АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/176/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №646/1741/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Харківської області на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, з
середньою освітою, одружений, має трьох малолітніх дітей,
працюючий, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1, 2 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішені питання про процесуальні витрати, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 .
Вироком встановлено, що 11 жовтня 2015 року, близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz Vito 110D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , чим порушив вимоги п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, та рухався по проїжджій частині пр.Гагаріна м.Харкова поблизу будинку №254 зі сторони вул.Одеської в напрямку вул.Південопроектної зі швидкістю не менше 82 км/год.
Під час руху, в районі будинку №254 по пр.Гагаріна в м.Харкові, ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги п.п.12.1, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, не врахував безпечну швидкість руху, дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді електроопори.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з наявністю забитих ран на обличчі і волосистої частини голови, пластинчастого субдурального крововиливу, забиття головного мозку з вогнищем підкоркової контузії, закритої травми живота з наявністю розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначив, що судом безпідставно не було визнано в якості обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, оскільки в санкції ч.2 ст.286 КК України відсутня така кваліфікуюча ознака. Крім того вказує, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України не врахувавши стан здоровя потерпілого, отримані ним тілесні ушкодження, який потребує постійного стороннього догляду, відсутність матеріального відшкодування збитків завданих потерпілому.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на обставини в ній наведені, пояснення обвинуваченого та захисника, які вважали, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Висновок суду щодо доведеності винності обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюється.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 показав про обставини вчиненого злочину так само, як і в суді першої інстанції, і просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування своєї позиції він послався на добровільне часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди, заподіяної злочином, вчинення необережного злочину, а також просив врахувати його щире каяття у вчиненому, що він раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей, постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 і мотивуючи можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину - вчинення тяжкого злочину з необережною формою вини, дані, які характеризують особу ОСОБА_7 - що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність обставини, що пом`якшує його покарання - щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

На думку колегії суддів, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд першої інстанції прийняв без належних підстав, адже вирок постановлено з порушенням вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, оскільки в ньому належним чином не обґрунтовано можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не розмежовано підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі та підстав для звільнення від його відбування. Крім того, не зазначено, що саме свідчить про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Крім того, фактично поза увагою суду першої інстанції залишилися: допущений характер порушень обвинуваченим Правил дорожнього руху України щодо безпечності руху та виїзд на перешкоду у вигляді електроопори, характер тілесних ушкоджень внаслідок яких потерпілому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, він тривалий час лікувався та потребує постійного стороннього догляду, став особою з інвалідностю.

Також, посилання суду першої інстанції на відсутність обставин, які обтяжують покарання, тому що управління автомобілем у стані алкогольного спяніння входить в об`єктивну сторону діяння, є помилковим, оскільки диспозиція ч.2 ст.286 КК України не передбачає такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного спяніння.
Колегія суддів вважає вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного спяніння обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до вимог ст.67 КК України, так як це зазначено в обвинувальному акті.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим і таким, що відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням статей 75, 76 КК України через його м`якість не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Зазначені обставини, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, враховує його щире каяття, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, добровільне часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди, заподіяної злочином.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Дані про особу ОСОБА_7 свідчать про те, що він раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно.

Наряду з цим, колегія суддів враховує ступень тяжкості та характер вчиненого злочину, а саме грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, ставлення до вчиненого і його наслідків, характер тілесних ушкоджень спричинених потерпілому, внаслідок яких він потребував тривалого лікування та постійного стороннього догляду, став особою з інвалідністю, а також те, що тривалий час права потерпілого не поновлені.

Ці данні про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дають колегії суддів підстави призначити обвинуваченому покарання, передбачене в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, і саме таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Харківської області задовольнити частково.
Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати і постановити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня фактичного затримання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя

Судді: