МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1637/17
Провадження № 1-в/480/342/17
Ухвала
31 жовтня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сенькове Куп`янського району Харківської області, про звільнення від відбування покарання, у зв`язку з амністією засудженого -
ОСОБА_3 вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та призначено покарання на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.05.2014, призначене остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2014 року скасовано звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 24.06.2014 та направлено для відбування покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
02 жовтня 2014 року ОСОБА_3 затримано, в зв`язку з виконанням ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2014 року.
Покарання засуджений ОСОБА_3 відбуває у Державній установі Ольшанська виправна колонія (№ 53).
18 вересня 2017 року засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про застосування відносно нього Закону України Про амністію у 2016 році, вказуючи на те, що він потребує лікування, а також посилаючись на те, що у нього є неповнолітня дитина.
Прокурор та представник установи виконання покарань у судове засідання не з`явилися; подали на адресу суду заяву про розгляд заяви за їх відсутністю.
Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не прибув; подав на адресу суду заяву про розгляд заяви без його участі.
Розглянувши заяву, суд дійшов такого.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Частиною 1 статті 5 Закону України Про застосування амністії в Україні дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.
Згідно з положеннями п. в) ст. 4 Закону України Про застосування амністії в України амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
З матеріалів, наданих на запит суду, щодо засудженого ОСОБА_3 вбачається, що він має не зняту і не погашену судимість за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 06.09.2004 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України та за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.05.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім цього, наразі засуджений відбуває покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 259 КК України. Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України вказані злочини відносяться до категорії тяжких злочинів.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році Верховна Рада України постановила звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:
а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;
б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;
в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;
г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених вді подального відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;
ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту");
е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;
є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
З матеріалів, наданих на запит суду, щодо засудженого ОСОБА_3 вбачається, що він не є особою, яка зазначена у статті 1 Закону України Про амністію у 2016 році.
Статтею 3 Закону України Про амністію у 2016 році передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Отже, до засудженого ОСОБА_3 не може бути застосована амністія, оскільки він відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину.
За таких обставин у задоволенні заяви ОСОБА_3 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році слід відмовити.
Керуючись п. в) ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про звільнення від покарання, у зв`язку із амністією відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів.
Суддя ОСОБА_1