Номер провадження: 11-кп/785/830/17
Номер справи місцевого суду: 504/3316/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001632 від 11.09.2016року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Собківка Уманського району Черкаської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-23.09.2011 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць,-

засуджений цим вироком за ст.186 ч.3 КК України, та йому призначено покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття призначеного судом покарання, строк попереднього ув`язнення з 12.09.2016 року по 10.03.2017 року, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі,-

встановив
Відповідно до вироку суду, 10.09.2016 року біля 20.00 год. ОСОБА_7 , маючи намір на викрадення чужого майна, через хвіртку проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_9 .
Перебуваючи на подвір`ї за вказаною адресою, з метою реалізації злочинного наміру, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері проник до будинку, де діючи умисно, із корисливих мотивів та переслідуючи мету незаконного збагачення, приховуючи обличчя за допомогою жіночої кофти, яку взяв в приміщення, з погрозою застосування до ОСОБА_9 насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я останньої, відкрито викрав жіночу кофту, вартістю 300 грн., гаманець, що не представляє матеріальної цінності, в якому знаходились грошові кошти в сумі 400 грн., пляшку горілки, вартістю 60 грн., та пляшку пива, вартістю 20 грн..
Після цього, з місця події зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 780 грн.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він висловив свою незгоду з призначеним йому вироком суду покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений уточнив свої вимоги, просив вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання, а саме у виді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданих учасниками кримінального провадження апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні районного суду обвинувачений не заперечував факт вчинення ним злочину за обставин, які були встановлені досудовим слідством і знайшли своє відображення в обвинувальному акті, а також були встановлені районним судом.

При цьому, з огляду на розгляд кримінального провадження районним судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України за наведених вище обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що обвинувачений фактично оскаржує судове рішення в частині суворості призначеного йому покарання.

В апеляційному суді обвинувачений пояснив, що не оспорює встановлені вироком районного суду обставини, однак вважає за можливе призначити йому більш м`яке покарання. При цьому, на запитання суду пояснив, що злочин ним було в чинено відносно особи, яка є жінкою та особою похилого віку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Зазначені обставини ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим не оспорювалися, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому районний суд, під час ухвалення вироку послався на відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Також, при визначенні покарання обвинуваченому, районним судом приймалося до уваги те, що раніше він вже притягувався до кримінальної відповідальності і йому призначалося покарання у вигляді позбавлення волі, однак він знову скоїв умисний злочин з корисних мотивів, який за ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, що на думку районного та апеляційного судів свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того, судом було звернуто увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 характеризується посередньо, на обліку у лікарів знаходиться з приводу вживання алкогольних напоїв, офіційно не працевлаштований, раніше вже засуджувався судом за скоєння злочину та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, мешкає самостійно.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних заперечень щодо характеризуючих особу обвинуваченого даних, від учасників судового провадження не надійшло та нових даних суду не надано.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без їх ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, вчинення його відносно особи жіночої статі, яка є також особою похилого віку, характеризуючих особу обвинуваченого даних та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.
При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно нього є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Водночас, враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, час його утримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, а саме з 10 березня 2017 року, тобто з моменту ухвалення оскаржуваного вироку та до 28.11.2017 року, тобто до прийняття рішення за результатами перегляду апеляційним судом вироку районного суду та в ступу вироку в законну силу, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України - залишити без змін.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та Закону України №2046-VIII від 18 травня 2017 року "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, час його утримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, а саме з 10 березня 2017 року, тобто з моменту ухвалення оскаржуваного вироку та до 28.11.2017 року, тобто до прийняття рішення за результатами перегляду апеляційним судом вироку районного суду та в ступу вироку в законну силу, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4