Ухвала

12 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 274/7160/13-к

провадження № 51-4623 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі потерпілий порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2 та частин 3, 5 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, що подає скаргу. Крім того, до скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Також якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі.
Проте потерпілий подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак потерпілий неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подав касаційну скаргу.

Разом з тим, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і відповідно до ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, заперечуючи законність вироку та ухвали, скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для зміни чи скасування судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Але всупереч вимогам ст. 427 КПК у поданій скарзі не наведено обґрунтування допущення судами таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваних рішень, враховуючи, що згідно з вимогами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Поміж іншого, зазначена в касаційній скарзі вимога про скасування вироку та ухвали й постановлення судом касаційної інстанції рішення про призначення засудженому більш суворішого покарання та задоволення цивільного позову в повному об`ємі не узгоджується зі ст. 436 КПК, якою визначено ті рішення, які вправі прийняти суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, та суперечить положенням ст. 437 зазначеного Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Разом з тим, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не долучено належним чином завірених копій судових рішень.
Оскільки касаційна скарга потерпілого не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (потерпілим має бути підтверджено, що ним не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3