Справа № 577/811/17
Провадження № 1-кп/577/26/18

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001830 від 13 вересня 2016 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Геройське Сакського району Автономної Республіки Крим, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, непрацюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 23 лютого 2005 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік;

2) 25 червня 2006 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 289, ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці;

3) 27 грудня 2006 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 9 березня 2010 року за постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2010 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 11 днів;

4) 8 грудня 2010 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186, ст. ст. 69, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців. 8 лютого 2013 року на підставі ухвали Брянківського міськрайонного суду Луганської області від 31 січня 2013 року звільнений умовно-достроково на 9 місяців 15 днів;

5) 4 червня 2013 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 місяців. 17 вересня 2013 року Апеляційним судом Сумської області вирок суду від 4 червня 2013 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_5 на ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 8 (вісім) місяців. Звільнився з місць позбавлення волі 13 листопада 2015 року по відбуттю строку покарання;

6) 10 листопада 2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців (судимості не зняті і не погашені),

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , який раніше неодноразово був засуджений за скоєння злочинів проти власності, маючи не зняті та не погашені судимості за скоєння корисливих злочинів, знову вчинив злочини проти власності.

Так, 12 вересня 2016 року близько 14 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_5 проходив повз багатоповерховий будинок АДРЕСА_3 , де через відчинені двері під`їзду № 1 побачив на першому поверсі велосипед марки «Україна», який належить ОСОБА_6 .

У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний корисливий намір, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для інших, ОСОБА_5 , зайшов до під`їзду та викрав велосипед марки «Україна» вартістю 783 грн 00 коп. На вказаному велосипеді ОСОБА_5 поїхав з місця скоєння злочину.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_5 викрадений велосипед марки «Україна» продав, а виручені за його продаж кошти витратив на власні потреби.

Також 15 вересня 2016 року близько 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Котляревського в м. Конотопі Сумської області, переслідуючи злочинні корисливі наміри, направлені на заволодіння чужим майном, переліз через паркан та проник до господарства АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_7 .

Перебуваючи на подвір`ї господарства, ОСОБА_5 побачив алюмінієвий тазок з кришкою до нього, який ОСОБА_7 використовувала у господарських справах та вирішив ним заволодіти.

ОСОБА_5 взяв даний тазок з кришкою та, тримаючи його у руках, почав виходити з господарства ОСОБА_7 . Проте, в цей час дії ОСОБА_5 стали явними для потерпілої ОСОБА_7 , яка почала вимагати повернути її майно. Однак ОСОБА_5 усвідомлюючи, що його дії стали явними для потерпілої, не відреагував на її слова та вимоги повернути викрадене у неї майно, та з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на суму 200 грн 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України щодо крадіжки належного ОСОБА_6 велосипеда та відкритого викрадення належного потерпілій ОСОБА_7 майна з проникненням до її господарства за ч. 3 ст. 186 КК України визнав повністю і пояснив, що 12 вересня 2016 року близько 14 год. 30 хв. проходив він повз багатоповерховий будинок АДРЕСА_3 . Двері у під`їзд АДРЕСА_5 вказаного будинку були відчинені та він побачив, що на першому поверсі знаходиться велосипед марки «Україна». Він вирішив викрасти вказаний велосипед, зайшов до під`їду будинку, побачив, що його ніхто не бачить, відкрив пристрій, який мав попередити викрадення велосипеда, вивів велосипед з під`їзду будинку та поїхав на ньому додому. Кому належить викрадений велосипед він не знав. Після цього він викрадений велосипед марки «Україна» продав невідомому йому чоловіку, а виручені кошти витратив на власні потреби. Він згоден з тим, що вартість викраденого ним велосипеда марки «Україна» становить 783 грн 00 коп.

Щодо викрадення майна ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що у вересні 2016 року в його родині склалося тяжке матеріальне становище та йому потрібні були гроші, щоб прогодувати сім`ю, тому він вирішив скоїти крадіжку чужого майна. Він не мав на увазі конкретну особу чи господарство, з якого має намір скоїти крадіжку, коли 15 вересня 2016 року залишав свою домівку. Він разом з ОСОБА_8 15 вересня 2016 року у післяобідній час поїхали на вул. Котляревського в м. Конотопі Сумської області. Він залишив ОСОБА_9 на вулиці з велосипедом, а сам пішов, щоб знайти господарство, з якого можливо скоїти крадіжку. Вийшло так, що він зайшов до двору господарства ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_4 . Як він потрапив до господарства він вже не пам`ятає, не виключає, що через паркан господарства. У дворі господарства нікого не було та він помітив алюмінієвий тазок з кришкою. Він взяв вказаний тазок і став виходити з двору через хвіртку господарства. В цей час назустріч йому йшла жінка похилого віку, як він зрозумів, вона проживає у вказаному господарстві. Вказана жінка побачила, що у нього в руках був тазок та стала йому щось говорити, детально її слів він не пам`ятає. Проте, він зрозумівши, що вказана жінка є власником майна, побачила, що він скоїв викрадення належного їй майна, пройшов повз неї, тримаючи в руках тазок. Потім він покликав ОСОБА_8 та вони разом на велосипеді, забравши тазок поїхала з місця скоєння злочину. Жінка ще щось кричала їм в слід, але він не розчув її слів. Інших осіб на вулиці не було, а тому він розумів, що слова ОСОБА_7 адресовані саме йому. Коли він виходив з тазком з господарства ОСОБА_7 та остання його помітила і стала йому щось говорити, то він зрозумів, що його дії з викрадення майна стали явними для ОСОБА_7 . Тазок здали на пункт прийому брухту металу. Дійсно у свідка ОСОБА_10 15 вересня 2016 року був великий синець на обличчі. Він згоден з тим, що вартість алюмінієвого тазка з кришкою становить 200 грн 00 коп. Щиро розкаюється у скоєнні злочинів та прохає пробачення у потерпілих. Прохає врахувати, що до скоєння злочинів, його спонукало тяжке матеріальне становище, відсутність коштів для існуванні та не призначати йому суворе покарання.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 також доводиться показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що 12 вересня 2016 року близько 12 години вона поставила належний їй велосипед «Україна» синього кольору з білими щитками, на першому поверсі у першому під`їзді будинку АДРЕСА_3 . Коли близько 14 год. 30 хв. вона вийшла з квартири, то побачила, що велосипед викрадений. У подальшому викрадений велосипед був повернутий їй працівниками поліції та вона дізналася, що його крадіжку скоїв ОСОБА_5 . Вона не має ніяких претензій до ОСОБА_5 , прохає не призначати йому суворе покарання.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 12 вересня 2016 року, який був проведений за участю потерпілої ОСОБА_6 , велосипед «Україна» був викрадений з першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 (а. 23-25 наданих матеріалів).

Велосипед «Україна» синього кольору із щитками білого кольору був виявлений та вилучений 28 листопада 2016 року за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується протоколом огляду місця події від 28 листопада 2016 року (а. 40-42 наданих матеріалів).

Відповідно до протоколу огляду предметів від 6 грудня 2016 року ОСОБА_6 впізнала велосипед «Україна», який був у неї викрадений 12 вересня 2016 року (а. 44-45 наданих матеріалів).

Згідно висновку експерта № 19/119/9-3/4016е від 16 листопада 2016 року ринкова вартість велосипеду «Україна», що належить ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення могла становити 783 грн 00 коп (а. 35-37 наданих матеріалів).

При проведенні 26 січня 2017 року слідчого експерименту ОСОБА_5 також показав про обставини викрадення ним належного ОСОБА_6 велосипеда «Україна» (а. 78-81 наданих матеріалів).

Вина ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, у повному обсязі доводиться показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 15 вересня 2016 року у післяобідній час близько 17 години вона займалась господарськими справами у дворі та почула шум. Вона вийшла на дорогу за територію свого господарства, щоб подивитись, що трапилось. Посеред дороги стояла молода жінка з велосипедом, на якому висіла велика господарська сумка. Жінка сказала, що чекає свого чоловіка, який пішов до свого знайомого. У жінки був синець на обличчі. Вона декілька хвилин поспілкувалася із жінкою та пішла до свого господарства. Коли вона заходила до свого господарства, то назустріч їй вийшов молодий чоловік віком 25-30 років, худорлявий з чорним волоссям, який тримав у руках належний її алюмінієвий тазок з кришкою. Вона зрозуміла, що це її тазок та стала кричати, щоб він його повернув, а то вона викличе працівників поліції. Проте вказаний чоловік не відреагував на її вимоги, а сказав: «У мене голодні діти». Він підійшов до жінки, яка чекала його з велосипедом та вони поїхали на ньому, забравши викрадені у неї речі. Вона кричала їм у слід, щоб повернули речі, але вони не відреагували. У подальшому працівники поліції показували їй фотографії та вона впізнала на них чоловіка, який викрав у неї тазок. На час пред`явлення їй фотографій працівниками поліції вона не пам`ятала як виглядав цей чоловік. На даний час вона не може сказати, що це був саме ОСОБА_5 , оскільки вже пройшло дуже багато часу, вона є людиною похилого віку і у неї погана пам`ять. Незважаючи на те, що тазок їй не повернутий, вона на даний час не має претензій матеріального характеру до обвинуваченого та відмовляється від свого позову до ОСОБА_5 . При призначенні покарання прохає не призначати йому суворе покарання та надати йому можливість влаштуватися на роботу і заробляти собі на життя.

При проведенні слідчого експерименту від 7 лютого 2017 року потерпіла ОСОБА_7 також показала про обставини відкритого викрадення 15 вересня 2016 року належного їй майна (а. 142-145 наданих матеріалів).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 26 вересня 2016 року потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка 15 вересня 2016 року заволоділа належним їй алюмінієвим тазком з кришкою. Понятими при проведенні вказаної слідчої дії були ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а. 130-132 наданих матеріалів).

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він є сусідом ОСОБА_7 . З її слів йому стало відомо, що у вересні 2016 року вона знаходилася у дворі свого господарства та почула з боку паркану стук. Вона вийшла з двору будинку та побачила жінку, яка стояла неподалік її двору. Коли ОСОБА_7 стала заходити до двору, то їй назустріч з її господарства вийшов чоловік, який тримав у руках металеву виварку чи інший побутовий виріб з алюмінію, він точно не запам`ятав. ОСОБА_7 стала говорити вказаному чоловіку, щоб він віддав її річ, але він не відреагував та пішов. Через деякий час працівники поліції запросили його бути присутнім при пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання за фотографіями осіб, які можливо причетні до скоєння злочину. Крім нього при пред`явленні ОСОБА_7 для впізнання осіб по фотографіям була присутня їх сусідка ОСОБА_13 . Працівники поліції пред`явили ОСОБА_7 чотири фотокартки обличчя чоловіків. Вказані фотокартки були розміщені на одному аркуші. ОСОБА_7 одразу ж вказала на одну із фотокарток, на якій впізнала особу, яка скоїла злочин. У ОСОБА_7 не було ніяких сумнівів щодо особи, на яку вона вказала за фотокарткою. Він підписав вказаний протокол слідчої дії.

Свідок ОСОБА_12 також пояснила, що вона була запрошена в якості понятої при пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання за фотографіями осіб, які можливо причетні до скоєння злочину викрадення у неї алюмінієвого тазка. Крім нього при пред`явленні ОСОБА_7 для впізнання осіб по фотографіям був присутній її сусід ОСОБА_11 . ОСОБА_7 впізнала по фотографії особу, яка скоїла викрадення належного їй тазка. Будь-яких сумнівів у ОСОБА_7 щодо вказаної особи не було.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що з 30 грудня 2015 року до 16 вересня 2016 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 . Вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . У середини вересня 2016 року в обідній час вона перебувала вдома та додому на велосипеді «Україна» синього кольору приїхав ОСОБА_5 . Де він взяв вказаний велосипед вона не запитувала. В цей же день ОСОБА_5 продав велосипед за 200 грн 00 коп. 15 вересня 2016 року у післяобідній час ОСОБА_5 сказав їй, щоб вона збиралася та вони разом на велосипеді батька ОСОБА_5 поїхали в район Конотопського м`ясокомбінату. З собою у них була велика сумка. На одній із вулиць вони зупинилися та ОСОБА_5 наказав їй чекати з велосипедом і сумкою, а сам пішов, куди саме вона не бачила. На той час у неї був дуже великий синець обличчі у ділянці лівого ока. Коли вона чекала ОСОБА_5 , то до неї підійшла жінка у віці до 80 років та стала запитувати, що вона робить та чому у неї синець. Вона поспілкувалася із жінкою близько 10 хв. та вказана жінка пішла. Проте, коли вона стала заходити до свого двору, то їй назустріч з двору її господарства вийшов ОСОБА_5 , який тримав у руках алюмінієвий тазок та кришку. Вказана жінка стала говорити: «Що ти робиш ? Облиш речі, а то я викличу поліцію», але ОСОБА_5 на її слова не відреагував. Оскільки відстань між цією жінкою та ОСОБА_5 була незначною, то він добре чув її слова. ОСОБА_5 швидко пішов від господарства жінки та крикнув, що вона йшла за ним. Коли вона підійшла до ОСОБА_5 , то стала йому говорити, щоб він залишив речі цієї жінка, але ОСОБА_5 дав їй ляпаса, висловився на її адресу нецензурною лайкою та сказав, що пішли звідси. Потім вони сіли на велосипед. ОСОБА_5 віз її на велосипеді, а вона тримала в руках алюмінієвий тазок і кришку до нього. Жінка ще кричала їм у слід, щоб вони повернули речі. Вказані речі вони привезли за місцем свого проживання. Ввечері ОСОБА_5 здав вказані вироби на пункт прийому брухту металу. Дійсно у ОСОБА_5 влітку 2016 року був перелом обох нижніх кінцівок та він був у гіпсі. Проте у вересні 2016 року він вже ходив без милиць та міг їздити на велосипеді.

Свої пояснення свідок ОСОБА_8 підтвердила і при проведенні 7 лютого 2017 року слідчого експерименту за її участі, показавши місце скоєння злочину (а. 138-140 наданих матеріалів).

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що з 1 вересня 2016 року вона працює на пункті прийому брухту металу, який розташований по АДРЕСА_3 . У вересні 2016 року до неї на вказаний пункт прийшли працівники поліції та запитали чи не здавали на пункт прийому брухту металу алюмінієвий тазок. Вона повідомила, що вказаний тазок на пункт прийому брухту металу приносили молодий чоловік та жінка, у якої був синець на обличчі. Вага металу склала 12 кг та вона за нього заплатила 240 грн 00 коп. На час, коли приходили працівники поліції алюмінієвого тазку вже не було.

За висновком товарознавчої експертизи № 1168 від 21 грудня 2016 року вартість алюмінієвої каструлі (котла) з кришкою станом на 15 вересня 2016 року становила 200 грн (а. 124-126 наданих матеріалів).

За поясненнями самого ОСОБА_5 , а також потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , обвинувачений 12 та 15 вересня 2016 року вже міг вільно пересуватися та їздити на велосипеді.

За повідомленням комунального закладу «Конотопська міська лікарня» ОСОБА_5 звертався за медичною допомогою до загальнохірургічного відділення 5 червня 2016 року з діагнозом: «Перелом обох п`яточних кісток» та був направлений на амбулаторне лікування. За період з липня 2016 року до серпня 2016 року ОСОБА_5 за медичною допомогою до згальнохірургічного відділення не звертався та на амбулаторному лікуванні не знаходився (а.с. 75).

Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена та своїми діями, які виразилися у таємному викраденні належного ОСОБА_6 майна, ОСОБА_5 , який раніше був засуджений за скоєння злочинів проти власності, скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Своїми діями, які виразилися у відкритому викраденні з двору господарства належного ОСОБА_7 майна, ОСОБА_5 , який раніше був засуджений та вчинив злочин проти власності, скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у сховище, вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 суд не вбачає.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить: обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем попереднього ув`язнення.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь, складену Конотопським міськрайонним відділом з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_5 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю за ним в умовах ізоляції (а.с. 55-57).

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, а також обставини вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, тяжкість скоєних злочинів, досудову доповідь органу пробації, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».

Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , ту обставину, що тяжких наслідків від дії обвинуваченого не настало, відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , враховуючи думку потерпілої ОСОБА_7 , яка прохає не призначати ОСОБА_5 сувору міру покарання, вартість викраденого у ОСОБА_7 майна, суд вважає, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а тому при призначенні ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України слід застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України.

Оскільки вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, та скоїв злочини 12 вересня 2016 року та 15 вересня 2016 року, тобто до постановлення попереднього вироку, то при призначенні йому покарання слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2017 року до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили .

Потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 був пред`явлений позов про відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди на суму 200 грн 00 коп (а.с 7).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 відмовилася від цивільного позову (а.с. 124).

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову та відмова прийнята судом.

Оскільки потерпіла ОСОБА_7 відмовилася від позову, то, виходячи з принципу диспозитивності, суд вважає можливим прийняти відмову позивача ОСОБА_7 від позову, так як вона не суперечить закону, не порушує права, свободи та законні інтереси інших осіб.

Підстав для неприйняття відмови ОСОБА_7 від позову судом не встановлено.

Процесуальні витрати, що складаються з вартості проведених судової товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/4016е від 16 листопада 2016 року в розмірі 263 грн 88 коп (а. 34 наданих матеріалів) та вартості товарознавчої експертизи № 1168 від 21 грудня 2016 року в розмірі 528 грн 60 коп (а. 123 наданих матеріалів), всього 792 грн 48 коп, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази у справі: велосипед марки «Україна» синього кольору, який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 (а. 43, 46, 47 наданих матеріалів), залишити останній.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 368, 370, 371, 373-376 КПК України , -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за:

- ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зарахувавши в строк відбування ним покарання за даним вироком відбуте покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року за період з 16 вересня 2016 року до 12 лютого 2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою та строк відбування покарання за даним вироком рахувати з 13 лютого 2017 року.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування ним покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення з 13 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили, відповідно до ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-19 від 26.11.2015, із розрахунку, що один такий день відповідає двом дням позбавлення волі.

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_7 від позову до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 200 грн 00 коп (двісті грн. 00 коп) та провадження у справі в частині цивільного позову закрити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих експертиз в розмірі 792 грн 48 коп (сімсот дев`яносто дві грн 48 коп).

Речові докази у справі: велосипед марки «Україна» синього кольору, який переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити останній.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд, а обвинуваченим у той же строк після вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1