Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/122/18
Провадження № 1-кп/480/131/18
Вирок
Іменем України
06 березня 2018 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2015 року за № 0000695 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не судимого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, який проходив військову службу на посаді старшого стрільця 3 штурмового відділення 2 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини-польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, -

встановив:

22.05.2015 року ОСОБА_4 , був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 07.07.2015 року №206 солдат ОСОБА_4 , був зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця 3 штурмового відділення 2 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з положенням ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу за контрактом є день зарахування до списків особового складу військової частини.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проте, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

12.10.2015 року о 14 год. 30 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби табірний збір військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на території 235 міжвидового центру підготовки частин та підрозділів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та продовжував незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

11.01.2018 року о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону, чим повідомив про себе.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , показав суду, що 12.10.2015 року о 14 год. 30 хв. він діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби табірний збір військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на території 235 міжвидового центру підготовки частин та підрозділів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та продовжував незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину. 11.01.2018 року о 09 год. 00 хв. добровільно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону, чим повідомив про себе.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем служби характеризується посередньо, відповідно до медичної характеристики є здоровим; на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває; брав участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; раніше не судимий; вчинив злочин вперше; повністю визнав вину.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання у виді позбавлення волі з одночасним встановленням іспитового строку відповідно до ст.ст.75, 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376, 392-393, 395 КПК України,суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (трьох) років з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) років, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області, шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку прокурор та обвинуваченому надається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1
06.03.2018