АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1485/17 Справа № 180/1669/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000384 за апеляційними скаргами прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Марганець Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати як незаконний, необґрунтований та невмотивований у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав оцінку всім зібраним в ході досудового розслідування доказам, які були досліджені під час судового провадження та у вироку не відобразив у повному обсязі обставини події.
Посилається на те, що у виправдувальному вироку приведено показання обвинуваченого ОСОБА_11 , які викладено не повністю, та яким судом не надано належної оцінки, оскільки вони суперечать відеозапису місця події, а також суперечать показанням потерпілої, які в цій частині відповідають відеозапису, що свідчить про однобічність їх викладу у вироку.
Також судом не повністю викладені показання потерпілої ОСОБА_9 , не піддано критиці показання свідка ОСОБА_12 та не оцінено показання свідка ОСОБА_13 .
Відповідно до показань обвинуваченого потерпіла ОСОБА_9 питала його про ТОВ «Тандем Траст Сервіс», що підтверджується аудіозаписом судового засідання від 29.05.2017 року та відеозаписом з місця події, згідно з яким потерпіла вказувала ОСОБА_11 на те, що за вказаною адресою зареєстроване ТОВ «Тандем Траст Сервіс», а також знімала у присутності ОСОБА_11 стенд-ап ролік (аудіо-, відеовізуальний твір), в ході якого перед камерою повідомила наступне: « АДРЕСА_2 , саме за цією адресою зареєстроване ТОВ «Тандем Траст Сервіс», проте за цією адресою, як ми бачимо, знаходиться оптика і ювелірна майстерня».

Однак судом зроблено неправильний висновок про те, що жодного запитання про ТОВ «Тандем Траст Сервіс» у ОСОБА_9 не було, питання зводилися до встановлення місцезнаходження квартири АДРЕСА_3 .
Крім того, викладаючи у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд зазначив про те, що ОСОБА_11 декілька разів питав: «Хто вони ( ОСОБА_9 та ОСОБА_14 ) такі та хто їх направив?». При оцінці доказів суд надав перевагу таким показанням обвинуваченого. Однак при перегляді відеозапису з місця події та під час допиту потерпілої ОСОБА_9 в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_11 жодного разу не спитав ОСОБА_9 та ОСОБА_14 про те, хто перед ним перебуває, питання: «Хто ви такі?», «Що ви тут робите?»- не задавав. Перше, що спитав ОСОБА_11 , це було питання: «Що ви хотіли?», потім спитав: «Хто вас прислав?».

Незважаючи на те, що показання обвинуваченого суперечать відеозапису з місця події, а також показанням потерпілої ОСОБА_9 , які в цій частині відповідають відеозапису, суд встановив, що згідно із дослідженими в судовому засіданні відеоматеріалами з місця пригоди 24.05.2016 потерпіла ОСОБА_9 та оператор проводили зйомку приміщення ювелірної майстерні та власника ОСОБА_11 , при цьому не повідомляли, що вони є журналістами, питання ОСОБА_11 та його прохання ігнорували. Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_9 пред`явила ОСОБА_11 посвідчення, але ця обставина не підтверджується відеозаписом з місця пригоди.

Висновок суду про те, що ОСОБА_9 та оператор ігнорували питання обвинуваченого, ґрунтується тільки на показаннях обвинуваченого та свідків, які є знайомими обвинуваченого ( ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 ), однак повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 та відеозаписом з місця події.

Також висновок суду про те, що журналісти не представлялися ОСОБА_11 , також не відповідає дійсності, так як потерпіла ОСОБА_9 пред`являла посвідчення ОСОБА_11 у приміщенні ювелірної майстерні, що знайшло своє відображення на відеозаписі з місця події. Крім того, посвідчення журналіста багато разів видно під час перегляду відеозапису. Воно постійно перебувало в руках ОСОБА_9 поверх телефону.

Крім того, судом не взято до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , яка чітко зазначила, коли саме вона пред`явила обвинуваченому своє посвідчення журналіста, а також відмітила цей момент під час перегляду в ході судового розгляду відеозапису з місця події. Однак вказані обставини не знайшли жодної оцінки у виправдувальному вироку, хоча на вказаних обставинах у судових дебатах наполягав прокурор. Крім того, суд не надав жодної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_11 , що мають протиріччя, оскільки він спочатку зазначив, що журналісти йому не представлялись, однак на запитання прокурора: «Що останній роздивлявся в руках у ОСОБА_9 .?», ОСОБА_11 спочатку відповів, що бачив мікрофон і телефон, потім відповідав, що бачив тільки мікрофон. При цьому обвинувачений нічого не сказав про посвідчення, яке знаходилось на телефоні і яке неможливо сплутати з мобільним телефоном, а також про листи, що були в руках ОСОБА_9 . Вказане свідчить про навмисне приховування істини у справі та про обраний спосіб захисту ОСОБА_11 , намагання створити обґрунтовані сумніви у суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 в інкримінованому йому злочині.
Вважає, що судом першої інстанції однобічно оцінено відеозапис події від 24 травня 2016 року, зроблений знімальною групою журналістів, на якому зафіксовано та чітко відображено події та дії обвинуваченого ОСОБА_11 , які інкримінуються останньому.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази, надані стороною обвинувачення та не надав їм об`єктивної правової оцінки у сукупності з усіма обставинами справи.
Вважає, що суд не врахував, що покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в частині того, що журналіст ОСОБА_17 та оператор ОСОБА_14 перебували у розпізнавальних знаках ТОВ «Інформаційне агентство «Стоп корупції ТВ» узгоджуються з показами як потерпілої, так і обвинуваченого.
Також в судовому засіданні достовірно встановлено, що нею надавалось посвідчення журналіста та про це було повідомлено обвинуваченого ОСОБА_11 , посвідчення вона продовжувала тримати в руці в той час, як в іншій був мікрофон з логотипом інформаційного агентства, а в оператора ОСОБА_14 в руках на рівні обличчя ОСОБА_11 та в полі зору була відеокамера, яка також була з логотипом інформаційного агентства.

Крім того, висновки суду про те, що редакційне завдання, видане ІА «Стоп корупції ТВ» знімальній групі, у склад якої входили журналіст ОСОБА_18 та оператор ОСОБА_19 , дійсне на території ТОВ «Тандем Транс Сервіс» або Марганецької міської ради, є неправильними, оскільки Законом України "Про інформацію" закріплено гарантії діяльності засобів масової інформації та журналістів, яких професія зобов`язує першими опинятися в гущині подій, осягати глибинний зміст явищ, причини і наслідки, і витлумачувати їх для загалу, а тому вищенаведене дає підстави вважити, що вона як журналіст має право збирати інформацію, де вбачає можливість досягнути бажаного результату.

Вважає підтвердженим факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим - вчинення умисних дій, направлених на перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності та умисного пошкодження майна, що належить журналісту, у зв`язку із здійсненням ним законної професійної діяльності.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілої обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_10 просили вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.
Вважають, що Марганецьким міським судом Дніпропетровської області повно та всебічно було досліджено всі обставини кримінального провадження, надано об`єктивну оцінку наявним у кримінальному провадженні доказам, прийняте законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Посилаються на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_9 представлялася ОСОБА_11 та повідомляла про мету та підстави відеозйомки, дана обставина підтверджується відеозаписом, який був наданий потерпілою стороною, будь-якої інформації про те, що вона є журналістом, про наявність редакційного завдання, тощо, ОСОБА_9 . ОСОБА_11 не надала, а тому наявні відеоматеріали з місця події ніяким чином не свідчать про наявність у ОСОБА_11 умислу на перешкоджання діяльності журналістів, та спростовують показання потерпілої про те, що ОСОБА_11 «своїми діями намагався залякати її та оператора, перешкодити відеозапису її інтерв`ю та розслідування в цілому». Крім того, показання потерпілої ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_11 перешкоджав їй у здійсненні діяльності журналіста, спростовуються відеозаписом, показаннями свідків та обвинуваченого ОСОБА_11 .

Твердження потерпілої про те, що «покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в частині того, що журналіст ОСОБА_17 та оператор ОСОБА_14 перебували

в розпізнавальних знаках ТОВ «Інформаційне агентство «Стоп корупції ТВ» узгоджуються з показами як потерпілої, так і обвинуваченого» не ґрунтуються на доказах, та спотворюють реальні обставини події, що мала місце 25 травня 2016 року.

Також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 суду показали, що дівчина з мікрофоном та хлопець з камерою їм не представлялися, на неодноразові запитання ОСОБА_11 про те, хто вона така та хто їх прислав, потерпіла йому нічого не відповідала, по відношенню до ОСОБА_11 вона вела себе провокуючи, кілька разів задавала одне і те ж запитання, намагалася отримати від ОСОБА_11 відповідь, де знаходиться квартира АДРЕСА_3 , посвідчення не показувала, ОСОБА_11 просив не знімати його особисто, камеру затулив рукою, вважає, що удару не було.

Більш того, ОСОБА_14 , який був оператором та здійснював відеозйомку сюжету із ОСОБА_9 24 травня 2016 року, чомусь не був залучений потерпілою та прокурором як свідок обвинувачення.

Вважають, що стосовно «пошкоджень» відеокамери у матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо цілісності бленди до початку відеозйомки, крім того, відсутні будь-які докази про те, що саме ОСОБА_11 , чи внаслідок його дій, було пошкоджено бленду.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу вказаного злочину; також вирішено питання щодо речових доказів.
Органом досудового слідства ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що 24 травня 2016 року в період часу з 10 години 30 хвилин по 10 годину 50 хвилин, знаходячись біля будинку № 145 по вул. Київська в м. Марганець Дніпропетровської області, умисно перешкоджав журналісту ТОВ «Інформаційне агентство «Стоп Корупції ТВ» ОСОБА_9 та оператору ОСОБА_14 у здійсненні ними законної професійної діяльності журналіста.

Так, 24 травня 2016 року в період з 10 години 30 хвилин по 10 годину 50 хвилин ОСОБА_9 , та ОСОБА_14 , що перебувають у трудових відносинах з ТОВ «Інформаційне агентство «Стоп Корупції ТВ», здійснювали виконання редакційного завдання від 22 травня 2016 року, наданого під час журналістського розслідування. В межах вказаного розслідування, з метою збирання, обробки та підготовки до поширення інформації щодо можливих корупційних дій та незаконного вивезення сміття, порушення ліцензійних умов ТОВ «Тандем Траст Сервіс» журналіст ОСОБА_9 та оператор ОСОБА_14 перебували поряд з вищевказаним будинком, де ОСОБА_14 почав проводити відеозйомку з метою подальшого висвітлення вищевказаних фактів з використанням відеокамери «Sony» NXCAM, модель №EX-EASOE, серійний номер № 210696, що належить ТОВ «Інформаційне агентство «СТОП Корупції ТВ».

В цей час, у вищевказаному місці, навпроти входу до магазину «Оптика», «Ювелірна майстерня», перебував власник нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 та його знайомі ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , яких ОСОБА_14 зафільмував за допомогою наявної у нього відеокамери при здійсненні відеозапису сюжету за участю журналіста ОСОБА_9 , керуючись при цьому положеннями ч. 1 ст. 307 ЦК України, відповідно до яких згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. В цьому місці, в зазначений час, у ОСОБА_11 виник умисел на перешкоджання законній професійній журналістській діяльності.

З метою реалізації свого злочинного умислу, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є журналістом, оскільки остання пред`являла йому посвідчення журналіста інформаційного агентства «Стоп Корупції ТВ», тримала у руках мікрофон зі спеціальною позначкою «СТОП Корупції», а також в присутності ОСОБА_11 здійснювала створення аудіовізуального твору, спрямованого на висвітлення окремих обставин діяльності ТОВ «Тандем Траст Сервіс», поставив ОСОБА_9 рішучу вимогу припинити здійснення відеозапису, а після невиконання ОСОБА_9 та ОСОБА_14 його незаконної вимоги, ОСОБА_11 впритул наблизився до ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , після чого наніс один удар лівою рукою в об`єктив відеокамери, внаслідок чого пошкодив її та обмежив одержання інформації оператором ОСОБА_9 - ОСОБА_14 , чим вчинив умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора в повному обсязі, а апеляційну скаргу потерпілої - частково, думку потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу частково, а апеляційну скаргу прокурора - в повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково їх дослідивши, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої не підлягають задоволенню з таких підстав.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2)кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 373,374 КПК України.
Докази винуватості ОСОБА_11 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Суд першої інстанції, оцінивши та проаналізувавши докази у справі, зокрема показання потерпілої, свідків, письмові докази, відеозапис події, дійшов правильного висновку, що вони не підтверджують наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, оскільки потерпіла ОСОБА_9 та оператор ОСОБА_14 не повідомляли обвинуваченого ОСОБА_11 , що вони є журналістами, пред`явлення потерпілою посвідчення обвинуваченому не підтверджується відеозаписом події, журналіст та оператор не були забезпечені засобами позначення особи представника преси, надані докази не свідчать про те, що обвинувачений за обстановки, що склалася, усвідомлював, що своїми діями перешкоджає законній професійній діяльності журналіста та передбачав суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажав їх настання, стороною обвинувачення не надано достовірних та допустимих доказів наявності причинного зв`язку між дією обвинуваченого та ремонтом відеокамери, з чим погоджується колегія суддів.

Зазначені висновки суду перевірено в ході апеляційного перегляду, в тому числі шляхом часткового дослідження доказів, порушень дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, підстав для сумнівів у правильності висновків, зроблених судом першої інстанції, також не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у виправдувальному вироку показання ОСОБА_11 викладені не повністю, оскільки відповідно до показань обвинуваченого потерпіла ОСОБА_9 питала його про ТОВ«Тандем Траст Сервіс», однак зазначена обставина не знайшла свого відображення у вироку суду, що вплинуло на його висновки, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу.

Так, у вироку суду зазначені покази обвинуваченого ОСОБА_11 щодо ТОВ «Тандем Траст Сервіс», який суду повідомив, що у нього ніяких відносин з цим товариством не має, воно знаходиться по АДРЕСА_4 . З аудіозапису його пояснень в судовому засіданні 29.05.2017 року (файл 101529) вбачається, що обвинувачений вказував, що потерпіла питала, де знаходиться квартира, поки не почала про «Тандем», на що він в своїх поясненнях зауважив: «Який «Тандем», якщо тут знаходиться квартира?». Тобто, у своїх поясненнях в суді першої інстанції обвинувачений не повідомляв, яке конкретно було поставлено йому питання потерпілою ОСОБА_9 щодо підприємства ТОВ «Тандем Траст Сервіс», а тому викладені у вироку пояснення обвинуваченого, не можна розцінювати як такі, що викладені не повно та однобічно.

Твердження апеляційної скарги прокурора, що судом зроблено неправильний висновок про те, що жодного запитання про ТОВ «Тандем Траст Сервіс» у ОСОБА_9 не було, питання зводилися до встановлення місцезнаходження квартири АДРЕСА_3 (абз.9, стор.5 вироку), не спростовують висновків суду щодо відсутності складу правопорушення у діях обвинуваченого.

Так, зазначений висновок суду (абз.9, стор.5 вироку)зроблено також щодо відсутності питань у ОСОБА_9 з приводу Марганецької міської ради, що відповідає дослідженим судом доказам.

Крім того, з дослідженого в суді апеляційної інстанції відеозапису події вбачається, що коментар та питання потерпілої дійсно стосувалися лише адреси реєстрації ТОВ «Тандем Траст Сервіс» та зводились до встановлення місцезнаходження квартири АДРЕСА_3 , будь-які інші питання, що стосувалися характеру діяльності зазначеного підприємства, порушення ним ліцензійних умов, як про те зазначається у редакційному завданні, причетності обвинуваченого до діяльності цього підприємства, потерпілою не задавались, тому висновок суду про те, що питання зводилися до встановлення місцезнаходження квартири АДРЕСА_3 не містить істотних суперечностей із дослідженими доказами, які б впливали на висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_11 .

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений жодного разу не спитав ОСОБА_9 та ОСОБА_14 про те, хто перед ним перебуває, питання «Хто ви такі?» та «Що ви тут робите?» не задавав, тоді як суд взяв до уваги показання ОСОБА_11 , який пояснював, що декілька разів питав «Хто вони такі та хто їх направив?», не вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки відповідно до досліджених доказів та доводів апеляційної скарги прокурора обвинувачений питав: «Що ви хотіли?» та «Хто вас прислав?», що свідчить про його намагання встановити осіб, які перебували поруч з ним, та не вказує на істотні суперечності з висновками суду.

Не підтверджуються дослідженими доказами посилання апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду про ігнорування питань обвинуваченого потерпілою ґрунтуються лише на показаннях обвинуваченого та свідків, які є його знайомими.

Так, із відеозапису події вбачається, що на питання до потерпілої: «Хто Вас прислав?», вона відповіла: «Ми самі приходимо, нас не треба присилати» , на питання обвинуваченого: «Що Ви хотіли?», потерпіла відповіла: «Ми хочемо в 51 квартиру, де вона знаходиться, де вхід?», що не свідчить про те, що потерпіла ОСОБА_9 відповіла на питання обвинуваченого. Також ні судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду при перегляді відеозапису події не було встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 представилась та пред`явила посвідчення журналіста, оскільки на відеозапису не зафіксовано, що показує потерпіла обвинуваченому, чи посвідчення, чи якусь іншу річ, що перебувала у неї в руках.

Посилання апеляційних скарг прокурора та потерпілої на те, що судом не надано будь-якої оцінки вказаним потерпілою обставинам про пред`явлення нею посвідчення журналіста ОСОБА_11 , не заслуговують на увагу.

Так, судом надано оцінку зазначеним в обвинувальному акті обставинам про те, що ОСОБА_9 пред`явила ОСОБА_11 посвідчення, що фактично співпадає з поясненнями потерпілої, та зазначено, що вказана обставина не підтверджується відеозаписом з місця пригоди (а.п.243, абз.6).

Пояснення потерпілої ОСОБА_9 про те, що вона пред`являла обвинуваченому посвідчення, та під час перегляду відеозапису події вказувала, за яких обставин це відбувалось, хоча і були надані з попередженням про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, однак не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки з відеозапису події не вбачається, що обвинувачений усвідомлював, що йому було пред`явлено посвідчення журналіста, про це він пояснив як в суді першої, так і суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про інформаційні агентства» журналіст інформаційного агентства має права та виконує обов`язки, визначені чинним законодавством України про пресу, телебачення і радіомовлення, а згідно із ст.26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» журналіст зобов`язаний представлятися та пред`являти редакційне посвідчення чи інший документ, що підтверджує його професійну належність або повноваження, надані редакцією друкованого засобу масової інформації.

Зазначені положення чітко регламентують обов`язки журналіста, відповідно до яких саме на журналіста покладається обов`язок представитися та пред`явити документ, а тому лише при виконанні всіх цих дій зі сторони журналіста можна стверджувати, що обвинувачений усвідомлював те, що зйомку проводять журналісти, а не інші особи. Відповідно до відеозапису події особи, які проводили зйомку, не представлялися обвинуваченому як журналісти, тому те, що обвинувачений усвідомлював ту обставину, що перед ним перебувають представники преси, є припущенням, що не можна ставити у вину обвинуваченому.

Судом першої інстанції не було допущено неповноти судового розгляду, як вказує в апеляційній скарзі прокурор, оскільки обставин, передбачених ст.410 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Крім того, апеляційним переглядом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про те, що вона пред`являла посвідчення журналіста, було досліджено як показання потерпілої, так і відеозапис події, однак на думку колегії суддів ними не підтверджено тієї обставити, що обвинувачений усвідомлював, що потерпіла є журналістом, що узгоджується з висновками суду першої інстанції, а тому підстав для скасування вироку суду не встановлено.

Згідно із ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до п.п. 4,5 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право надавати показання з приводу обвинувачення, відмовитись їх надавати, а також відмовитися відповідати на запитання, та згідно із ч.2 ст.17 КПК України він не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Дотримуючись основних засад кримінального провадження, передбачених ст.7 КПК України, до яких належать: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, свобода від самовикриття, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та враховуючи положення п.1 ч.3 ст.374 КПК України, якою передбачено у виправдувальному вироку зазначати мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення, колегія суддів не погоджується із позицією сторони обвинувачення, що суд має надати оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_11 , які мають протиріччя, оскільки щодо доказів, наданих стороною захисту, при ухваленні виправдувального вироку таких вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України не передбачає.

Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої про те, що ОСОБА_11 чітко розумів, що перед ним знаходяться журналісти, оскільки вони знімали стенд-ап ролик, на мікрофоні була позначка «Стоп корупції», слова ОСОБА_13 , сказані в присутності ОСОБА_11 про те, що їм потрібно робити свою роботу, свідчать про усвідомлення всіх присутніх того, що поряд перебувають журналісти, не знайшли свого підтвердження.

Так, в ході апеляційного перегляду потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що у м.Марганець є також громадська організація «Стоп корупції», разом з тим наявна позначка «Стоп корупції» на мікрофоні та на камері, якими були забезпечені потерпіла та оператор, не містить будь-яких відомостей про належність їх ТОВ «Інформаційне агентство «Стоп корупції ТВ», а не будь-якій іншій організації зі схожою назвою, у зв`язку з чим судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що наявність мікрофону та відеокамери у особи не свідчать про належність цієї особи до категорії журналістів. Редакційне завдання, як видно з відеозапису події, також не доводилось до відома обвинуваченого, а тому доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої про те, що наявність у руках потерпілої редакційного завдання вказує на те, що вона була забезпечена відповідними документами, не свідчить про усвідомлення цього факту обвинуваченим, якому до відома наявність редакційного завдання не доводилась. Наявні позначки на мікрофоні та камері не вказують про належність їх до преси. Тому судом зроблено правильний висновок, що потерпіла та оператор не були забезпечені засобами, які б вказували на належність їх до представників преси.

В апеляційній скарзі прокурора зазначено, що судом не піддано критиці показання свідка ОСОБА_12 , яка особисто питала: «Хто вони такі?», однак відповіді не було, тоді як свідок відповідно до відеозапису нічого не питала, а тільки відповідала на питання. Також щодо свідка ОСОБА_13 прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що не надано оцінки його показанням, оскільки в судовому засіданні він пояснював, що дівчина показала йому якусь книжечку, нічого не встиг прочитати, тоді як на відеозаписі, на переконання прокурора, видно, як він вдивляється в посвідчення журналіста, уважно його вивчає.

Колегія суддів, розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, вважає їх необґрунтованими, оскільки судом показанням допитаних свідків надано оцінку, про що зазначено у вироку на а.п.244, абз.6, відповідно до якої свідки не повідомили суду відомостей, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується із наданою оцінкою показанням свідків, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не зазначено, які фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_11 , підтвердили вказані свідки в суді першої інстанції, але були необґрунтовано відхилені.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурора не міститься посилань на показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не оспорюється оцінка показань зазначених свідків, що була надана судом першої інстанції, відповідно до якої свідки не повідомили суду відомостей, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, перевіривши докази, колегія суддів погоджується із наданою судом першої інстанції оцінкою показанням свідків та не вбачає відповідно до ч.3 ст.404 КПК України підстав для їх повторного допиту, що також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України №5-465кс(15)16 від 20 квітня 2017 року, відповідно до якої у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції, для прийняття рішення апеляційному суду достатньо перевірити докази, в тому числі прослухати запис судового засідання в суді першої інстанції.

Знайшла відображення у вироку суду і оцінка відеозапису події (а.п.243,абз.5,6), яким, як встановлено судом, не підтверджено, що потерпіла та оператор повідомляли ОСОБА_11 , що вони є журналістами та потерпіла пред`являла посвідчення.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на дії свідка ОСОБА_21 , що зафіксовані на відеозаписі події, перевірялись судом першої інстанції, яким надано належну оцінку. Так, у вироку суду(а.п.244,абз.1) досліджені обставини в частині того, що потерпіла говорила свідку ОСОБА_13 про те, що вона з «5 каналу», що міг почути ОСОБА_11 , та їх оцінено як припущення, з чим погоджується колегія суддів, оскільки під час апеляційного розгляду переглядом відеозапису події не встановлено в цей момент присутності обвинуваченого поряд з потерпілою чи свідком ОСОБА_13 .

Відповідно до відеозапису події, що був досліджений під час апеляційного перегляду, ОСОБА_13 не говорить в присутності ОСОБА_11 , що особи, які знімають, є журналістами, а його слова про те, що їм треба робити свою роботу, на думку колегії суддів, не свідчать, що ОСОБА_11 сприймає їх як журналістів, оскільки такі доводи апеляційної скарги прокурора мають характер припущень, крім того, згідно із відеозаписом події присутні сприймають проведення зйомки як незаконну дію, вказуючи на це потерпілій, оскільки, на їх думку, ОСОБА_11 не бажає, щоб його знімали.

В апеляційній скарзі прокурора є посилання на відеозапис події, відповідно до якого ОСОБА_11 просив не знімати, однак не уточнював, чи не знімати його, або взагалі не проводити відеозйомку, при цьому він просив не знімати, перебуваючи на вулиці, у публічно доступному місці.

Однак такі доводи прокурора містять сумніви з приводу того, що мав на увазі ОСОБА_11 , тому не можуть свідчити про умисел обвинуваченого на перешкоджання професійній діяльності журналістів.

Об`єктом правової охорони складу злочину, передбаченого ст.171 КК України, є виключно законна діяльність журналістів, що спрямована на реалізацію ними своїх повноважень в інформаційній сфері і здійснюється засобами та в порядку, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою, крім випадків, прямо передбачених законом.

Суб`єктивна сторона перешкоджання законній професійній діяльності журналіста характеризується прямим умислом і достеменною обізнаністю винного про те, що відповідна діяльність має законний характер.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла посилається на те, що вона в своїй діяльності керувалась Конституцією України, Законом України «Про інформаційні агентства», Законом України «Про інформацію», Законом України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Однак в ході розгляду кримінального провадження не встановлено дотримання положень ст.26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», відповідно до якої журналіст зобов`язаний представлятися та пред`являти редакційне посвідчення чи інший документ, що підтверджує його професійну належність або повноваження, надані редакцією друкованого засобу масової інформації.

Згідно із ст.21 Закону України «Про інформаційні агентства» журналіст інформаційного агентства має права та виконує обов`язки, визначені чинним законодавством України про пресу, телебачення і радіомовлення.

Твердження апеляційної скарги потерпілої про те, що нею надавалось посвідчення журналіста та про це було повідомлено обвинуваченого ОСОБА_11 , не відповідає відеозапису події, відповідно до якого потерпіла не повідомляла обвинуваченого, що вона є журналістом. Отже, обов`язок потерпілої щодо її представлення як журналіста не був дотриманий.

Посилання потерпілої ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі на те, що вона як журналіст має право збирати інформацію, де вбачає можливість досягнути бажаного результату, має враховувати також закріплені чинним законодавством права осіб, щодо яких проводиться зйомка.

Так, відповідно до ст.307 ЦК України особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою, а знімання особи на вулиці, коли вона заперечує проти цього, повинно бути негайно припинене і моменти зйомки з її участю-вилучені.

Згідно із відеозаписом події присутні біля обвинуваченого особи заявили потерпілій та оператору, що ОСОБА_11 не хоче, щоб його знімали, а також що він не хоче спілкуватись, сам ОСОБА_11 просив прибрати камеру, при цьому зазначаючи, що після цього він продовжить розмову, однак незважаючи на такі зауваження, його продовжували знімати, посилаючись на проведення зйомки на вулиці, що суперечило положенням ст.307 ЦК України, оскільки ОСОБА_11 заперечував знімати лише тоді, коли зйомка проводилась щодо нього. Та й сама потерпіла на зауваження обвинуваченого стверджувала, що знімають її, що не відповідає дійсним обставинам, оскільки знімали також обвинуваченого.

Захист від протиправного втручання у приватне життя особи гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 32 Конституції України та є одним із основних принципів інформаційних відносин, передбачених частиною 1 статті 2 Закону України «Про інформацію».

У Резолюціях № 1165 (1998) «Право на приватність»(п.12) та № 428 (1970) «Щодо Декларації про засоби масової інформації та права людини»(п.7) Асамблея Ради Європи наголосила, що право на приватність повинно захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, але й від подібних дій з боку інших осіб, у тому числі засобів масової інформації.

Зазначені рекомендації хоча і не носять ознак імперативності, проте закріплюють в юридичних нормах можливість певної поведінки, спрямованої на здійснення природних прав людини, зокрема, права на приватне життя.

Обвинувачений як пересічний громадянин, що не є публічною особою і не відіграє істотної ролі у суспільному житті, а його зображення не стосується інформації, яка має суспільний інтерес, має користуватися підвищеним захистом від втручання у своє приватне життя, що передбачено Резолюціями № 1165 (1998), № 428 (1970) Асамблеї Ради Європи та Рекомендаціями щодо захисту приватності у роботі засобів масової інформації(п.2, п.4.3).

Тому доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілої про те, що потерпіла та оператор діяли відповідно до норм чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження доказами, дослідженими в ході апеляційного розгляду.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено у вироку суду про відсутність доказів того, що обвинувачений пошкодив відеокамеру та обмежив одержання інформації, оскільки відповідно до відеозапису оператор продовжував знімати відеокамерою матеріал після інциденту 24 травня 2016 року, на питання потерпілої ОСОБА_9 повідомив, що з камерою все гаразд, все пишеться один файлом, на фототаблиці до протоколу огляду місця події від 24 травня 2016 року пошкоджень на відеокамері судом не встановлено, крім того, огляд камери спеціалістом проводився тільки 9 червня 2016 року, тобто через 16 днів після події, тому стороною обвинувачення не надано достовірних та допустимих доказів наявності причинного зв`язку між дією ОСОБА_11 , та наслідком ремонтом відеокамери.

Дія обвинуваченого щодо відеокамери не може бути однією та достатньою підставою для встановлення наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого ч.1 ст.171КК України, оскільки в суді апеляційної інстанції потерпіла надала пояснення про те, що редакційне завдання нею було виконано, та судом не було встановлено, що пошкодження на камері є наслідком дій обвинуваченого, а також усвідомлення ним того, що потерпіла та оператор є журналістами.

Отже, з матеріалів провадження вбачається, що суд належним чином проаналізував докази, на які сторона обвинувачення посилалася на підтвердження пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення, та з дотриманням вимог ст. 374 КПК України вказав у вироку підстави для його виправдання із зазначенням мотивів такого рішення.

Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 171 ч. 1 КК України, є обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої є такими, що не заслуговують на увагу, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись ст.ст.404,405,409,419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року-залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4