Справа № 203/4505/17
Провадження № 1-кп/0203/222/2018
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 31.10.2017 року, із укладеною угодою про визнання винуватості, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В 2009 році, точна дата та час не встановлена, ОСОБА_5 перебуваючи в м. Бахмут, Донецької області на вул. Шевченко знайшов на зупинці громадського транспорту ніж, який вирішив залишити собі, та почав, без передбаченого законом дозволу, носити його при собі, маючи можливість швидко його застосувати, що створювало сприятливі умови для вчинення правопорушень з використанням зазначеної холодної зброї та загрожувало громадській безпеці. 30 жовтня 2017 року, близько 20 год. 55 хв., ОСОБА_5 , маючи при собі даний ніж, який він носив без передбаченого законом дозволу, приїхав на залізничний вокзал станції Дніпро-Головний, де під час перевірки працівниками поліції документів, що посвідчують його особу, на запитання, чи має він при собі предмети, обіг яких заборонений, повідомив, що має при собі ніж, після чого під час огляду, в період часу з 21 год. 30 хв. до 22 год. 00 хв., видав працівникам поліції ніж, який є холодною зброєю колюче-ріжучої дії - мисливським ножем загального призначення, виготовлений саморобним способом з використанням клинка та обмежувача мисливського ножа загального призначення моделі «210515» (виробництва КНР) та саморобного руків`я з навершшям, який ОСОБА_5 носив при собі без передбаченого законом дозволу.
04 грудня 2017 року між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0000362 від 31.10.2017 року, та ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 263 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 263 КК України, а саме: у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. ОСОБА_5 надав згоду на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в підготовчому судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, в обсязі підозри, надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_5 здійснивши дії, які виразились у незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, а тому ці його дії кваліфікує за ч.2 ст. 263 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Судові витрати в розмірі 790 гривень 96 копійок за проведення експертизи, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд,-
засудив:
Затвердити угоду від 04 грудня 2017 року про визнання винуватості між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 850(вісімсот п`ятдесят) гривень.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 не обиралася.
Речовий доказ: ніж, який зберігається в камері схову речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 790 (сімсот дев`яносто) гривні 96 копійок

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.
Суддя ОСОБА_1