Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/1930/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представників установи виконання
покарань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гусятин дистанційному провадженні з державною установою «Копичинська ВК №112» клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, до засудження не працюючого, раніше судимого: 15.05.2013 року Балаклавським районним судом м. Севастополя за ст.ст. 185 ч.1, 190 ч.2 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. 19.06.2013 року Балаклавським районним судом м. Севастополя за ст.ст. 185 ч.3, 190 ч.1, 2 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. 05.11.2013 року Балаклавським районним судом м. Севастополя за ст. 185 ч.2 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Засудженого: 09.12.2013 року Балаклавським районним судом м. Севастополя за ст. 186 ч. 2 КК України на 5 років. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 05.11.2013 року та остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, якому ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03.03.2016 року зараховано в строк відбуття покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 09.12.2013 року строк попереднього ув`язнення з 09.12.2013 року по 09.01.2014 року, у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, -
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання з підстав наведених у ньому, і просив його задовольнити. Крім того, вказав, що за час відбування покарання він щиро розкаявся у скоєному злочині. Вказав, що він на виробництві колонії не працевлаштований, так як є інвалідом, однак документально це не може підтвердити. Також вказав, що «з віником по вулиці не ходить, бо в нього є обов`язок як старости в церкві, в якій богослужіння проводяться 2 рази в рік».
Представник Копичинецької ВК 112 в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього, оскільки клопотання є передчасним. Також вказав, що в колонії є різні категорії робіт, які може виконувати засуджений, проте, він не звертався до адміністрації колонії з приводу його працевлаштування.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.
Суд, заслухавши засудженого, представника Копичинецької ВК 112, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 09.12.2013 року був засуджений Балаклавським районним судом м. Севастополя за ст. 186 ч. 2 КК України на 5 років. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 05.11.2013 року та остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, якому ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03.03.2016 року зараховано в строк відбуття покарання за вироком Балаклавського районного суду м. Севастополя від 09.12.2013 року строк попереднього ув`язнення з 09.12.2013 року по 09.01.2014 року, у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 05.11.2013 року.
Кінець строку відбування покарання 05.10.2019 року.
Засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання 05.10.2017 року.
Відповідно до ч. 2 п.2 ч. 3 ст. 81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, зокрема з характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої в.о. начальника Копичинської ВК 112 07.12.2017 року, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі з 06.11.2013 року. За час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив 1 (одне) порушення вимог режиму утримання, за яке було накладене дисциплінарне стягнення. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.
З 06.04.2014 року засуджений відбуває покарання у державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)». На виробництві установи не працевлаштований.
За час відбування покарання у державній установі «Копичипська виправна колонія (№112)» характеризувався негативно. За допущені порушення встановленого порядку відбування покарання 3 (гри) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Допущені порушення виразились у порушеннях дисципліни строю та форми одягу. Однак, після проведеної із ним індивідуально - профілактичної роботи змінив свою поведінку в кращу сторону, стягнення погашені та достроково зняті у встановленому законом порядку, на даний час характеризується посередньо. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 3 (три) рази.
У взаємовідносинах із іншими засудженими не конфліктний. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. На засіданні методико - виховної ради установи атестований членом ради колективу засуджених відділення (протокол №7 від 21.07.2017 року).
Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, мас охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи під контролем. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Приймає та приймав участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Професія», яку повністю реалізовано. У 2016 році закінчив Копичинський навчальний центр №112 та здобув спеціальність «швачка».
Соціальні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування, отримує посилки.
Вину у скоєному злочині визнав повністю. Позову на виконанні за виконавчими листами не має.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо зміни умов тримання, згідно ст. ст. 100. 101 КВК України, підлягав після фактичного відбуття 1/3 частини призначеного судом строку покарання - 05.10.2015 року. Постійно діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» не розглядався.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання 05.10.2016 року. Постійно- діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» засудженому було відмовлено у застосуванні до нього заохочувальної норми закону як такому, що не став на шлях виправлення (протокол № 27 від 14.10.2016 року).
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України, підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання 05.10.2017 року. Постійно діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» засудженому було відмовлено у застосуванні до нього сг.81 КК України (протокол №25 від 23.10.201 7 року), як такому що не довів свого виправлення.
Засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в Копичинській ВК 112, а саме, з часу прибуття в колонію 06.04.2014 року по 14.08.2014 року не працював. З 15.08.2014 року по 01.09.2014 року та з 15.09.2016 року по 01.12.2016 року був працевлаштований на виробництві установи в бригаді №89 (цех плетіння меблів). Весь інший час на виробництво установи не виходив і з проханням забезпечити його роботою не звертався. Хоча на виробництві установи була можливість забезпечення його роботою, що підтверджується довідкою виданою Копичинської ВК 112.
Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній відбув передбачений п.2 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
При цьому, згідно матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання допустив 4 порушення встановленого порядку відбування покарання за вчинення яких накладалися стягнення у вигляді 3-х доган та однієї суворої догани. Дисциплінарні стягнення погашені та одне з них достроково знято у встановленому законом порядку.
05 жовтня 2017 року рішенням постійно - діючої комісії Копичинської ВК №112 відмовлено засудженому ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення. Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.81 КК України засуджений ОСОБА_5 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.
Такі висновки адміністрації Копичинецької ВК 112 суд бере до уваги так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які випливають на цей процес.
При цьому, суд бере до уваги, що протягом періоду з 06 квітня 2014 року по 21.11.2017 року, тобто з моменту прибуття в колонію до звернення засудженого ОСОБА_5 із клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_5 має 3 заохочення за хорошу поведінку та активну участь у роботах по благоустрою, а також за активну участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», які застосовані до засудженого в період з кінця 2014 року, в листопаді 2016 року і на початку 2017 року.
Проте, три заохочення за період відбування покарання в Копичинській ВК №112 та факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..
Також 3 заохочення не може свідчити про його виправлення.
Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання дисциплінарні стягнення ОСОБА_5 були вже погашені, їх наявність підтверджує негативну характеристику засудженого за весь час відбування покарання.
Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинецькою ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_5 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
Твердження засудженого ОСОБА_5 про те, що він не працевлаштований на виробництві в колонії, оскільки він є інвалід суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження інвалідності засудженим суду не представлено і під час судового розгляду клопотання в судовому засіданні судом не здобуто.
На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя-підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1