У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6.,
суддів:ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вироком від 7 липня 2016 року засудив ОСОБА_4 за частиною третьою статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ від 14 вересня 2016 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах 7 червня 2017 року зазначені рішення судів нижчих інстанцій залишив без зміни.

У заяві засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року та вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року щодо нього на підставі пунктів 1 і 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Заявник просить змінити зазначені судові рішення щодо нього, застосувати положення статті 69 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років.

На обґрунтування неоднакового правозастосування до заяви додано ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року та 6 грудня 2016 року.

Разом із заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України засуджений ОСОБА_4 заявив клопотання про поновлення строку для подання такої заяви.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Статтею 447 КПК встановлені процесуальні строки подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 445 цього Кодексу. Норми цієї статті визначають період у часі - три місяці - і вказівку на подію (момент), із якого починається перебіг цього строку для подання заяви про перегляд судового рішення, у залежності від конкретної підстави, визначеної частиною першою статті 445 КПК. З підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 445 КПК, - це день ухвалення судового рішення, про перегляд якого порушено питання у заяві, або день ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження вказаних підстав, якщо воно ухвалено пізніше.

Відповідно до вимог частини 6 статті 447 КПК пропущений строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин, і вирішення цього питання покладається на суд.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв'язку з такими обставинами, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України засудженим ОСОБА_5 подано 27 вересня 2017 року.

Як видно із документів, доданих до заяви, ухвалу суду касаційної інстанції, про перегляд якої порушено питання у заяві, постановлено 7 червня 2017 року. Рішення, які додані до заяви на підтвердження неоднакового правозастосування, постановлені 14 квітня 2016 року та 6 грудня 2016 року.

Отже, засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного строку.

Разом з тим, згідно із супровідним листом копію ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року направлено засудженому ОСОБА_4 та його захиснику Третяченку О.В. 10 липня 2017 року. Отримав зазначену копію рішення суду касаційної інстанції заявник 19 липня 2017 року.

Враховуючи те, що засуджений ОСОБА_4 отримав копію рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого порушено питання у заяві, пізніше, а також те, що він відбуває покарання у виді позбавлення волі в Криворізькій установі виконання покарань № 3 і йому потрібно було більше часу для підготовки заяви та підбору рішень для порівняння, колегія суддів вважає можливим поновити йому строк для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Що стосується суті заяви, то статтею 444 КПК встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання).

Дана процесуальна норма містить застереження, що із зазначених у ній підстав не переглядаються судові рішення з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Для визначення, чи входить застосування статей 65, 69 КК до вищевказаних застережень, треба враховувати, що прийняття судом рішення про призначення покарання включає такі складові, як: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченого кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

Аналіз юридичних термінів і понять, які використані у статтях розділу ХI «Призначення покарання» КК свідчить про те, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору при призначенні покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція потребує судового розсуду, підставами для якого при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб'єкта правозастосування.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, що прямо стосується застереження, викладеного в пункті 1 частини першої статті 445 КПК.

Зі змісту заяви випливає, що засуджений ОСОБА_4 фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), що не є підставою для перегляду судового рішення Верховним Судом України.

За таких обставин провадження за заявою у цій частині не може бути відкрито за відсутності підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

На обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, у заяві взагалі не наведено жодних доводів.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заява засудженого ОСОБА_4 є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження.

Керуючись статтями 445, 446, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_4, поновити йому строк для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відмовити у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року та вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року щодо нього.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8