Кримінальне провадження № 629/3824/17
Номер провадження 1-кп/629/439/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області, кримінальне провадження № 0000337 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

у с т а н о в и в:
В ході судового слідства установлено, що ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому звані «солдат», будучи військовослужбовцем відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , 14.07.2017 року без дозволу відповідних начальників та командирів, діючи умисно, самовільно залишив розташування вказаної військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду та до 23.09.2017 року до військової частини не повертався.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним в інкримінованому йому правопорушенні в повному обсязі та пояснив, що він проходив військову службу за контрактом та 154.07.2017 року самовільно залишив місце служби. В скоєному щиро розкаявся, просив суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що учасники судового провадження не оскаржують фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності їх позицій.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, тому суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особистість, вивченням доказів, що стосуються судових витрат та речових доказів.

Свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам справи, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин.

При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб і характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він громадянин України, в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, одружений, військовозобов`язаний, за місцем проходження служби характеризується негативно, у період з 01.01.2017 року по 27.10.2017 року приймав участь у антитерористичної операції на території Донецької області, схильний до порушення дисципліни.

У досудовій доповіді про обвинуваченого зазначено, що за оцінкою ризику ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення є середньою. Загальний рівень ризику для суспільства є низький. Небезпечними є таки динамічні фактори ризику, а саме: відсутність офіційного працевлаштування.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 69 КК України суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій, про що не заперечувала прокурор в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

В період з 01 січня 2017 року по 27 жовтня 2017 року обвинувачений безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 № 039/4994 від 11.12.2017 року.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, про що просив обвинувачений в судовому засіданні.

Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.

Цивільний позов по справі не заявлений.

У кримінальному провадженні судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, ст.2 ст.ст. 9, 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1