ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/226/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2018 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 за участі: потерпілої ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0014211,

В С Т А Н О В И В:

19.12.2017 ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0014211.

На обґрунтування скарги вказала, що 14.12.2017 отримала копію постанови старшого слідчого військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_6 від 27.11.2017 про закриття кримінального провадження № 0014211, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у якому вона має процесуальний статус потерпілої.

Постанову про закриття кримінального провадження потерпіла вважає незаконною і необґрунтованою посилаючись на неповноту і неправильність досудового розслідування та невідповідність висновків слідчого фактичним обставинам. Вказала, що в оскаржуваній постанові слідчий безпідставно послався на показання поліцейських, які не були очевидцями подій, при цьому не надав належної оцінки її показанням про заподіяння їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які підтверджуються медичною документацією, поза його увагою залишився висновок судово-медичного експерта щодо виявлених у неї тілесних ушкоджень та строку їх спричинення. Наведені у постанові показання малолітнього ОСОБА_8 не є повними та не відображають в повній мірі отримані показання даного свідка, який підтвердив факт завдання їй тілесних ушкоджень. Більш того слідчий допитав малолітнього свідка у відсутності законних представників та педагога. Вона була позбавлена можливості ознайомитися з висновком додаткової судово-медичної експертизи, поставити перед експертом свої запитання та подати клопотання про допит експерта. Слідчим не були вжиті всі необхідні заходи для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного розслідування, а саме: не було проведено одночасного допиту потерпілої з ОСОБА_7 , слідчий безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про проведення додаткової експертизи та не дав оцінці тій обставині, що їй заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознаками терміну її лікування. Відтак в оскаржуваній постанові відсутні належні та достатні доводи слідчого із визначенням обставин і підстав прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили її задовольнити. На обґрунтування доводів скарги представник потерпілої додатково послався на те, що надані суду матеріали кримінального провадження не пронумеровані і не скріплені печаткою, низка слідчих дій у кримінальному провадженні проведена неповноважними особами, зокрема, прокурором ОСОБА_5 , яка під час слідчого експерименту виконувала функції спеціаліста, слідчий не встановив і не допитав особу, яка викликала поліцейських на місце події, у протоколі допиту малолітнього сина потерпілої відсутній його підпис, слідчий не встановив дійсні відносини сторін, слідчий поклав в основу свого рішення висновок судово-медичного експерта, який не містить жодного обґрунтування неможливості спричинення тілесних ушкоджень при обставинах, зазначених потерпілою під час слідчого експерименту. На думку представника наведені обставини зумовили однобічність і неповноту досудового слідства і, як наслідок, незаконність оскаржуваної постанови.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_6 вважали скаргу потерпілої необґрунтованою пославшись на те, що проведене досудове розслідування було повним, всебічним і об`єктивним, а постанова про закриття кримінального провадження винесена при наявності законних підстав. Прокурор, зокрема, зазначила, що певні обставини, на які посилається представник, не відповідають дійсності і не ґрунтуються на законі. Так, допит малолітнього свідка було проведено з дотриманням вимог закону в присутності незалежного педагога, щоб виключити будь-який вплив на дитину, при цьому усі документи щодо особи педагога долучені до матеріалів кримінального провадження. З приводу доводів скарги щодо не проведення одночасних допитів прокурор вказала, що таку необхідність визначає слідчий, і в даному випадку такого рішення слідчий не прийняв, оскільки немає доказів, що тілесні ушкодження потерпілій були спричинені ОСОБА_9 .

Заслухавши потерпілу, її представника, прокурора, слідчого та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0014211, слідчий суддя встановив такі обставини.

Вказане кримінальне провадження було внесене до ЄРДР 15.12.2016 слідчим слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Підставою внесення до ЄРДР відомостей про злочин стала заява ОСОБА_3 про те, що 14.12.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_7 відбувся конфлікт з приводу спілкування батька з малолітніми дітьми. Потерпіла зазначила, що в ході сварки колишній чоловік, тримаючи на руках сина, завдав кілька сильних ударів ногою по її нозі. Як з`ясувалося пізніше, їй було спричинено перелом пальця правої ноги.

27.11.2017 старшим слідчим військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0014211 з підстав відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження слідчий послався, зокрема, на пояснення ОСОБА_7 , який заперечив факт спричинення ним тілесних ушкоджень колишній дружині, показання поліцейських патрульної поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з яких вбачається, що жодних скарг на здоров`я потерпіла не висловлювала і видимих тілесних ушкоджень на ній не було, показання малолітнього ОСОБА_8 та пояснення з приводу цих показань педагога ОСОБА_13 , висновок судового медичної експертизи щодо наявності у потерпілої легких тілесних ушкоджень та висновок додаткової судово-медичної експертизи, складеного за результатами проведеного з потерпілою слідчого експерименту, відповідно до якого виключається утворення перелому дистальної фаланги першого пальця правої стопи способом, який був відтворений потерпілою під час слідчого експерименту.

Даючи оцінку доводам скарги про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної постанови, суд керується загальними засадами кримінального провадження та положеннями кримінального процесуального закону, які визначають порядок (процедуру) кримінального провадження.

Так, згідно положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Імперативним приписом, зафіксованим у ст. 7 цього Кодексу, законодавець визначив, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо.

Ч. 2 ст. 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження …, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення форма вини мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (ст. 91 КПК України).

Відповідно до положень ст. 93 цього Кодексу сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних (слідчих) розшукових дій, витребування та отримання речей, документів тощо, проведення інших процесуальних дій.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК).

Належними є докази які прямо чи непрямо підтверджують існування обставин що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК).

За приписом ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень…

Вимоги до змісту висновку експерта як процесуального джерела доказів викладені у ст. 102 КПК України, згідно якої у висновку повинні бути зазначені, зокрема, обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Ст. 103 цього Кодексу визначає, що процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у протоколі, на носії інформації та у журналі судового засідання.

Дослідженням матеріалів досудового розслідування встановлено, що зазначених вимог процесуального закону слідчий в повному обсязі не дотримався, про що свідчать такі обставини.

ОСОБА_7 , на якого потерпіла вказувала як на особу, що спричинила їй тілесні ушкодження, у встановленому законом порядку не допитувався і протокол його допиту не складався, а відтак слідчий не вправі був посилатися в оскаржуваній постанові на його показання, оформлені у вигляді пояснення.

Експертиза щодо встановлення характеру та тяжкості наявних у потерпілої тілесних ушкоджень була проведена за результатами дослідження лише первинної медичної документації без урахування даних про те, що лікування перелому пальця ноги тривало до 31.01.2017.

18.09.2017 потерпіла звернулася до слідчого з обґрунтованим клопотанням про призначення повторної медичної експертизи, надавши медичну картку та рентгенограми, проте на вищенаведені обставини слідчий уваги не звернув і у задоволенні клопотання відмовив.

В подальшому слідчий провів з участю потерпілої слідчий експеримент та призначив додаткову медичну експертизу, на вирішення якої поставив єдине питання щодо можливості спричинення тілесних ушкоджень у спосіб, описаний ОСОБА_3 під час слідчого експерименту.

Водночас з огляду на встановлені досудовим розслідуванням обставини існували підстави повторно поставити перед експертом питання щодо ступеня тяжкості наявних у потерпілої тілесних ушкоджень, а також можливості їх самоспричинення.

Дослідженням висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1675/с встановлено, що він не відповідає вимогам ст. 102 КПК України, оскільки не містить жодного обґрунтування неможливості спричинення тілесних ушкоджень при обставинах, зазначених потерпілою під час слідчого експерименту.

За таких обставин без з`ясування питання, на підставі яких даних експерт дійшов до такого висновку, посилатися на зазначений висновок експерта слідчий був не вправі.

Вищенаведені обставини свідчать про неправильність і неповноту досудового розслідування і як, наслідок, невідповідність оскаржуваної постанови вимогам кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для її скасування.

Що стосується інших доводів скарги, зокрема, щодо неврахування слідчим показань малолітнього свідка ОСОБА_8 , порушення вимог закону при його допиті та відсутність у протоколі допиту його підпису, відсутність у прокурора повноважень на проведення слідчих дій, не проведення одночасних допитів та не встановлення особи, яка викликала поліцейських на місце події, то суд їх відкидає з таких підстав.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що допит малолітнього свідка ОСОБА_8 було проведено з дотриманням вимог ст. 226-227 КПК України, у присутності педагога, при цьому конкретні обставини кримінального провадження давали підстави для обмеження участі його матері у проведенні цієї слідчої дії.

Аргументи представника потерпілої щодо відсутності у протоколі допиту ОСОБА_8 його підпису є слушними, проте з урахуванням малолітнього віку свідка ця обставина не має правового значення.

Малолітній ОСОБА_14 підтвердив і так очевидний факт конфлікту між батьками, проте чітких і конкретних показань щодо завданням батьком матері ударів він не надав, а відтак його показання не мають істотного значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Системний аналіз низки положень кримінального процесуального законодавства, зокрема ст. 3, 22, 36, 37, 223 КПК України, дає підстави вважати, що прокурору не заборонено особисто здійснювати досудове розслідування і проводити усі без винятку слідчі дії або приймати у них участь, а ствердження представника потерпілої щодо виконання прокурором функцій спеціаліста не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Згідно ст. 55 цього Кодексу потерпілий має право брати участь у слідчих та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження тощо.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Ст. 96 КПК України надає сторонам кримінального провадження право ставити свідку запитання щодо обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності його показань, в тому числі щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями, та покладає на свідка обов`язок відповідати на такі запитання.

Аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що закон надає слідчому та/або прокурору право провести одночасний допит вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, але не зобов`язує це робити. Право брати участь у допиті свідків потерпілий може реалізувати в судовому засіданні, і таке положення є практичною реалізацією принципу безпосередності.

Відтак не проведення слідчим одночасного допиту жодним чином не свідчить про неповноту чи неправильність досудового розслідування.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що особа, яка викликала поліцейських на місце події, очевидцем цієї події не була і в цей день учасників конфлікту не бачила, а відтак показання цієї особи не мають істотного значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Ствердження представника потерпілої про те, що слідство не встановило дійсних відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_7 , спростовуються матеріалами досудового розслідування, оскільки ці обставини встановлені показаннями потерпілої, свідків та документами, які підтверджують існування між ними тривалого особистісного конфлікту, пов`язаного з розлученням та вихованням дітей.

На підставі викладеного, керуючись статтями 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_6 від 27 листопада 2017 р. про закриття кримінального провадження № 0014211.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: