Справа № 359/7433/17
Провадження № 1-в/359/424/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про застосування відносно нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році", -
в с т а н о в и в :
22.09.2017 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього положень ЗУ "Про амністію у 2016 році".

В судове засідання учасники не з`явились. По дату час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Прокурор подав заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами, проти задоволення клопотання заперечував. Заявник також просив проводити засідання без його участі, про що повідомив суд письмово.
Згідно листа начальника Бориспільської виправної колонії № 119 відсутня технічна можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до переконання розглянути клопотання в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, подання та ознайомившись із особовою справою засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається із особової справи, вироком Баришівського районного суду Київської області від 26.09.2016 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_3 до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Баришівського районного суду Київської області від 10.11.2015 р., та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.11.2016 р. вирок Баришівського районного суду Київської області від 26.09.2016 р. щодо ОСОБА_3 - змінено, а саме виключено із мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 рецидив злочину. В решті вирок залишено без змін.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 26.09.2016 р. набрав законної сили 23.11.2016 р.
Згідно вищезазначеного вироку засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання в Бориспільській ВК № 119.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, КК України та цього Закону.

7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Таким чином, умови застосування та перелік осіб на яких поширюється дія ЗУ "Про амністію у 2016 році", визначені положеннями такого Закону.

Відповідно до ст. 11 даного Закону рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Як вбачається з вироку Баришівського районного суду Київської області від 26.09.2016 р. ОСОБА_3 засуджений за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України. Даний злочин є умисним злочином, за який встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а тому у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Таким чином, на ОСОБА_3 не розповсюджується дія ст. ст. 1, 3, 5, 7 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки він відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення умисного тяжкого злочину.

Так, статтею 4 ЗУ "Про амністію у 2016 році" закріплено - звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

В той же час, з даної норми слідує, що обов`язковою передумовою для її застосування до конкретної особи є те, щоб ця особа відповідала не одній із, а всім умовам, зазначеним в цій статті, а саме: 1) відноситься до категорії осіб, зазначених у ст. 1 цього Закону; 2) бути засудженим за умисний злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 10 років; 3) на день набрання чинності цим Законом відбути не менше половини призначеного строку основного покарання.

Таким чином, саме сукупність вищезазначених умов може бути підставою для застосування ст. 4 Закону України "Про амністію у 2016 році" до особи, яка їм відповідає.

Так, аналіз відомостей про особу ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах клопотання та особової справи, свідчить, що він не відноситься до переліку осіб, визначених в ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році". Це в свою чергу вже виключає можливість застосування до засудженого ОСОБА_3 положень ст. 4 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки відсутня одна із обов`язкових умов, визначених цією статтею.

Крім того, на засудженого ОСОБА_3 не розповсюджується дія ст. 2 зазначеного Закону, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що засуджений ОСОБА_3 не підпадає під дію Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки не має усіх належних умов, визначених даним Законом, для його застосування.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про застосування відносно нього амністії є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 4 ст. 107, ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії в Україні", ст. ст. 12, 85, 86 КК України, суд -

постановив:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про застосування відносно нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році" відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1