Справа № 442/1914/18
Провадження № 1-кп/442/267/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002560 від 23.11.2016 року на підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українкою, громадянкою України, уродженкою с. Болехівці Дрогобицького району Львівської області, мешканкою АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученою, приватним підприємцем, раніше не судимою,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , 22.11.2016 року о 17 год. 50 хв. на ділянці дороги на вул. Стрийській, в м. Дрогобичі Львівської області навпроти будинку № 206, керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2101", з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Стрий, всупереч вимогам чинних Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, а саме п. 1.5, згідно якого "Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків"; п. 1.10, згідно якого "... небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися..."; п. 2.3, згідно якого "Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..."; п. 12.3, згідно якого "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди"; п. 12.4, згідно якого "У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.", їхала зі швидкістю 65-69 км/год, не стежила за дорожньою обстановкою, проявила неуважність та при виникненні небезпеки для руху, а саме виходу пішохода на проїзну частину дороги, не вжила заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила дорогу зліва направо відносно руху автомобіля на відстані 1,1-1,6м від нерегульованого пішохідного переходу. В результаті ДТП ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження: відкритий багатовідламковий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині з раною на передній поверхні гомілки; відкрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку; забійна рана тім`яної ділянки справа; садна в ділянках обох колінних суглобів, в ділянках ІІ-го пальця правої китиці, ІІ-го та ІІІ-го пальців лівої китиці, на спинковій поверхні правої китиці; синці в ділянках правого стегна, які згідно висновку судово-медичного експерта № 701 від 08 грудня 2016 року відносяться до тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в час виникнення.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

28 березня 2018 року між прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні № 0002560, та підозрюваною у цьому провадженні ОСОБА_4 , її захисником адвокатом ОСОБА_5 , зі згоди потерпілої ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор та підозрювана ОСОБА_4 , її захисник ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Сторони угоди домовились щодо призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами, та на підставі ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 76 КК України звільнення ОСОБА_4 від відбування даного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, отримана згода підозрюваної на його призначення.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

ОСОБА_4 , її захисник ОСОБА_5 також просили вказану угоду з прокурором затвердити. При цьому, ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дала згоду на застосування узгодженого виду покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просить звільнити її від відбування покарання з випробовуванням у зв`язку з актом амністії, оскільки на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» у неї було троє дітей, яким не виповнилось 18 років (в т.ч. дитина-інвалід ІІ групи) та щодо яких вона не позбавлена батьківських прав.

Потерпіла ОСОБА_6 щодо затвердження угоди не заперечила, також вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробовуванням на підставі акту амністії. Зазначила, що будь-яких претензій матеріального чи морального характеру щодо ОСОБА_4 з приводу ДТП, що мала місце 22.11.2016 року у неї немає, ОСОБА_4 повністю відшкодувала завдану їй злочином шкоду.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину. Потерпілою від даного злочину є ОСОБА_6 і остання згідно заяви від 23.03.2018 року надала свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваною, що повністю відповідає абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Прокурор та підозрювана зі своїм захисником добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України та закону. Підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Суд, шляхом проведення опитування сторін судового провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_4 раніше не судима, покарання яке пропонується в угоді, є покаранням у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

При таких обставинах суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваною та призначити узгоджений сторонами вид та розмір покарання обвинуваченій.

Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до відповідальності, встановленої законом.

Разом з тим, в судовому засіданні ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на час набрання чинності вказаним законом у неї на утриманні перебувало троє неповнолітніх дітей, яким не виповнилось 18 років та щодо яких вона не позбавлена батьківських прав.

З приводу клопотання ОСОБА_4 щодо звільнення її від відбування покарання з випробовуванням на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» заперечень від учасників судового розгляду не поступило.

Вирішуючи вказане клопотання суд виходить з наступного.

Статтею 85 КК України визначено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році".

Пунктом «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

За змістом ст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, звільняються від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 має трьох дітей сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (інвалід з дитинства, ІІ група), сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо яких вона не позбавлена батьківських прав, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей: серія НОМЕР_2 від 28.01.1999 року, виданого відділом РАГСу Трускавецької міської ради Львівської області, серія НОМЕР_3 від 05.12.2002 року, виданого відділом РАГСу Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, серія НОМЕР_4 від 06.12.2005 року, виданого відділом РАЦСу Трускавецького міського управління юстиції Львівської області

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно свої дітей - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Так, відповідно до довідки Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2018 року, згідно даних автоматизованої системи документообігу суду за період з 01.01.2011 року по 11.04.2018 року, позовних заяв про позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_4 на розгляд суду не надходило.

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році"та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в України", які б виключали застосування амністії до обвинуваченої ОСОБА_4 , - відсутні.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: протягом наступних десяти років амністія до неї не може бути застосована, наслідки обвинуваченій зрозумілі.

Враховуючи наявність у обвинуваченої на час набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" неповнолітніх дітей та її згоду на застосування амністії, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового та судового слідства не обирався, а відтак підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу немає.

З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши заходи по забезпеченню кримінального провадження та стягнути із засудженої на користь держави витрати за проведення експертиз: №5845 від 29.03.2017 року в сумі 3961,60 грн., №5847 від 27.01.2017 року в сумі 2202,00 грн., №5846 від 27.01.2017 року в сумі 1761,60 грн., №3140 від 06.09.2017 року в сумі 4952,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
Затвердити угоду від 28 березня 2018 року про визнання винуватості між прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 28 березня 2018 року покарання у виді позбавленням волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням.

Стягнути з ОСОБА_4 понесені в кримінальному провадженні на користь держави витрати за проведення експертиз: №5845 від 29.03.2017 року в сумі 3961,60 грн., №5847 від 27.01.2017 року в сумі 2202,00 грн., №5846 від 27.01.2017 року в сумі 1761,60 грн., №3140 від 06.09.2017 року в сумі 4952,00 грн.

Скасувати заходи по забезпеченню кримінального провадження, вжиті на підставі ухвал слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2016 року та від 26.12.2016 року, а саме арешт на автомобіль марки ВАЗ 2101, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ 2101, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , які повернуто ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1