УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

детектива ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000136 від 23.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Детектив Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна.

Дане клопотання мотивоване тим, що у провадженні Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України перебувають матеріали досудового розслідування за №0000136 від 23.02.2017, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 вчинив пособництво, тобто шляхом усунення перешкод, що не давали можливості набути своїй тітці ОСОБА_6 особисто у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належала Рахунковій палаті, сприяв останній, яка обіймала на час вчинення кримінального правопорушення посаду головного контролера - директора Департаменту з питань АПК, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ситуацій Рахункової палати, у заволодінні нею державним майном в особливо великому розмірі, а саме вказаною квартирою, як власністю державної установи шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

У період з третьої декади січня 2014 по другу декаду лютого 2014 (після включення квартири АДРЕСА_1 до числа службового житла згідно з розпорядженням Голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.01.2014 №17), точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 84,9 м2, житловою площею 42,1 м2.

Вказана квартира придбана Рахунковою палатою на підставі договору купівлі - продажу квартири, укладеного із продавцем - ПАТ «ХК «Київміськбуд» та передана у власність Рахункової палати згідно з актом приймання-передачі квартири від 27.12.2013, у результаті чого перейшла у повне господарське відання Рахункової палати як державного органу.

На підставі листів Голови Рахункової палати ОСОБА_7 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.03.2014 № 14-519, від 19.03.2014 № 03-581, наказу Рахункової палати від 18.03.2014 № 16п, рішення Рахункової палати від 19.03.2014, а також розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.03.2014 № 150, вказана квартира надана ОСОБА_6 в якості службового житла.

Після отримання ордеру ні ОСОБА_6 , ні члени її сім`ї не проживали у квартирі АДРЕСА_1 всупереч раніше згаданій меті отримання вказаної квартири як службової (необхідності проживання поблизу місця роботи, виконання вкрай важливих державних завдань та ненормованого робочого дня). Разом з тим, ОСОБА_6 для створення видимості користування вищевказаною квартирою вирішила певний час не вчиняти активних дій, спрямованих на реалізацію злочинної змови та кінцеве досягнення її корисливої мети - отримання неправомірної вигоди шляхом зловживання службовим становищем.

11.08.2014 ОСОБА_6 , знаючи, що згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, звернулася до ОСОБА_7 із заявою про виключення наданої їй квартири з числа службових. При ньому ОСОБА_6 зазначила у заяві причину виключення квартири з числа службових, а саме те, що відпала потреба у такому її використанні. Водночас, ОСОБА_6 достовірно знала, що з моменту отримання нею службового житла до часу звернення з вищевказаною заявою до ОСОБА_7 , вона та члени її сім`ї фактично у квартирі не проживали, не відбулось жодних змін в організації роботи підконтрольного їй департаменту Рахункової палати та в її службових повноваженнях, які б могли вплинути на виконання нею державних завдань та на її робочий графік, а отже, й не відпала мета отримання квартири - проживання поблизу місця роботи у зв`язку з виконанням вкрай важливих державних завдань та ненормованим робочим днем. Окрім того, на той момент отримання службових жилих приміщень потребували ряд посадових осіб Рахункової палати, які згідно з п. 67 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, мали право на його отримання.

ОСОБА_7 задовольнив заяву ОСОБА_6 про виключення квартири з числа службових незважаючи на те, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації, звернувся з клопотанням від 18.08.2014 № 14-1678 до Шевченківської РДА про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому її використанні.

За результатами розгляду вищевказаного звернення ОСОБА_7 , 02.10.2014 Шевченківською РДА прийнято розпорядження № 515 про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службового житла.

Станом на дату виключення зазначеної квартири із числа службових у ній були зареєстровані, але фактично не проживали, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які раніше використали своє право на приватизацію житла з державного житлового фонду, а саме отримали у власність шляхом приватизації квартиру АДРЕСА_2 , згідно з розпорядженням Групи приватизації Управління справами Верховної Ради України від 24.02.2000 № 48. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що вказана обставина перешкоджає їй самостійно приватизувати квартиру АДРЕСА_1 та довести злочинний умисел, виправлений на заволодіння державним майном, до кінця.

Враховуючи зазначену обставину, з метою продовження виконання злочинного корисливого умислу та досягнення корисливої мети спрямованої на заволодіння державною квартирою, ОСОБА_6 у період з жовтня по З0 грудня 2014 (точну дату досудовим розслідуванням не встановлено), вступила у злочинну змову зі своїм племінником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запропонувавши йому формально зареєструвати місце проживання у вищевказаній квартирі, вчинити ряд дій, спрямованих на приватизацію квартири, та у подальшому безоплатно передати на її користь. На виконання висловленої пропозиції ОСОБА_5 надав свою згоду.

На виконання домовленості ОСОБА_5 вчинив дії щодо отримання документів, необхідних для приватизації житла, зокрема, отримав за місцем свого колишнього проживання довідку від 30.12.2014 № 921, видану виконкомом Драбівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про те, що останній з 1993 по 2003 право на приватизацію державної власності не використав.

Продовжуючи виконання злочинних домовленостей щодо заволодіння державним майном, 13.01.2015 ОСОБА_5 знаючи, що не має жодного відношення до державної служби та роботи в Рахунковій палаті, а також до отримання вказаної квартири, як службового житла, звернувся до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м. Києві з заявою про реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , без погодження з власником квартири - Рахунковою палатою. При цьому останній усвідомлював, що здійснює реєстрацію місця проживання лише формально, без мети постійного проживання у квартирі, а лише з метою усунення законодавчих перешкод, які не дозволяють ОСОБА_6 самостійно приватизувати зазначену квартиру та набуття її у приватну власність.

Заяву ОСОБА_5 задоволено Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м. Києві і реєстрація його місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 здійснена 17.01.2015.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати свою корисливу мету, спрямовану на заволодіння державною квартирою, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що її племінник ОСОБА_5 не має права особисто звертатися до Голови рахункової палати з листом про надання дозволу на здійснення правочинів щодо приватизації квартири, оскільки він не мав живого відношення до державної служби і роботи в Рахунковій палаті, зокрема не перебував у трудових відносинах із зазначеним органом державної влади та відповідно до вимог ст. 37 Житлового кодексу України не перебував на обліку як громадянин, який потребує поліпшення житлових умов, за місцем роботи, ОСОБА_6 20.01.2015 звернулась до ОСОБА_7 із заявою про надання дозволу на здійснення правочинів щодо вищевказаної квартири, умисно не зазначивши в інтересах кого буде вчинено приватизаційні дії. За результати розгляду зазначеної заяви 28.01.2015 ОСОБА_11 підписав та направив на адресу Шевченківської РДА лист від № 14-172 про те, що Рахункова палата, як власник не заперечує проти приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Діючи на виконання попередньої змови із ОСОБА_6 з метою вчинення дій, спрямованих на отримання нею у приватну власність державного майна, ОСОБА_5 через 11 днів з часу реєстрації, фактично не проживаючи у квартирі АДРЕСА_1 , 29.01.2015 звернувся у якості наймача вказаної квартири до органу приватизації Шевченківського району м. Києва з заявою про передачу йому казаної квартири у приватну власність.

Згадана заява задоволена розпорядженням органу приватизації від 19.02.2015 № 2140- Того ж дня ОСОБА_5 отримав від органу приватизації свідоцтво про право приватної власності на вищевказану квартиру.

Таким чином, 29.01.2015 в результаті злочинних дій, що вчинені за пособництва ОСОБА_5 , державна квартира Рахункової палати перейшла у приватну власність фізичної особи ОСОБА_5 , у якого згідно зі ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» виникли правомочності власника, тобто право розпоряджатися квартирою на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом.

У свою чергу в результаті вказаних злочинних дій Рахункова палата втратила правомочності власника квартири АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_5 не мав жодного відношення до державної служби і роботи в Рахунковій палаті, зокрема, не перебував у трудових відносинах із зазначеним органом державної влади та відповідно до вимог ст. 37 Житлового кодексу України не перебував на обліку, ж громадянин, який потребує поліпшення житлових умов, за місцем роботи.

Крім цього, ОСОБА_5 в порушення ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у квартирі, що була ним приватизована, ні до моменту надання дозволу на приватизацію, ні після, постійно в ній не проживав. Натомість останній постійно мешкав зі своєю сім`єю (дружиною та двома неповнолітніми дітьми) у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить йому на праві власності.

Закінчуючи виконання домовленостей щодо заволодіння державним майном 05.03.2015 ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір дарування квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого право власності на об`єкт нерухомості перейшло до ОСОБА_6 . Договір дарування, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за № 402 та в цей день о 12:32 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за № 8953373.

З метою списання квартири АДРЕСА_1 з балансу Шлункової палати цього ж дня - 05.03.2015, з проміжком часу в декілька годин між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 складено акт приймання-передачі вказаної квартири з зазначенням її вартості в розмірі 1 390 532,98 грн.

У результаті підписання цього акту злочинна мета щодо заволодіння державним майном за попередньою змовою ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , за пособництва ОСОБА_5 , повністю реалізована.

У подальшому ОСОБА_6 на підставі договору дарування нерухомого майна від08.06.2016 № 1307 подарувала вказану квартиру власній доньці - ОСОБА_14 . На підставі вказаного договору дарування, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , в цей день о 09:56 нотаріусом у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за № 14909514.

Отже, ОСОБА_5 вчинив пособництво, тобто шляхом усунення перешкод сприяв своїй тітці ОСОБА_6 , яка обіймала посаду головного контролера - директора Департаменту з питань АПК, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ситуацій Рахункової палати, у заволодінні нею чужим майном в особливо великому розмірі, а саме квартирою АДРЕСА_1 , яка належала Рахунковій палаті, шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Згідно договору купівлі-продажу квартири та акту прийому-передачі квартири від 27.12.2013, укладених між продавцем - ПАТ «ХК «Київміськбуд» та покупцем - Рахунковою палатою, вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 390 532,98 грн. Аналогічна вартість даного об`єкту нерухомості зафіксована у акті приймання-передачі квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 05.03.2015.

За результатами розслідування вказаного кримінального провадження 16.02.2017 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.5 ст. 191 КК України.

Санкцією ч. 5 ст. 191 КК України передбачено застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, у ході досудового слідства виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації, а також запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Детектив також зазначив, що досудовим слідством встановлено, що 18.06.2005 ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Під час перебування у шлюбі остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Встановлено, що до 29.11.2016 право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстроване саме на підозрюваного ОСОБА_5 . Вказана квартира ІНФОРМАЦІЯ_2 (до укладення шлюбу з ОСОБА_16 ) перейшла у власність підозрюваного ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири від 18.10.2004.

Детектив також вказав, що після вручення 19.11.2016 повідомлення про підозру його тітці ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності та можливої конфіскації майна, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_5 відчужив вищевказаний об`єкт нерухомості на користь своєї дружини.

Однак, зазначив, що на об`єкти, які на праві спільної сумісної власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , частка останнього у праві власності на них не визначена, та може бути від 0 % до 100 %, тому з метою забезпечення рішення суду в частині можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_5 , підлягають арешту в повному обсязі з тимчасовим позбавленням власників права на відчуження та розпорядження цим майном.

Враховуючи вищевикладене, детектив просив клопотання задовольнити.

Заслухавши пояснення детектива, дослідивши докази яким останній обґрунтовує клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в його задоволенні виходячи з наступного.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Як вбачається з матеріалів клопотання, квартира на яку просить накласти арешт детектив, розташована за адресою: АДРЕСА_4 була подарована ОСОБА_5 18.10.2004, що підтверджується відповідним договором дарування.

Таким чином, виходячи з вимог ст. 57 СК України, вказана вище квартира є особистою власністю ОСОБА_5 .

В подальшому, як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_16 .

Як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, долученого до клопотання детективом, 15.12.2016 ОСОБА_17 набула у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 , згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .

Отже, станом на момент звернення детектива з відповідним клопотанням квартира АДРЕСА_3 перебуває у приватній власності ОСОБА_17 .

За таких обставин, доводи детектива щодо належності вказаної вище квартири на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає недоведеними.

Отже, враховуючи вимоги ст. 173 КПК України, підстави для задоволення клопотання про арешт майна відсутні, а детективом не доведено необхідності накладення арешту, а тому в задоволенні поданого клопотання слід відмовити, як необґрунтованого.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000136 від 23.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: