Провадження № 1-кп/761/1451/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 388 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000723 від 06 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:
В провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з відповідними додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 388 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000723 від 06 липня 2017 року.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України.
Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 а також обвинувачений ОСОБА_6 вважають за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України. При цьому захисниками та обвинуваченим подано суду письмові клопотання з додатками з цього приводу.
Вислухавши думку учасників підготовчого провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченнямОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 388 КК України, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

З обвинувального акту відносно ОСОБА_6 вбачається, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних дій, пов`язаних зі зловживанням повноваженнями, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, використанні всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 364-1 КК України, а також у вчиненні незаконних дій із заставленим майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 388 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Також і відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України - у кримінальному провадженні підлягає обов`язковому доказуванню зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Однак, всупереч вказаним нормам закону в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , складеному 07 липня 2017 року та затвердженому 07 липня 2017 року прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва юристом 1 класу ОСОБА_3 формулювання обвинувачення викладено без дотримання відповідності вимогам кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Проте в обвинувальному акті фактично відсутнє викладення мотивів вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1 та ч. 1 ст. 388 КК України.

Обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 364-1 КК України де зазначено, що ОСОБА_6 незважаючи на чітку регламентацію прав та обов`язків голови правління ПАТ "АК "Укртранс", передбачених статутом товариства та Законами України, які регулюють діяльність господарських товариств, а також встановлюють порядок укладання угод використав свої повноваження всупереч інтересам ПАТ "АК "Укртранс". Проте, таке формулювання є недопустимим оскільки не є чітким та зрозумілим.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 2008 року по справі Абрамян проти Росії зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47). В рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Однак усупереч наведеним вище приписам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини прокурор, формулюючи обвинувачення не виклав обставини таким чином, щоб воно було доступним для розуміння його суті.

Так, обвинувачення не має посилань на норми права та внутрішні документи із зазначенням статей та(або) частин статей, вимоги яких порушені ОСОБА_8 , а містить лише посилання на норми законодавства, які регламентують діяльність господарських товариств та на локальні акти товариства, які визначають повноваження ОСОБА_9 як службової особи. Вказаний виклад позбавляє можливості ОСОБА_9 як зрозуміти суть порушень що йому інкриміновано, так і здійснювати захист від обвинувачення.

Відповідно до статті 291 КПК України, обвинувальний акт зокрема має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Усупереч зазначеній нормі закону, у сформованому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364-1 та ч. 1 ст. 388 КК України в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 діяв всупереч інтересам ПАТ "АК "Укртранс". У той же час прокурор не формулює у чому конкретно полягає порушення інтересів ПАТ "АК "Укртранс" та чи спричинено збитки юридичній особі приватного права. Відсутні посилання на те, що ПАТ «АК «Укртранс» у такому разі є потерпілим від кримінального правопорушення. Крім того викладено інформацію, що потерпілий у кримінальному провадженні відсутній.

Окрім того, стороні обвинувачення при усуненні недоліків необхідно звернути увагу, що пряме зазначення конкретних прізвищ осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, сумісно з ОСОБА_6 , при відсутності визначеного їх процесуального статусу, відсутності даних про наявність відносно них обвинувальних вироків є порушенням загальних засад кримінального провадження: принципу верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та інших, що у сукупності може ставити під сумнів законність будь-якого вироку, що буде постановлений за наслідками розгляду кримінального провадження на підставі складеного обвинувального вироку у такий спосіб.

За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Незважаючи на те, що даний обвинувальний акт складено лише відносно ОСОБА_6 , його зміст стосується обвинувачення у цих же злочинах і інших осіб - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Вказане є суттєвим порушенням міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог законодавства.

Таким чином виявлені недоліки унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 388 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000723 від 06 липня 2017 року повернути прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва на протязі семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя ОСОБА_1