17.11.2017 Справа №389/2698/17
Провадження № 1-кс/389/354/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2017 року Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області на постанову старшого слідчого СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_2 від 28 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001732 від 17 серпня 2016 року за ознаками правопорушення з правовою кваліфікацією ст. 246 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Державна екологічної інспекція у Кіровоградській області 09 листопада 2017 року звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_2 від 28 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001732 від 17 серпня 2016 року за ознаками правопорушення з правовою кваліфікацією ст. 246 КК України. Вимоги скарги обгрунтувала тим, що 03 жовтня 2017 року інспекцією отримано копію постанови старшого слідчого СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_2 від 28 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001732 від 17 серпня 2016 року за ознаками правопорушення з правовою кваліфікацією ст.246 КК України. Дане кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі матеріалів Інспекції про виявлення її співробітниками незаконної порубки дерев у лісосмузі вздовж автодороги Єградківка - Кіровоград поруч з селом Топило Знам`янського району Кіровоградської області. З постанови слідчого вбачається, що підставою для закриття кримінального провадження слугувало те, що вказана лісосмуга не знаходиться на балансі ні у сільській раді ні у Державного агентства лісових ресурсів та не належить державі, а стаття 246 КК України передбачає завдання істотної шкоди державним інтересам у сфері захисту лісових насаджень. Вказаний висновок слідчого інспекція, з посиланням на ст.13 Конституції України, ст.ст.7,8 Лісового кодексу України, вважає безпідставним, а постанову про закриття кримінального провадження незаконною. Відтак, просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001732 від 17 серпня 2016 року, притягти винних осіб до кримінальної відповідальності та відшкодувати завдані збитки.
Одночасно, скаржник просив поновити строк оскарження, з огляду на те, що оскаржувану постанову інспекцією отримано лише 03 жовтня 2017 року і в подальшому первісно оскаржено її до Знам`янської місцевої прокуратури 04 жовтня 2017 року. Після отримання 23 жовтня 2017 року з прокуратури листа датованого 13 жовтня 2017 року, в якому було зазначено, що за результатами перевірки законності прийнятого рішення підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження не встановлено, не погоджуючись з висновком прокуратури, дану скаргу скеровано поштою 26 жовтня 2017 року до суду.
Прокурор та представник заявника у судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Представником заявника надіслано до суду заяву, в якій він наполягає на задоволенні скарги і просить розглядати справу за його відсутності.
Згідно з ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.
Разом з цим, з огляду на засаду диспозитивності в кримінальному провадженні, згідно з якою учасники кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачені КПК, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та його представника. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги в силу положень ч. 3 ст. 306 КПК.
Під час судового розгляду оглянуто матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001732 від 17 серпня 2016 року.
На думку суду, викладені скаржником причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою, є поважними, а тому суд приходить до висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду з данною скаргою.
Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, зокрема, закриттям кримінального провадження (п.5 ст. 3 КПК України).
Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Поняття верховенства права та його зміст розкрито у Рішеннях Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 тавід 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.
Відповідно до положень ст.9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства (принцип законності).
При цьому, слідчий зобов`язаний (а не має право) всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті, а саме коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів, 28 листопада 2016 року старшим слідчим СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_2 прийняте процесуальне рішення щодо винесення постанови про закриття кримінального провадження по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001732 від 17 серпня 2016 року, у зв`язку з відсутністю у події складу кримінального правопорушення. Вказана постанова винесена з посиланням на те, що формально в діях невідомих осіб вбачається склад правопорушення передбачений ст.246 КК України, але власника лісосмуги не існує та вона не належить, а ні державі, а ні будь-кому іншому. Також у постанові зазначено, що відповідно до наданих запитів про належність даної лісосмуги та знаходження її на балансі встановлено, що дана лісосмуга не знаходиться на балансі ні у сільській раді, ні у Державного агенства лісових ресурсів.
Статтею 246 КК України передбачена відповідальність за незаконну порубку дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.
Об`єктом злочину є встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу як важливого елемента навколишнього природного середовища.
Предмет злочину - дерева і чагарники, які ростуть у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду.
З об`єктивної сторони злочин виражається у незаконній порубці дерев і чагарників. При цьому кваліфікація таких дій за ст. 246 залежить від категорії захищеності лісу, а також інших об`єктів, де здійснюється порубка. Так, незаконна порубка у лісах, захисних та інших лісових насадженнях утворює склад цього злочину лише тоді, коли це заподіяло істотну шкоду. Водночас вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах є вже достатньою підставою для кваліфікації діяння за ст. 246 - істотна шкода у такому випадку не є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину.
Вирішуючи питання про те, чи є шкода, заподіяна незаконною порубкою, істотною (оціночне поняття), потрібно у кожному конкретному випадку враховувати вартість, екологічну цінність (наприклад, занесення дерева або чагарника до Червоної книги України), кількість незаконно вирубаного лісу, розмір шкоди, завданої довкіллю й обчисленої за відповідними таксами. Якщо шкода судом не визнається істотною, винна особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. ст. 65, 65-1, 66 КАЛ.
Суб`єкт злочину загальний. Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до статті 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Стаття 8 Кодексу, яка визначає право державної власності на ліси зазначає, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Слід зауважити, що головним державним органом в системі центральних органів виконавчої влади з питань формування та забезпечення реалізації державної політики в галузі лісового та мисливського господарства є Міністерство аграрної політики та продовольства України. Згідно з Указом Президента України № 500/2011 від 23 квітня 2011 року міністерство визначає пріоритетні напрямки, стратегію та механізми розвитку у цій сфері, а також видає нормативно-правові акти, що врегульовують питання лісового та мисливського господарства.
Центральним органом виконавчої влади в сфері лісового та мисливського господарства є Державне агентство лісових ресурсів (ДАЛР) України (створене шляхом реорганізації колишнього Держкомлісгоспу), діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства. Основним завданням ДАЛР є реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, а також внесення пропозицій щодо формування цієї політики. Агентство здійснює державне управління в галузі ведення лісового та мисливського господарства, є головним розпорядником бюджетних коштів, забезпечує виконання функцій державної лісової охорони, координує діяльність лісової охорони всіх постійних лісокористувачів та власників лісів, забезпечує здійснення наземно-авіаційної охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, інших лісопорушень тощо.
На рівні областей повноваження щодо реалізації державної політики у сфері лісового та мисливського господарства мають територіальні органи ДАЛР України обласні управління лісового та мисливського господарства (ОУЛМГ).
Згідно з чинним земельним (ст. 57 ЗКУ) та лісовим (ст. 17 ЛКУ) законодавством, ліси та землі лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування надаються для ведення лісового господарства у постійне користування спеціалізованим державним та комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, у яких створено спеціалізовані підрозділи.
Тобто на законодавчому рівні закріплено, що ліси можуть надаватись підприємствам державної та комунальної власності на умовах постійного користування.
Слід також відзначити, що частина лісових насаджень належить до земель, що перебувають в оренді фізичних та юридичних осіб, у користуванні сільськогосподарських товариств.
Загалом, українські ліси підпорядковуються декільком міністерствам і відомствам.
Отже, утримувачем лісів може бути Державне агентство лісових ресурсів України, Міністерство агропромислової політики та продовольства України, Міністерство оборони України, Міністерство з надзвичайних ситуацій, Міністерство екології та природних ресурсів України, Міністерство інфраструктури (наприклад, по лісосмугам відводу залізничних та автомобільних шляхів), тощо.
Висновок про те, що лісосмуга, в якій 04 серпня 2016 року Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області виявлено незаконну порубку дерев фактично є безхазяйною (власника не існує), слідчим зроблено на підставі довідок наданих на його запити Трепівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області та Державним підприємством «Чорноліське лісове господарство» та в яких зазначено, що лісосмуга вздовж автодороги Єградківка Кіровоград, поруч з селом Топило, у них на балансі не перебуває. Запитів у інші відомства, установи, організації, принаймні до Державного агентства лісових ресурсів слідчим взагалі не направлялося.
В ст.84 КПК України зазначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Проведення слідчих (розшукових) дій регулюється главою 20 КПК України. Самі по собі слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Отже, суд погоджується з доводами скаржника, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена передчасно і в достатній мірі не мотивована, а тому підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 305-306 КПК України,
У Х В А Л И В:
Скаргу Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області задовольнити.
Скасувати постанову старшого слідчого СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Гончаренка від 28 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001732 від 17 серпня 2016 року за ознаками правопорушення з правовою кваліфікацією ст.246 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1