АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000332 від 09.02.2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 лютого 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Чернівецького ВП ГУНВ в Чернівецькій області ОСОБА_8 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2018 року.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, визначених КПК України визначено запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 35 000 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень).

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_7 окремі обов`язки, передбачені п.1- 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Слідчим та прокурором не наведено в чому полягають вказані ризики, а лише фактично перераховано їх із посиланням на на п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Провадження №11-сс/794/40/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст. 185 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_1
ЄУНСС:727/1350/18

Слідчим суддею при прийняті рішення не було враховано те, що підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає із своєю співмешканкою ОСОБА_10 , його діями не було завдано потерпілому ніякої матеріальної шкоди, оскільки викрадене майно було повернуто останньому, із свідками та потерпілими він не знайомий, а тому, на думку захисту, посилання сторони обвинувачення на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи в ній зазначені, міркування прокурора з цього приводу, який просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях національного законодавства, а саме в ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органи досудового слідства підозрюють ОСОБА_7 у вчиненні умисного, закінченого, середньої тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, а в матеріалах справи є достатньо доказів для його обґрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Із врахуванням вищенаведеного та вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя виніс законне та обґрунтоване рішення, обравши ОСОБА_7 саме такий запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.

А тому, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання у апеляції на те, що ухвала слідчого судді не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Що стосується посилань апелянта на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на думку колегії суддів, є такими, що не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 було затримано безпосередньо після вчинення крадіжки разом із викраденими речами потерпілого ОСОБА_11 , останній дав пояснення, а також написав явку з повинною, в якій зізнався у вчиненні даного злочину та дав визнавальні пояснення з приводу обставин вчинення даного злочину. В ході огляду та обшуку автомобіля було виявлено та вилучено планшет марки «Леново», сумку чорного кольору, належні потерпілому ОСОБА_11 .

Наведені обставини та докази, що їх встановлюють, на думку колегії суддів, свідчать про велику вірогідність причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, а також безпідставність апеляційних доводів сторони захисту в цій частині.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься вимога на ОСОБА_7 , із якої вбачається, що останній раніше вже 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, по яким реально відбував покарання. Однак, кожного разу звільнившись з місць позбавлення волі, повторно ставав на шлях вчинення нових аналогічних злочинів. Вищевказані обставини слідчим суддею було враховано і вірно зроблено висновок про наявність ризиків, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може продовжувати злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені вище докази, а також те, що ОСОБА_7 не має самостійного джерела доходів, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, підозрюється у вчинені нового умисного, корисливого, закінченого злочину в період незнятої і непогашеної судимості за попередні аналогічні злочини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що будь-які інші запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України та зазначених у клопотанні слідчого.
Більше того, ухвала слідчого судді передбачає менш суворий альтернативний запобіжний захід у виді застави в сумі 35 000 гривень, який вірно визначений слідчим суддею із урахуванням усіх вищенаведених обставин справи, а також даних про особу підозрюваного, а тому вірно визначив заставу у максимальному розмірі, передбаченому п.1 ч.5 ст.182 КПК України.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутності правових підстав для скасування судового рішення.

Викладені в ухвалі слідчого судді висновки не суперечать правовим позиціям, висловленим у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 422 КПК України колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 лютого 2018 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без зміни.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3