Дата документу Справа № 321/1236/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 321/1236/17 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/1146/17 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

За участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула 18 жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2017 року, якою відмовлено у обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за наступних обставин.

Так, 20 вересня 2017 року, приблизно о 21 годині, група реагування патрульної поліції Михайлівського відділення поліції Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області у складі: начальника сектору групи реагування патрульної поліції № 1 Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в області капітана поліції ОСОБА_9 , поліцейського групи реагування патрульної поліції № 3 Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в області молодшого сержанта ОСОБА_10 та офіцер патрульної поліції групи швидкого реагування патрульної поліції Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в області лейтенанта поліції ОСОБА_11 на автомобілі марки ВАЗ 2109, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 здійснювала патрулювання на території смт. Михайлівка, Михайлівськогорайону Запорізькоїобласті.

З метою забезпечення надання поліцейських послуг у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, на виконання наданих Законом України «Про Національну поліцію» повноважень, зокрема, ст. 23 Закону щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху, його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, група швидкого реагування у складі вказаних працівників Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в області зупинилась на перехресті вул. Запорізька та пров. Новоселів в смт. Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області.

Близько о 21 год. 30 хв., 20.09.2017 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керував автомобілем марки «Mazda» державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , та рухався по вул. Запорізька, в смт. Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області у напрямку м. Василівка, Василівського району Запорізької області з вимкненим світлом фар, та рухався на увімкнених габаритних огнях.

З цього приводу, на перехресті вул. Запорізька та пров. Новоселів у смт. Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області, він був зупинений працівниками вказаної групи реагування патрульної поліції.

При перевірці обставин керування автомобілем вимкненим світлом фар ОСОБА_8 відмовся надавати будь-які пояснення, та надавати документи для їх перевірки.

В цей час, офіцер Михайлівського відділення поліції Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_11 , який знаходився у форменому одязі та виконував свої службові обов`язки, перебував поряд з автомобілем ОСОБА_8 .

Проте, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що перед ним знаходяться працівник правоохоронного органу, при виконанні своїх службових обов`язків, маючи прямий злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, з метою зникнення з місця зупинки (події), перебуваючи у салоні автомобіля запустив його двигун і різко почав рух у напрямку ОСОБА_11 , який стояв поблизу переднього лівого колеса автомобіля. В результаті руху, ОСОБА_8 скоїв наїзд на ОСОБА_11 , в результаті чого останній впав на передній капот автомобіля.

Далі, ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, маючи намір покинути місце зупинки (події), усвідомлюючи те, що ОСОБА_11 знаходиться на передньому капоті автомобіля, продовжив рух автомобіля приблизно 30 метрів, після чого різко загальмував, у результаті чого, ОСОБА_11 впав спиною на ґрунтову поверхню дороги.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , водій ОСОБА_8 продовжуючи керувати вказаним автомобілем, продовжив рух на ОСОБА_11 , який знаходився на землі. Далі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння (дії), передбачаючи їх суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_8 скоїв наїзд переднім колесом автомобіля на ліву ногу ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому, згідно висновку експерта № 112 від 21.09.2017 року тілесні ушкодження, а саме: садно в місці проекції лівого згину по задній поверхні, синець у ділянці лівого колінного суглобу по передній поверхні. Згідно «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень від 17.01.1995» вивалений синець та садно у ОСОБА_11 мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

20 вересня 2017 року ОСОБА_12 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000404за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

21 вересня 2017 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

30 травня 2017 року слідчий Михайлівського відділення поліції Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 , в обґрунтування якого послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу.
Відмовляючи у задоволені клопотання про обрання ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовуючи до вказаної особи запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 19 листопада 2017 року включно, покладаючи обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором не доведено фактів переховування від органу досудового розслідування, або перешкоджання кримінальному провадженню, або ОСОБА_12 повідомлено про підозру відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, що є обов`язковою підставою обрання виключного запобіжного заходу у відношенні підозрюваного.
В апеляційній скарзі прокурор, не погоджується з оскаржуваною ухвалою через невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження, вказує на невмотивованість ухвали та неналежно оцінені доводи щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту не є співмірним з існуючими ризиками, не відповідає особі підозрюваного, тяжкості пред`явленої йому підозри та є м`яким, просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, позицію підозрюваного та його захисника щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваного рішення та обрання найсуворішого запобіжного заходу, перевіривши матеріали провадження, судова колегія прийшла до наступного висновку.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, судове рішення слідчого судді переглядається в межах апеляційної скарги та, оскільки висновки слідчого судді щодо обґрунтованості висунутої ОСОБА_8 підозри сторонами не оспорюються вони не перевіряються апеляційною інстанцією.
Слідчим суддею дотриманий порядок застосування запобіжного заходу, передбачений ст. 194 КПК України, де зазначені підстави та обставини, які повинен враховувати слідчий суддя при вирішенні цього питання.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі "Летельє проти Франції", попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги були дотримані.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухав думку учасників процесу, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого та частково задовольнив клопотання, обравши підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони залишати своє житло цілодобово строком до 19 листопада 2017 року, з зобов`язанням прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, що підтверджується вагомими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Отже, за наявності підозри у вчиненні підозрюваною особою кримінального правопорушення середнього ступеня тяжкості, що в даному випадку має місце, застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу може мати місце лише за доведеності переховування, перешкоджання кримінальному провадженню або повідомлення про підозру у вчиненні іншого злочину, тобто ці обставини мають бути вже здійсненими, на відміну від ризиків можливої негативної поведінки.
Натомість, матеріали провадження та пояснення прокурора у судовому засіданні засвідчують відсутність будь-яких даних що, перебуваючи на волі ОСОБА_8 переховувався, перешкоджав кримінальному провадженню чи йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Отже, правових підстав для обрання ОСОБА_8 саме такого виду запобіжного заходу не має.
Крім того, за матеріалами провадження, є недоведеною обставина неможливості застосування до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини в кримінальному провадженні та враховуючи середню тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу, вмотивовано дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, з чим також погоджується колегія суддів.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст. 177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі "Мамедова проти Росії).
На користь прийнятого слідчим суддею рішення свідчить і позитивна процесуальна поведінка підозрюваного після обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою і такою, що не підлягає скасуванню, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2017 року, якою відмовлено у обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвал набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4