Дата документу Справа № 311/2296/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 311/2296/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/54/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9

розглянула 12 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новодніпровки Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

Встановлені вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2016 року обставини:
17 червня 2016 року, у період часу приблизно з 19.00 години до 22.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, розміщеній по вул. Радянській, неподалік від території гаражного кооперативу, в смт. Степногірськ Василівського району Запорізької області, зустрів ОСОБА_11 , з яким у нього виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, в ході якого, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою отримання інформації про строк виконання боргових зобов`язань ОСОБА_11 перед ним, наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар лівою рукою, зжатою в кулак, в область скули з ліва, від якого останній впав на землю.

Після чого, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , взявши ззаду за комір футболки потерпілого ОСОБА_11 , який в цей момент намагався піднятися з землі, відвів останнього до гаражу № НОМЕР_1 , розташованого на території гаражного кооперативу по вулиці Радянській в смт Степногірськ Василівського району Запорізької області, де, перебуваючи на відкритій місцевості та діючи умисно, цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілому ще один удар кулаком лівої руки в область щелепи з права, від якого останній впав на землю, та не зупиняючись на скоєному, маючи намір на подальше спричинення тілесних ушкоджень та реалізовуючи задумане, взяв дерев`яну дошку та утримуючи її в руках, наніс ОСОБА_11 не більше двадцяти травматичних дій (ударів) по голові та різних частинах тулубу, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження:

- закриту тупу травму грудної клітки, крововилив в м`які тканини грудної клітки, перелом ребер з обох боків, забій легенів, які оцінюються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я більше ніж на 21 добу, та в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають;

- закритий перелом голівки лівої ліктьової кістки, закритий перелом обох кісток лівого передпліччя в середній третині, правого передпліччя в нижній третині, закритий перелом правої стегнової кістки, котрі утворилися в результаті не однократної дії, незадовго до настання смерті, оцінюються за ступенем тяжкості за результатами травми, але не менше ніж тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я більше ніж на 21 добу, та в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають;

- черепно-мозкову травму у вигляді синців, саден, ран обличчя, голови, крововилив у м`які тканини голови, обличчя, уламковий перелом кісток черепу з крововиливами під м`які оболонки та речовину головного мозку, яка ускладнилася набряком тканин головного мозку, від якої настала смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов не заявлено.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2016 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою, та взято під варту в залі суду.

Постановлено строк відбування ОСОБА_7 покарання рахувати з 19.10.2016 року, в який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахованострок попереднього ув`язнення з 18.06.2016 року по 20.06.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 1251-д від 02.08.2016 року в сумі 439,80 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи правової кваліфікації скоєного ним кримінального правопорушення, просить оскаржуваний вирок щодо нього змінити та призначити те саме покарання, застосувавши ст. ст. 75, 76 КК України та встановивши іспитовий строк на розсуд суду. Апелянт зазначив про розуміння, що будь-які гроші не варті людського життя, просить врахувати його вік 62 роки і поганий стан здоров`я, оскільки він хворіє на серцево-судинні та шлункові хвороби, а його дружина, яка знаходиться на диспансерному обліку з приводу серцевих захворювань і потребує допомоги, - залишилась сама, бо їх діти виросли, роз`їхались і мають свої сім`ї та дітей. Крім того просить врахувати, що цивільним позивачем по кримінальному провадженню - ОСОБА_9 цивільний позов не заявлявся, але він добровільно відшкодував 5 000 грн. на поховання потерпілого;

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного судом покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Також просить дослідити докази щодо характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_7 . Свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами:

- у вироку суд застосував до ОСОБА_7 ст. 69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, при цьому взагалі не зазначив, що відносить до пом`якшуючих обставин, а також не зазначив, що він визнає обтяжуючими обставинами;

- у вироку лише перераховано, що при призначенні судом покарання враховується характер та ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого злочину, хоча цей злочин відноситься до категорії тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України;

- у вироку взагалі не зазначено, що суд визнає обставинами, що суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину;

- судом не прийнято до уваги, що хоча ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України і є раніше не судимим, однак в 1984 році він вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення вбивства з необережності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність, соціальну загрозу з боку засудженого ОСОБА_7 та недопустимість застосування положень ст. 69 КК України.

Отже, на думку апелянта, призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, при тому, що найнижче покарання, передбачене санкцією ст. 121 КК України, є 7 років позбавлення, є явно несправедливим через його м`якість, а порушивши вимоги ст. 69 КК України, суд тим самим порушив норми ст. ст. 65, 70 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухвалені вироку
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти скарги сторони обвинувачення, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти скарги обвинуваченого, думку потерпілого, який висловив заперечення вимогам апеляційної скарги прокурора та наполягав на залишенні вироку суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі та представленими сторонами доказами, які у повному обсязі досліджувалися у суді першої інстанції.
Зазначені висновки місцевого суду не оспорюються сторонами кримінального провадження, а тому відповідно ч.1 ст. 404 КК України, не є предметом апеляційного розгляду. Відтак суд апеляційної інстанції не проводить їх детальний аналіз та перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.
Що ж стосується судового рішення в частині призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, то колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч. 1 ст. 69 КК дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: а) наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Що стосується даних про особу винного, то вони мають оцінюватися судом, передусім, із точки зору можливості досягнення за допомогою такого (більш м`якого) покарання поставлених перед ним цілей. Ці дані можуть бути як пов`язані, так і не пов`язані із вчиненим злочином: особа може позитивно характеризуватися з урахуванням її колишніх заслуг перед суспільством і державою (наявність нагород, позитивна характеристика за місцем проживання, роботи чи навчання тощо), а може позитивно виявити себе вже після вчинення злочину (допомога потерпілому, сумлінна праця та зразкова поведінка, добровільне відшкодування збитків тощо). Проте у всіх ситуаціях застосування ст. 69 КК суд повинен встановити і вказати у вироку на такі дані про особу винного, які дають йому можливість дійти обґрунтованого припущення (висновку) про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (санкцією), є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер кримінального правопорушення, правильно врахував обставину вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який має поважний вік, є пенсіонером, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Врахував і конкретні обставини справи, позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому найменш суворе покарання, обставини, які пом`якшують покарання винного повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

При цьому, судова колегія звертає увагу на висловлену потерпілим ОСОБА_9 позицію з приводу поданих апеляційних скарг, за якою останній, вважаючи призначене обвинуваченому покарання достатнім, просив про залишення без задоволення апеляційних скарг та вказав на добровільне відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди у розмірі 5000 грн. на поховання ОСОБА_11 .

Доводи прокурора щодо недопустимості застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України через притягнення останнього у 1984 році до кримінальної відповідальності за вчинення вбивства з необережності, судова колегія вважає не спроможними, оскільки у чинному законодавстві відсутні обмеження щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, до осіб, які відповідно до положень ст. 89 КК України не мають судимостей.
Суд першої інстанції, за наявності двох пом`якшуючих обставин у виді визнання вини та активного сприяння розкриттю злочину, врахувавши дані про особу обвинуваченого та позицію потерпілого, обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України, що достатньо у вироку аргументував.

Підстав для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з іспитовим строком, як про те йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, оскільки обставини, на які посилається апелянт, як на підстави для зміни вироку суду і звільнення від відбування покарання з випробуванням, вже були належним чином враховані судом під час його призначення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначенеОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, а тому, вимоги, викладені в апеляційних скаргах задоволенню не підлягають.
Разом з тим, у відповідності до положень ч.2 ст. 404 КПК України, на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIIIвід 26.11.2015 року, що діяв до 21.06.2017 р. у зв`язку із набранням чинності Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., яким положення ч.5 ст. 72 КК України викладені в новій редакції), судова колегія вважає за необхідне зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою у даному кримінальному провадженні за період з 19.10.2016 р. (дати взяття обвинуваченого під варту в залі суду) по 20.06.2017 р. включно із співвідношення: одному дню утримання під вартою відповідає два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокуроразалишити без задоволення.
ВирокВасилівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, без змін.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 термін його перебування під вартою з 19.10.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4