Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/813/17
Провадження по справі № 1-кп/281/89/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2017 року смт Лугини

Лугинський районного суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Лугинського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 від 05 квітня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: Коростенським міським судом 01.08.2014 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2017 року до Лугинського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 05 квітня 2017 року з додатками, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
У підготовче судове засідання не прибув потерпілий, який надіслав заяву, про розгляд справи без його участі та зазначив, що претензій до обвинуваченого не має.
Прокурор, захисник та обвинувачений висловили думку про можливість проведення підготовчого судового засідання без потерпілого.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вирішив провести підготовче засідання без потерпілого, який належним чином був повідомлений про розгляд справи.
Під час проведення підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Обвинувачений та його захисник не заперечували проти такого призначення.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження вважає, що обвинувальний акт разом з додатками підлягає поверненню прокурору з таких підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.
Обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доказаних даних про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інше.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання і правова кваліфікація обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З аналізу обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме в таємному викрадені чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Зі змісту обвинувального акту вбачається суперечність визначених прокурором кваліфікуючих ознак вчиненого злочину та конкретних обставин сформульованого ним обвинувачення. Оскільки, диспозиція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або таку, що завдала значної шкоди потерпілому.
Отже, формулювання обвинувачення не відповідає диспозиції ч. 3 ст. 185 КК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції»).
Очевидні помилки при складанні акту, суперечливе формулювання обвинувачення, фактичних обставин, кваліфікації порушують право обвинуваченого на захист, перешкоджають суду правильно роз`яснити суть обвинувачення, а також повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та провести і завершити судовий розгляд протягом розумного строку.
Зазначені вище упущення у обвинувальному акті є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що згідно ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Окрім того, згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є не тільки забезпечення швидкого розслідування та судового розгляду, а й повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Як убачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), чим завдано потерпілому ОСОБА_6 збитку на суму 6256 грн. 34 коп.
З обвинувального акту не вбачається, що слідчим проводилась експертиза для визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, проведення якої, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, є обов`язковим.
Тобто ч. 2 ст. 242 КПК України містить перелік обставин, встановлення яких зобов`язує слідчого або прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи. Така вимога закону зумовлена необхідністю доказування тих обставин, без встановлення яких неможливо вирішити кримінальне провадження. Відсутність у кримінальних провадженнях висновків експертів з питань, перерахованих в п.п. 1-6 ч. 2 ст. 242 КПК України, розглядається як підстава, що зібрані докази є недостатніми для вирішення кримінального провадження.
Крім того згідно з п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Так, реєстр матеріалів досудового розслідування, як процесуальний документ фіксування кримінального провадження є інформаційним додатком до обвинувального акту, який містить відомості про рух утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити повний опис усіх без виключення дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування.
Порушення вимог закону щодо повноти змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, є одним з критеріїв невідповідності обвинувального акту ст. 291 КПК України.
Реєстр матеріалів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні має суттєві відхилення від вимог ст. 109 КПК України, оскільки в ньому відсутні відомості щодо проведення в конкретному провадженні необхідних процесуальних дій, у тому числі відсутні відомості щодо повідомлення підозрюваному ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування, що є обов`язковим, відповідно до ст. 290 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Проте у реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученому до даного обвинувального акту, не містяться відомості про повідомлення про завершення досудового розслідування, а також про відкриття матеріалів досудового розслідування захиснику ОСОБА_5 .

Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. Однак, реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі III «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування», не містить дати і строку заходу забезпечення кримінального провадження.
За відсутності самих матеріалів досудового розслідування на стадії підготовчого судового засідання реєстр матеріалів досудового розслідування є єдиним важливим документом, з якого суд може отримати інформацію про всі процесуальні дії, процесуальні рішення та заходи забезпечення кримінального провадження, проведені, прийняті та застосовані під час досудового розслідування, і зробити висновок про відповідність чи невідповідність обвинувального акта вимогам закону, а отже і про дотримання прав підозрюваних та можливість призначення судового розгляду.
Вказані недоліки обвинувального акта прокурором залишено без реагування, який 26.09.2017 року затвердив його без жодних зауважень.
За таких обставин обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.
Під час проведення підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Захисник не підтримав заявлене клопотання прокурора та заявив клопотання про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого.
Обвинувачений підтримав заявлене клопотання захисника та заперечував заявлене клопотання прокурора.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з наступного.
Так, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обраного ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 26.06.2017 року, та продовженого ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 23.08.2017 року на 60 діб, спливає 23 жовтня 2017 року. При вирішенні цього питання судом приймається до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, якій віднесені до категорії тяжких, а також перебуваючи на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час досудового розслідування та судового провадження і на це вказують такі обставини як характер протиправних дій, в яких він обвинувачується, тяжкість інкримінованих йому злочинів, останній знаючи про суворість покарання у разі доведеності його вини зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), а також вчинити інший злочин. Крім того, суд враховує соціальні звязки обвинуваченого, те, що до взяття під варту він не працював, не одружений, зможе вчиняти тиск на свідків. За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .
Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, тяжкість кримінальних правопорушень та розмір майнової шкоди, завданої правопорушеннями, у вчиненні яких він підозрюється, та те, що він підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити заставу, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 20 розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Вирішуючи клопотання захисника про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого суд виходить з наступного.
В обґрунтування вказаного клопотання захисником надано копію характеристики виданої 23.06.2017 року Органом самоорганізації населення Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів, відповідно до якої ОСОБА_4 мешканцями АДРЕСА_1 характеризується як комунікабельний. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України стороною захисту не надано, а судом в судовому засіданні не встановлено. Тому не має підстав для задоволення указаного клопотання.
Керуючись ст. 2, 109, 194, 182, 242, 290, 291, 314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000073, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, прокурору.

Клопотання прокурора Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , обраного ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 23.08.2017 року, задольнити.
Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Коростень, Житомирської області, громадянину України, з повною загальною середньою освітою, не працюючому, не одруженому, раніше судимому Коростенським міським судом Житомирської області 01.08.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжити на 60 діб.
Строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу становить 60 (шісдесят) діб.
Початок строку дії ухвали обчислюється з 17 години 50 хвилин 20 жовтня 2017 року.
Закінченням строку дії ухвали є 17 година 50 хвилин 19 грудня 2017 року.
Визначити розмір застави 20 (двадцять) розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 64 000 ( шістдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.
В разі внесення застави обвинувачений підлягає звільненню з-під варти негайно та, на підставі ст. 194 ч. 5 КПК України, зобов`язаний прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, повідомляти слідчого, суд про зміну місця свого проживання.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
У задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1