АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1591/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представників власників майна адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8

власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , представника власника майна ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , представника власника майна ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання детектива Національного бюро Четвертого відділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_12 , погоджене прокурором другого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на майно

підозрюваного ОСОБА_10 , зокрема:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- квартиру

АДРЕСА_3 .

на майно ОСОБА_9 , зокрема:

- квартиру АДРЕСА_4 ;

- садовий будинок АДРЕСА_5 ;

- легковий автомобіль марки та моделі «Opel Meriva», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

на майно ОСОБА_11 , зокрема:

- гаражний бокс (гараж) № НОМЕР_2 по вулиці Степанченка Василя, 4, обслуговуючого

кооперативу «Кронштадт» (Святошинський район), в м. Києві;

- легковий автомобіль марки та моделі «Mitsubishi Outlander 2.4», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ,

- легковий автомобіль марки і моделі «Chevrolet lacetti» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ,

шляхом заборони його відчужувати та розпоряджатися ним в частині заборони їх

пошкодження, псування, знищення, перетворення та передачі.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання детектива про арешт майна, з метою забезпечення подальшої конфіскації майна, як виду покарання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_7 , представник власника майна ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_7 та представник власника майна ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива про накладення арешту на майно зазначене у клопотанні.

Так, адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , в обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що розгляд клопотання детектива про арешт майна здійснено без повідомлення власника майна - ОСОБА_9 та слідчим суддею накладено арешт на транспортні засоби та гаражний бокс, що не перебуває у власності підозрюваного, а належить його дружині. Додає, що твердження сторони обвинувачення про те, що дружина підозрюваного повинна була знати про відповідність майна ознакам ст. 96-2 КК України, є голослівними.

Також апелянт вказує, що автомобіль «Opel Meriva», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 придбаний 2008 року за власні кошти дружини підозрюваного, а садовий будинок АДРЕСА_5 на 50 % належить підозрюваному, а решта 50 % його дружині. Крім того, вказує, що не встановлено факту того, що співвласником квартир за адресами: вул. Прилужній в м. Києві, вул. Григорія Андрющенка в м. Києві та по вул. Кірова в смт. Гостомель в м. Ірпінь Київської області є дружина підозрюваного ОСОБА_9 , а кошти на придбання даних квартир акумульовані з продажу інших квартир.

Далі в апеляційній скарзі адвокат зазначає, що квартира АДРЕСА_4 належить виключно дружині підозрюваного.

У підсумку, автор апеляційної скарги вказує, що слідчим суддею не враховано сімейний стан та склад сім`ї ОСОБА_10 , а саме перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Так, адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_11 , в обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що розгляд клопотання детектива про арешт майна здійснено без повідомлення власника майна - ОСОБА_11 та слідчим суддею накладено арешт на майно, що не перебуває у власності підозрюваного, а належить його батьку. Додає, що твердження сторони обвинувачення про те, що батько підозрюваного повинен був знати про відповідність майна ознакам ст. 96-2 КК України, є голослівними. Так, адвокат вказує, що ОСОБА_11 сплачено усі пайові внески і фізично побудовано гаражний бокс № НОМЕР_2 господарчим шляхом, а кошти для придбання легкового автомобіля марки та моделі «Opel Meriva», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 одержані ОСОБА_11 від продажу попереднього автомобіля та особистих накопичень.

Далі в апеляційній скарзі адвокат зазначає, що слідчий суддя помилково дійшов висновку про належність транспортного засобу марки і моделі Chevrolet lacetti 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , саме ОСОБА_11 .

У підсумку, автор апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не враховано сімейний стан та склад сім`ї ОСОБА_10 а саме перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Адвокат ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_10 , в обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що розгляд клопотання детектива про арешт майна здійснено без повідомлення власника майна - ОСОБА_10 . Додає про необґрунтованість підозри, у зв`язку із чим неможливо визначити підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та встановити дійсний розмір збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням на даній стадії розслідування кримінального провадження. Крім того, вказує про невмотивованість ухвали слідчого судді, оскільки особам, на майно яких накладено арешт, не вручено повідомлення про підозру та вони не є сторонами кримінального провадження.
Одночасно автори апеляційних скарг зазначають, що копію оскаржуваного судового рішення отримано 24.02.2018 року, апеляційні скарги подані до суду 28.02.2018 року, у зв`язку із чим строки, визначені ст. 395 КПК України, апелянтами дотримані.

На адресу апеляційного суду м. Києва надійшли доповнення до апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, адвокат ОСОБА_7 зазначає про те, що ОСОБА_11 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а тому арешт з метою передбаченою п. 5, 6 ч. 2 ст. 170 КПК України відносно нього не передбачено. Додає, що оскаржувана ухвала суду не містить порядку її виконання із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Адвокат ОСОБА_8 в доповненнях до апеляційної скарги звертає увагу суду на відсутність підстав для накладення арешту на майно з метою зазначеною у клопотанні детектива через його невідповідність вимогам ст. 96-2 та відсутність процесуального статусу підозрюваної особи. Додає про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення, а саме передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та зазначає про нечітку вартість морських торгівельних суден.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власників майна адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та власників майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що власники майна та їх представники участі у судовому засіданні не приймали, копію оскаржуваної ухвали апелянтами отримано 24.02.2018 року, апеляційні скарги подані до суду 28.02.2018 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Національного антикорупційного бюро України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000865, відомості про яке 30.04.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у вчиненні розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Детектив Національного бюро Четвертого відділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_12 , за погодженням із прокурором другого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся доСолом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, підозрюваного ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , яке ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року задоволено.

Дане рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано обґрунтованим, виходячи з наступного.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження,детектив Національного бюро Четвертого відділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_12 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Враховуючи мету арешту у даному конкретному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні детектива приведені достатні доводи, підстави та мета для накладення арешту на майно ОСОБА_10 .

Так, накладення арешту з метою конфіскації майна як виду покарання на майно, яке знаходиться у власності підозрюваного ОСОБА_10 колегія суддів визнає законним та обґрунтованим, з урахуванням наявного у матеріалах провадження повідомлення про підозру ОСОБА_10 від 31.01.2018 року (а.с.5-20) та відомостей про належність йому квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири

АДРЕСА_3 , а також частин майна, яка була придбана ОСОБА_9 у період перебування у шлюбі з підозрюваним, а саме частини квартири АДРЕСА_4 , частини садового будинку АДРЕСА_5 , частини легкового автомобіля марки та моделі «Opel Meriva», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

До таких висновків колегія суддів дійшла з урахуванням даних про час набуття ОСОБА_9 майна, яке зареєстровано на її ім`я та вимог ст.ст. 57, 60, 63 СК України.

Разом з цим, необхідним буде відмітити, що, якщо один з подружжя має бажання, то він може звернутись до суду з позовом про визнання його долі у спільному сумісному майні подружжя та довести, що його доля дорівнює частині або іншій частині у спільному майні.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_9 є одноособовим власником майна, на яке детектив просить накласти арешт, не заслуговують на увагу, оскільки питання визначення долі майна подружжя виходить за межі справи, яка розглядається.

Що стосується накладення арешту на майно батька підозрюваного ОСОБА_11 , то слід звернути увагу на наступне.

Положеннями статті 962 КК України передбачено підстави застосування спецконфіскації, зокрема у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна, наявність цих підстав має бути доведена ініціатором клопотання згідно ч. 5 ст. 132 КПК України.

Враховуючи наведені вимоги закону та те, що ОСОБА_10 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення у період з січня по грудень 2012 року, тобто до часу введення в дію такого виду додаткового покарання, як спеціальна конфіскація, яка підлягає застосуванню з грудня 2013 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно батька підозрюваного ОСОБА_11 .

Таким чином, відсутні підстави для висновку про можливість застосування такого виду додаткового покарання, яке не існувало в період вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки застосування закону про кримінальну відповідальність який погіршує становище підозрюваної особи не відповідає вимогам законодавства.

Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя на це уваги не звернув.

Посилання апелянтів на те, що розгляд клопотання детектива про арешт майна відбувся без повідомлення власників майна, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.

Доводи апеляційної скарги в частині неврахування слідчим суддею сімейного стану та складу сім`ї ОСОБА_10 , слід визнати передчасними, оскільки дане питання не є предметом розгляду у даному судовому засіданні, проте має бути предметом дослідження суду при вирішенні питання застосування додаткових заходів покарання, зокрема конфіскації майна.

Твердження адвокатів про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не повідомлено про підозру, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням мети арешту у даному конкретному випадку.

Твердження адвоката про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки вони фактично стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження.

Доводи апелянтів в частині нечіткої вартості морських торгівельних суден, підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження про дійсний розмір збитків, та не є визначеною законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, як і посилання адвокатів на відсутність в оскаржуваній ухвалі слідчого судді порядку її виконання та способу інформування заінтересованих осіб.

З урахуванням вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_9 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання детектива Національного бюро Четвертого відділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_12 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_10 , на майно ОСОБА_9 , на майно ОСОБА_11 , шляхом заборони його відчужувати та розпоряджатися ним в частині заборони їх

пошкодження, псування, знищення, перетворення та передачі, скасувати в частині арешту накладеного на частини квартири АДРЕСА_4 , частини садового будинку АДРЕСА_5 , частини легкового автомобіля марки та моделі «Opel Meriva», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_9 та на майно ОСОБА_11 , а саме гаражний бокс (гараж) № НОМЕР_2 по вулиці Степанченка Василя, 4, обслуговуючого кооперативу «Кронштадт» (Святошинський район) в м. Києві, легковий автомобіль марки «Mitsubishi Outlander 2.4», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ __________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4