УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 740/2608/17

Провадження № 51-5176ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2018 року.
встановив:
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного основного покарання.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та позовних вимог.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 лютого 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити постановлені щодо нього судові рішення та звільнити його від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 3 роки, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а також зменшити до 200 000 грн. стягнення з його в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 . В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що судами обох інстанцій, при звільнені його від відбування призначеного покарання, було неправильно застосовано Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки його звільнено від відбування основного покарання, однак, на його думку, він має бути звільнений і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Також засуджений зазначає, що задоволення позовних вимог, у частині відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 на суму 400 000 грн. позбавлено засад розумності, виваженості та справедливості, без урахування розміру його заробітної плати, складу сім`ї та наявності на його утриманні дітей.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону в поданій скарзі засуджений ОСОБА_4 вказуючи на неправильне застосування судами Закону України «Про амністію у 2016 році», не обґрунтував у чому саме полягало таке неправильне застосування, з врахуванням положень цього закону та зважаючи на те, що рішення про звільнення особи від додаткового покарання, не є обов`язковим при звільненні від відбування основного покарання.

Крім того, засуджений не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду не наводить відповідного обґрунтування щодо незаконності мотивів та висновків, наведених в рішенні цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги, а також не вказує, які порушення допущені судом апеляційної інстанції при перевірці вказаних доводів і яким чином ці порушення могли перешкодити чи перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та чому їх слід відносити до порушень, які тягнуть безумовну зміну рішення апеляційного суду касаційним судом.
Також відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Слід зазначити, що ч. 3 ст. 23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не навів належних доводів щодо неправильності встановлення місцевим судом розміру моральної шкоди та необхідності її зменшення з огляду на положення ст. 23 ЦК.
Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній належного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Слід також зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 427 КПК, касаційна скарга підписується особою, яка її подає.

Однак, засудженим зазначена вимога закону не виконана, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить підпису та дати її написання.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3