Справа № 362/1799/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/968/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 28.12.2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та на нього покладено відповідні обовязки.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирок щодо яких не оскаржено та він набрав законної сили.

Згідно вироку, 11 січня 2017 року близько 12 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , помітили, що у вищевказаному будинку постійно ніхто не проживає, після чого у останніх виник прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна та вступивши в попередню змову між собою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли до середини будинку через вхідні двері, які були закриті, але не зачинені на запірні пристрої.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знаходячись у вищевказаному будинку, оглянувши кімнати виявили дві чавунні батареї, вартістю 200 гривень кожна, загальною вартістю 400 гривень які викрали, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 400 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в яких просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, зазначивши рецидив злочину, як обставину яка обтяжує його покарання. В решті вирок залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не дивлячись на те, що ОСОБА_7 має непогашені та не зняті у встановленому законом порядку судимості, а за вироками суду відбував покарання у виді позбавлення волі реально, він вчинив повторно умисний злочин проти власності. Вказане свідчить, що ОСОБА_7 жодних позитивних висновків не зробив, а попереднє покарання у виді реального відбування покарання не сприяло його виправленню. Як особа ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, не працевлаштований, будь-якою іншою суспільно-корисною працею не займається. Вчинений злочин відноситься до категорії тяжких злочинів. Тому суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, належним чином не вмотивоване та ухвалене без урахування особи обвинуваченого. Крім того, судом безпідставно не враховано обставину, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_7 має непогашені судимості за вироками судів, що утворює рецидив злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив ї задовольнити, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та обставин, які враховуються при його призначенні то, колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ст. 404 КПК України, приходить до наступних висновків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

Взявши до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Щодо доводів прокурора про те, що вирок підлягає скасуванню через м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання то на думку колегії суддів, з врахуванням конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого, вони не є переконливими.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не наводить достатніх підстав для призначення більш суворого покарання ОСОБА_7 , а вказуючи на м`якість призначеного судом покарання просить призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі лише на пів року більше ніж призначив суд першої інстанції, що безперечно не вкладається в передбачене законом, та необхідне для зміни рішення суду, поняття «явно несправедливе через м`якість».

Що стосується доводів прокурора про обставину, що обтяжує покарання а саме рецидив злочину, що суд першої інстанції не врахував при призначенні покарання, то дана обставина навіть не наведена в обвинувальному акті в якості обтяжуючої обставини і хоча суд не пов`язаний цим недоліком і мав можливість у разі необхідності та наявності підстав визнати дану обставину в якості обставини обтяжуючої покарання, однак в даному випадку суд це не зробив, що не виходить за межі його повноважень, і колегія суддів погоджується з рішенням суду не вбачаючи достатніх підстав для винесення вироку.

З врахуванням конкретних обставин справи, приймаючи до уваги другорядну та епізодичну роль ОСОБА_7 у скоєнні злочину, вчинення злочину на незначну суму, позицію потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченого і просить його суворо не карати, те, що обвинувачений в даний час працює, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування рішення щодо застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка дає можливість особі виправитись без відбування покарання, а у разі порушення покладених на особу, згідно з рішенням суду, обов`язків він буде відбувати реальне покарання у виді позбавлення волі фактично у тих же межах про які просить прокурор.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, із застосування ст. 75 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Крім того, як видно із матеріалів справи, прокурор. який підтримував державне обвинувачення в суді 1-ї інстанції, після дослідження доказів, які характеризують особу обвинуваченого, в судових дебатах, висказав позицію про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та просив суд, обґрунтувавши свою позицію, застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, з чим і погодився суд першої інстанції . В подальшому прокурор подав апеляційну скаргу в якій стверджує, що до обвинуваченого судом необґрунтовано застосована ст. 75 КК України при цьому просить постановити новий вирок на тих же доказах щодо особи, які були досліджені в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не знаходить достатніх підстав для зміни чи скасування судового рішення в апеляційному порядку, та вважає вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_11