печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням, яке адвокат ОСОБА_3 та заявник ОСОБА_4 підтримали під час його розгляду, вказуючи наступне. 27.07.2017 року за місцем мешкання ОСОБА_4 та її родини, в приміщенні належної ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , працівниками правоохоронних органів (зокрема, слідчим управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , прокурором ОСОБА_8 , кількома співробітниками органів ДФС України, інші), на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 від 13.07.2017 року в справі № 757/40321/17-к в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001340 від 04.05.2017 року був проведений обшук.
Процес проведення вищевказаної слідчої дії супроводжувався вилученням правоохоронцями належних особисто ОСОБА_4 , на праві приватної власності певних речей, зокрема - грошових коштів та цінних речей, а саме:
1. грошових коштів в національній валюті в розмірі 45 400 грн. ;
2. грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 90 франків, 735 євро, а також 14 400 доларів США;
3. виробів з банківських металів, а саме золоті зливки (монети) 999,9 проби загальною кількістю 14 штук різної ваги (зокрема, вагою 10г - 9 шт. (номери 074192, 047474, 030190, 042282, 026502, 047472, 421950, 411499, 420176); вагою 20г - 1 шт. (номер 031098), вагою 5г - 1 шт. (номер 306255); вагою 2,5г - 2 шт. (номери 003420, 003424), вагою 1г - 1 шт. (номер 048753)), які не входили до переліку, щодо якого було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення у вищевказаній ухвалі слідчого судді ОСОБА_9 в справі № 757/40321/17-к.
02 серпня 2017 року, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 , у справі № 757/44003/17-к було винесено Ухвалу, якою все майно, яке було вилучене під час обшуку було арештовано за клопотанням прокурора.
При розгляді клопотання про накладання арешту на тимчасово вилучене майно ОСОБА_4 не була присутня у зв`язку з її не повідомленням.
Вважають, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийнята законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Станом на 15/11/2017 р. в рамках кримінального провадження ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру, не висунуте будь якого обвинувачення, вона не є цивільним відповідачем, а отже на час розгляду клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно у вказаному кримінальному провадженні у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.
Окрім цього, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та немотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не надано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Всі вилучене та арештоване майно отримано внаслідок зайняття підприємницькою діяльністю, що підтверджується наступними документами:
1. договором оренди приміщення від 20/11/2017 р.
2. актом № 9 про прийом-передачі наданих послуг від 30/09/2017 р.
3. податковою декларацією платника єдиного податку ФОП за 2016 рік.
4. платіжним дорученням № від 23/01/2017 р. про оплату єдиного податку 5% за четвертий квартал 2016 року.
5. платіжним дорученням № 3 від 23/01/2017 р. про оплату єдиного податку 5% за четвертий квартал 2016 року.
6. податковою декларацією платника єдиного податку ФОП за три квартали 2017 року.
Копії документів додаються.
Не під час вилучення, не під час допиту ОСОБА_4 у якості свідка слідчий жодного разу не поцікавився про походження вилучених грошових коштів та банківських металів.
Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п.п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних, доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні слідчого належним чином не було встановлено, правової підстави для накладення арешту на майно.
Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту, слідчий суддя та слідчий вказали, що майно, яке було вилучено набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України, дає підстави для їх арешту.
Однак, ні в клопотанні слідчий, ні в ухвалі слідчий суддя, з достатньою повнотою не обґрунтували, яким саме чином вилучене майно було набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям, визначених ч. 2 ст. 167 КПК України.
ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в своєму роз`ясненні від 07.02.2014 р. «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» вказує, що щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Відповідно до ст. 96-3 КК України підставами для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру є:
1) вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у статтях 209 і 306, частинах першій і другій статті 368-3, частинах першій і другій статті 368-4, статтях 369 і 369-2 цього Кодексу;
2) незабезпечення виконання покладених на її уповноважену особу законом або установчими документами юридичної особи обов`язків щодо
вжиття заходів із запобігання корупції, що призвело до вчинення будь- якого із злочинів, передбачених у статтях 209 і 306, частинах першій і другій статті 368-3, частинах першій і другій статті 368-4, статтях 369 і 369-2 цього Кодексу;
3) вчинення її уповноваженою особою від імені юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у статтях 258 - 258-5 цього Кодексу;
4) вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у статтях 109, 110, 1 13, 146, 147, 160, 260, 262, 436, 437, 438, 442, 444, 447 цього Кодексу.
Згідно ст. 96-4 КК України заходи кримінально-правового характеру, у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 96-3 цього Кодексу, можуть бути застосовані судом до підприємства, установи чи організації, крім державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, організацій, створених ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного чи місцевого бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також міжнародних організацій. Заходи кримінально-правового характеру, у випадках, передбачених пунктами 3 і 4 частини першої статті 96-3 цього Кодексу, можуть бути застосовані судом до суб`єктів приватного та публічного права резидентів та нерезидентів України, включаючи підприємства, установи чи організації, державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, організації, створені ними у встановленому порядку, фонди, а також міжнародні організації, інші юридичні особи, що створені у відповідності до вимог національного чи міжнародного права.
З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно ОСОБА_4 має до розслідуваного злочину, вважають, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
Вважають, що за таких обставин відсутні передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України підстави для накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4 .
Прокурор ОСОБА_5 під час розгляду клопотання заперечував проти його задоволення, вказуючи на те, що арешт накладено законно та обгрунтовано, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Вислухавши адвоката, заявника, прокурора, вивчивши матеріали клопотання про накладення арешту, та матеріали додані до клопотання про його скасування, слід дійти наступного висновку.
Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Встановлено, що до цього часу ОСОБА_4 була дпитана виключно в якості свідка.
Арешт слідчим суддею накладався з метою збереження речових доказів, тобто як такого, що було предметом кримінального правопорушення, або таке, що було здобуте внаслідок вчинення злочину.
З урахуванням того, що власник вилученого майна ОСОБА_4 , іншого статусу ніж свідок у кримінальному провадженні не має, сторона обвинувачення не надала достатніх доводів на існування необхідності продовження обмеження володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Викладені заявником доводи та додані до клопотання матеріали, які в силу відсутності заявника під час вирішення клопотання слідчого не були предметом вивчення слідчим суддею, переконують в необґрунтованості накладеного арешту, а тому клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме грошові кошти та матеріальні цінності, вилучені під час обшуку житла за адресою: АДРЕСА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року(№757/44003/17-к) та зобов`язати слідчого та/або прокурора у кримінальному провадженні №0001340 повернути вказане майно. Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1