Номер провадження: 11-сс/785/1666/17
Номер справи місцевого суду: 511/1623/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 вересня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001021 від 15 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 вересня 2017 року задоволено клопотання слідчого та до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги своєї апеляційної скарги обґрунтовує наступними доводами:

1)підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України є не обґрунтованою, оскільки з моменту виявлення потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 та свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і надання йому допомоги до транспортування ОСОБА_11 до фельдшера пройшло не більше 10-15 хвилин. В той час, як згідно висновку експерта від моменту перелому ребер потерпілого до його смерті могло пройти декілька годин;

2)ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні необґрунтовані жодними обставинами, або доказами;

3)висновок слідчого судді про те, що ОСОБА_12 має вкрай негативну характеристику не відповідає дійсності;

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 підозрюється в тому, що він 11 серпня 2017 року у період часу з 21:00 до 23:30 години, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не вдалось можливим, перебуваючи на території села Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, більш точного місця досудовим розслідування встановити не вдалось можливим, побачив лежачого на узбіччі однієї з вулиць села Єгорівка місцевого мешканця ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, припустивши, що ОСОБА_11 перебуває у непритомному стані, однак не впевнившись в цьому, з метою приведення у свідомість ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протягом невизначеного часу, неодноразово, прикладаючи значні зусилля почав натискати обома руками на грудну клітину ОСОБА_11 , що призвело до утворення від згинання, в результаті впливу травматичної сили, переломів 3, 7, 8-го правих ребер по середньо ключичній лінії та від розгинання в результаті впливу травматичної сили, перелому 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го лівих ребер по середньоключичною та передньою пахвовою лініями.

Згідно висновку експерта № 917-2695/2017 від 21 вересня 2017 року Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, смерть ОСОБА_11 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виявленими у нього тілесними ушкодженнями у вигляді закритих переломів 3, 7, 8-го правих ребер і 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го лівих ребер з вогнищевими крововиливами під пристінковою плеврою та міжреберних м`язах навколо переломів ребер, які ускладнилися розвитком шоку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 явився шок, що підтверджують морфологічні дані, виявлені при судово-гістологічному досліджені нерівномірно виражене венозне повнокров`я внутрішніх органів з явищами еритиростазів і агрегації еритроцитів в просвітах окремих кровоносних судинах. При цьому, виявлені переломи правих та лівих ребер могли бути спричиненні при дії тупим травмуючи предметом, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися.

Тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 3, 7, 8-го правих ребер та 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го лівих ребер з вогнищевими крововиливами під ристінковою плеврою та в міжреберних м`язів навколо переломів ребер, які ускладнилися розвитком шоку (в тому числі і жировою емболією судин легенів середнього ступеня), оцінюються в комплексі, були небезпечними для життя і згідно з п.п. 2.1.1 (а), 2.1.3 (о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень 2 мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

ОСОБА_12 , здійснюючи інтенсивно-натискаючі дії на грудну клітину ОСОБА_11 , допустив злочинну недбалість та заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті останнього, не передбачаючи наслідків її настання, хоча будучі фізично добре розвинутою людиною, при загально визначених правилах, повинен був передбачити, що при здійсненні ним неодноразових натискань зі значною силою на грудну клітину людини могло призвести до спричинення тілесних ушкоджень.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; протоколом огляду трупа ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події, під час якого оглянуто автомобіль «ТОЙОТА ЯРІС» д/з НОМЕР_1 , що належить мешканцю с.Єгорівка ОСОБА_26 , під час якого виявлено та вилучено чоловічі капці, належні ОСОБА_11 , два простирадла з плямами бурого кольору, штикову лопату (саперну), три змиви плям бурого кольору з заднього сидіння та коврика автомобіля; даними моніторингу абонентських номерів, з яких убачається, що 11 вересня 2017 з 20:06 ОСОБА_11 , ОСОБА_27 та ОСОБА_12 перебували у зоні дій одних і тих же станцій мобільного зв`язку.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин слідчий суддя дав правильну оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та, на підставі наданих доказів, вірно оцінив всі встановлені під час розгляду клопотання обставини кримінального провадження.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів провадження за клопотанням слідчого вбачається, що ОСОБА_12 раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Санкція ч.1 ст.119 КК України, передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

В судовому засіданні апеляційного суд було встановлено, що органом досудового розслідування були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.129 КК України, за фактами неодноразових погроз фізичної розправи та вбивства виказаних з боку підозрюваного ОСОБА_9 в адресу свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 .

Зазначені обставини дали підстави слідчому судді дійти обґрунтованого висновку про те, що такими діями ОСОБА_12 перешкоджав здійсненню досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Згідно з п.3 ч.1 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

З огляду на викладену норму КПК України до підозрюваного ОСОБА_9 може бути заставаний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків та експерта у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інший злочин.

Ризик того, що ОСОБА_12 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду підтверджується тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі до п`яти років. Тобто, у разі доведеності його провини за ч.1 ст.119 КК України ОСОБА_9 може бути призначено реальне покарання.

Крім того, наявність вказано ризику підтверджується і тією обставино, що ОСОБА_12 не мешкає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, під час допиту в якості свідка, ОСОБА_12 надав неправдиві відомості про те, що він проживає саме за цією адресою, що не відповідає дійсності та спростовується довідками Єгорівської сільської ради від 12 серпня 2017 за №1023 та №1025. Крім того, в ході досудового розслідування ОСОБА_12 неодноразово надавав органу досудового розслідування нові адреси, за якими він нібито проживає.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_12 вже здійснював такі протиправні дії та неодноразово погрожував свідкам ОСОБА_28 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 фізичною розправою та вбивством. За вказаними фактами органом досудового розслідування були розпочаті три кримінальних провадження внесених до ЄРДР за №0001122, 90001045, 0001162 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.129 КК України (погроза вбивством).

З вказаного ризику випливає інший ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, ОСОБА_12 є колишнім працівником міліції, у зв`язку з чим він обізнаний про форми і методи роботи правоохоронних органів, а отже перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на хід досудового розслідування, що в свою чергу може перешкоджати повному з`ясуванню всіх обставин справи та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що після смерті, у ОСОБА_11 зник належний йому мобільний телефон. Місце знаходження вказаного мобільного телефону на цей час достовірно не встановлено, однак, зважаючи на те, що саме ОСОБА_12 підозрюється у ненавмисному позбавленні життя ОСОБА_11 , підозрюваному може бути відоме його місце знаходження і останній перебуваючи на свободі матиме можливість знищити або сховати вказаний мобільний телефон, який у свою чергу має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

За таких обставин, ризик передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України також є цілком обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, тощо.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про позитивну характеристику підозрюваного ОСОБА_9 .

Так, підозрюваний ОСОБА_12 не має постійного місця проживання, за місцем реєстрації в с.Єгорівка Роздільнянського району Одеської області характеризується виключно з негативної сторони, не має утриманців, не одружений, не має постійного місця роботи, а отже і законних джерел доходу.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_12 є колишнім співробітником правоохоронних органів МВС, з лав яких він був звільнений за дискредитацію у 2009 році.

Викладені обставини свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_12 не має міцних соціальних зв`язків і характеризують його особу виключно з негативної сторони.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, він може всіляко перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Доводи сторони захисту про те, що до ОСОБА_9 має бути застосований запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки на його утриманні знаходяться батьки похилого віку є необґрунтованими, оскільки, як вже було зазначено, ОСОБА_12 ніде працює та не має джерел доходу, а на час перебування ОСОБА_9 під вартою за батьками може доглядати його рідний брат.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно вдасться до спроб уникнути кримінального переслідування.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки в результаті вчинення злочину настала смерть потерпілого ОСОБА_11 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України у кримінальному провадженні №0001021 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4