вирок суду щодо ОСОБА_7 ухвалений 28.02.2018 року, набрав законної сили 02.04.2018 року.
Вказані обставини, на які посилається суддя ОСОБА_4 , підтверджуються розпорядженням про виконання вироку щодо ОСОБА_7 , який набрав законної сили 02.04.2018 року (а.с.163).
Отже, зазначені у заяві про самовідвід факти знайшли своє підтвердження.
За таких обставин, суд вважає, що заява судді ОСОБА_4 про самовідвід від 11.04.2018 року та висловлені нею доводи у ній, ґрунтуються на вимогах ст.75 КПК України та узгоджуються із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п. 161), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту" (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" від 21.07.2011 року).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" від 10 грудня 2009 року, наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", п. 42). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії п. 43).
У п. 97 рішення по справі "Фельдман проти України" від 08 квітня 2010 року Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності.
Визначення юридичного змісту оціночної категорії "безсторонній суд" зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.
Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі "Ле Комт, Ван Левен и Де Мейер проти Бельгії"), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.
Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи.
Об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
При цьому, ЄСПЛ у справі "Ушаков та Ушакова проти України" 18 червня 2015 року вказав на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (див. також рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" від 21.07.2011 року).
У даному випадку, з точки зору суб`єктивного критерію, вказані у заяві про самовідвід головуючим суддею ОСОБА_4 доводи є об`єктивно обґрунтованими і підлягають задоволення з огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини та положень КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 75, 76, 80, 81, 369-372 КПК України, суд, -

Кримінальне провадження №152/1753/17 (провадження № 1кп/152/25/18) про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст. 185 КК України передати до канцелярії Шаргородського районного суду Вінницької області для проведення повторного автоматизованого розподілу і передачі іншому судді.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення у справі. Ухвала, яка не може бути оскаржена, в силу вимог ч.5 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1