Справа № 359/214/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/377/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 21 29.03.2018

УХВАЛА
іменем України
29 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника БВК ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2018 року щодо засудженого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст.70 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року, ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; за ч. 3 ст. 189 КК України, із застосуванням ч. 1, 2 ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна.

Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Бориспільській виправній колонії № 119 з 19 травня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_8 було перераховано покарання із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, перебіг відбування строку покарання обчислюється з 23 квітня 2015 року, строк покарання закінчується 12 травня 2018 року.

Захисник засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 з місць позбавлення волі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2018 року клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задоволено та звільнено засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, з невідбутою частиною покарання 2 місяці 22 днів.

Не погоджуючись з даною ухвалою, прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2018 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 . В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки засуджений не був працевлаштований та за сумлінну поведінку та ставлення до праці не отримував заохочення. Крім того, на думку прокурора, судом першої інстанції не взято до уваги, що засудженому рішеннями комісії відмовлено в можливості застосування до нього ст. 81 КК України у зв`язку з тим, що він не став та не довів своє виправлення та має недостатній ступінь виправлення.

Захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у своїх запереченнях зазначає, що по прибутті до виправної колонії засуджений ОСОБА_8 був взятий на диспансерний облік в медичній частині установи у зв`язку із погіршенням особистого стану з діагнозом «Епілепсія» та тривалий час знаходився там на лікуванні, крім того, як зазначає захисник, засуджений ОСОБА_8 при наявному бажанні та прагненні до суспільно-корисної праці не може працювати на виробництві через регулярні епілептичні напади (2-3 рази на тиждень), щоб не завдавати шкоди здоров`ю та життю інших працюючих та собі, разом з тим він намагався влаштуватися на менш тяжку фізичну працю, проте адміністрацією установи йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю місць. Також зазначає, що посилання прокурора на ту обставину, що засуджений ОСОБА_8 не бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, не приймає участь в самодіяльних організаціях та не проявляє соціально-корисну активність є хибними, оскільки засуджений ОСОБА_8 має віддалені наслідки черепно-мозкової травми, які отримав внаслідок контузії в зоні АТО під час вибуху, де він перебував у якості волонтера, зважаючи на наявну психологічну травму, засудженому ОСОБА_8 буде тяжко брати участь у такого роду організаціях. Просить залишити без змін ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2018 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, думку представника колонії, який поклався на розсуд суду у розгляді апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка в розумінні ст. 81 КК України є не тільки пасивна поведінка засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті та інше.

Сумлінне ставлення до праці в розумінні ст. 81 КК України є свідома участь у суспільно-корисній праці, систематичне виконання та перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов у роботі, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ст. 69, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна. Вину у скоєному злочині визнав повністю, глибоко кається, вибачився перед потерпілим, матеріальну та моральну шкоду відшкодував. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва перераховано ОСОБА_8 строк покарання із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, закінчення строку покарання - 12 травня 2018 року. По прибуттю до Бориспільської виправної колонії № 119 ОСОБА_8 був оглянутий медичним персоналом, за результатами огляду взятий на диспансерний облік з діагнозом «Епілепсія». Відповідно до характеристики Бориспільської виправної колонії № 119, ОСОБА_8 за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. За характером спокійний, врівноважений, у взаємовідносинах з засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Засудженому ОСОБА_8 було запропоновано бути працевлаштованим на виробництві, але при наявному бажанні та прагненні до суспільно-корисної праці, він не може працювати на виробництві через регулярні епілептичні приступи. ОСОБА_8 має ряд подяк від громадських організацій як волонтер за допомогу військовим та активну участь під час проведення антитерористичних дій на Сході України.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, вивчивши повно та всебічно дані про особу засудженого, відповідно до вимог чинного законодавства дійшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 відбув більш ніж 3/4 строку покарання та своєю сумлінною поведінкою, ставленням до вчиненого злочину, до праці, додержання вимог до режиму, а також намірами щодо залучення до суспільно-корисної праці, довів, що став на шлях виправлення.

Підстав, які б перешкоджали застосувати щодо засудженого ОСОБА_8 умовно - дострокове звільнення, судом не встановлено.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що викладені у судовому рішенні висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на матеріалах даного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , призначеного вироком Оболонського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року, з невідбутою частиною покарання 2 місяці 22 днів, - без змін.

Головуючий
Судді: