Справа № 341/985/17
Провадження № 11-кп/779/458/2017
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2017 року щодо нього обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городок, Хмельницької області, житель АДРЕСА_1 , освіта середня, не працює, одружений, українець, громадянин України, раніше судимий

- вироком Галицького районного суду від 13.10.2011 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 1000 грн.;

- вироком Галицького районного суду від 07.06.2012 року за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік;

- вироком Галицького районного суду від 20.04.015 року за ч.2 ст. 309, ст.71, 72 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, звільнений ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 28.01.2016 року по відбуттю покарання з місць позбавлення волі, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку -

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, ст.185 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту фактично затримання.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, 04.06.2017 ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у господарстві ОСОБА_9 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та за яким доглядає його рідна сестра ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_11 , ніхто тривалий час не проживає, вирішив проникнути в одну з будівель вказаного господарства та вчинити звідти крадіжку чужого майна.

Для приведення свого злочинного наміру до виконання 05.06.2017 близько 2 години ночі ОСОБА_12 прийшов на подвір`я ОСОБА_9 та підійшов до його літньої кухні, де переконавшись, що поблизу нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, відчинив руками вікно літньої кухні, яке не було зачинене зсередини на защіпку, та проник усередину житла.

Перебуваючи у приміщенні літної кухні, ОСОБА_12 почав шукати майно, яке б можна було викрасти і при цьому побачив на кухонній печі належну ОСОБА_11 бувшу у використанні чавунну варильну плиту вартістю 350 грн., яку вирішив викрасти, щоб у подальшому здати її, як металобрухт.

При цьому він із застосуванням фізичної сили демонтував вказану варильну плиту та поклав її на підлогу у приміщенні літньої кухні. Однак, зрозумівши, що не зможе таємно викрасти вказану плиту через наявність вуличного освітлення, боячись, що може бути помічений під час вчинення даної крадіжки кимось із своїх односельчан, вирішив наступної ночі повернутися до літної кухні ОСОБА_11 та закінчити свій злочинний намір.

Приготувавши таким чином до крадіжки демонтовану чавунну варильну плиту, ОСОБА_8 виліз через вікно на вулицю і, прикривши його стулку, покинув господарство ОСОБА_9

06 червня 2017 року близько 3 години 45 хвилин Ас ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою таємного викрадення вказаної вище чавунної варильної плити, знову прийшов на подвір`я ОСОБА_9 . Переконавшись, що поблизу нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, він, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, намагався відчинити вікно, щоб проникнути у приміщення.

Однак ОСОБА_8 не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та не завершив крадіжку з причин, які не залежали від його волі, оскільки у цей момент був помічений ОСОБА_11 , який припинив злочинні дії ОСОБА_8 і разом з своїми односельчанами затримав його та викликав на місце події слідчо-оперативну групу Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, повторно, та поєднане з проникненням у житло.

В суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав, повністю та послідовно підтвердив обставини вчинення ним злочину, щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Не погоджуючись з вироком суду, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що жодного проникнення у житло не було, і він самостійно викликав міліцію до моменту замаху на крадіжку. На думку обвинуваченого судом не з`ясовано, хто є власником майна, а відтак хто є потерплим від даного злочину.

Одночасно з цим ОСОБА_8 зазначає в апеляційній скарзі про те, що не оспорює доведеність вини, та правильність кваліфікації своїх дій, проте вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання занадто суворим, та таким, що не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання просив змінити, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 , був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи. Однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України його неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судовий розгляд справи проводився в порядку ст.349 КПК України, і після з`ясування судом обставин кримінального правопорушення, учасникам судового провадження, в тому числі обвинуваченому було роз`яснено, про неможливість подальшого оскарження в апеляційному порядку обставин злочину. Таким чином, заперечення в апеляційній скарзі ОСОБА_8 щодо не проникнення ним в житло, не приймаються судом до уваги, та є такими, що спростовуються встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи, а тому вирок суду в цій частині колегією суддів не переглядається.

Що стосується посилання обвинуваченого на суворість призначеного йому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, та тяжкості вчиненого ним злочину, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту ст. ст.50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого.

Судом першої інстанції також враховано обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс повне визнання вини, сприяння встановленню істини у справі та відсутність претензій від потерпілого.

Отже, колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області вважає, що суд першої інстанції призначивши покарання, належним чином врахував всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання, в тому числі й ті на які обвинувачений ОСОБА_8 посилається в своїй апеляційній скарзі, і призначив йому покарання у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, і таке покарання є обґрунтованим, законним, достатнім та справедливим.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2017 року щодо нього обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5