Дата документу Справа № 331/1711/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/1711/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/332/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього його ув`язнення у строк відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що положення ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, не поширюються на осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі, до яких відноситься і засуджений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та зарахувати йому період попереднього ув`язнення у строк відбування покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, згідно з Конституцією України, всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Оскільки він є засудженою особою, то має право на перерахування строку відбування покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII.

Згідно з ухвалою суду, до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього його ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав своє клопотання, просив застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та зарахувати йому у строк відбування покарання періоди: з 01 травня 1999 року по 06 грудня 2001 року з моменту його затримання до прибуття до Вінницької ВК №1; з 15 лютого 2013 року по 15 травня 2013 року перебування в СІЗО м.Києва для участі в касаційному перегляді справи; з 12 березня 2015 року по 21 червня 2016 року - перебування в СІЗО м.Запоріжжя для участі в апеляційному перегляді справи; з 27 травня 2016 року по 21 грудня 2016 року - перебування в СІЗО м.Запоріжжя для участі в розгляді кримінального провадження Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

В обґрунтування свого клопотання зазначив, що вказаний Закон України застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання ним чинності набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_9 також підтримала клопотання ОСОБА_6 та просила, окрім строку попереднього ув`язнення зарахувати йому також і строк перебування в слідчому ізоляторі для участі у судовому розгляді.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 , обґрунтовуючи це тим, що останній є особою, засудженою до довічного позбавлення волі, а тому до нього положення ч.5 ст.72 КК України щодо зарахування судом періоду попереднього ув`язнення у строк відбування покарання не мають застосовуватись.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка погодилась з апеляційною скаргою засудженого частково та вважала, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання засудженого та зарахування йому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання до набрання вироком законної сили, з розрахунку день за два, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 1999 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.142, п.п. «ж», «і» ст.93, ст.42 КК України до виключної міри покарання смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року зазначений вирок змінений, та призначене ОСОБА_6 основне покарання у виді смертної кари розстрілу, замінено на довічне позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 10 серпня 2000 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст.51 КК України, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі - це окремі види покарань.

Диспозиція ч.5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, до яких довічне позбавлення волі не відноситься.

Разом з цим, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 26 жовтня 2017 року, Суд дійшов висновку про те, що положення частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Верховний Суд України у вказаній постанові зауважив на тому, що статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.

Встановлення різних правил щодо осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі є дискримінаційним заходом у розумінні Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 грудня 1950 року.

Відповідно до положень статті 52 КК основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для, військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Статтею 63 КК визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Довічне позбавлення волі - найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування - після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання, про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру - після відбуття п`яти років строку покарання, про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень - після фактичного відбуття не менше п`яти років строку покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що зарахування строку тримання особи під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України розповсюджується лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, адже даний висновок не відповідає принципу рівності всіх громадян перед законом.

Крім того, ч.5 ст.72 КК України не передбачає диференціації зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. У зв`язку з чим, положення ч.5 ст.72 КК України поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічне позбавлення волі».

Як зазначено у вищевказаній Постанові Верховного суду України, застосування до засуджених до довічного позбавлення волі положень Закону № 838-VIII не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання , передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що обмежує права засудженого ОСОБА_6 , а тому - підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою необхідно задовольнити клопотання засудженого частково та зарахувати у строк покарання останнього строк його попереднього ув`язнення з 01 травня 1999 року (з дня затримання) по 10 серпня 2000 року (по день набрання вироком законної сили).

Доводи засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України терміну тримання в слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили не підлягають задоволенню, оскільки згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За таких обставин, тримання засудженого ОСОБА_6 в слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, а саме з 15 лютого 2013 року по 15 травня 2013 року, з 12 березня 2015 року по 21 червня 2016 року, з 27 травня 2016 року по 21 грудня 2016 року під час перегляду вироку за нововиявленими обставинами, не відноситься до попереднього ув`язнення, а також не є участю у слідчих діях та у судовому розгляді у розумінні положень п. «ґ» ст.72 КК Україні в редакції Закону № 838-VIII, а тому не підлягає зарахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього його ув`язнення у строк відбування покарання, скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього його ув`язнення у строк відбування покарання задовольнити частково.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 01 травня 1999 року по 10 серпня 2000 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4