АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/85/17 Номер провадження 11-кп/786/584/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0002966, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2016, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, маючого на утриманні неповнолітню дочку 2002 року народження, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 27.06.2006 року Октябрським р/с м. Полтави звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України на підставі ч.4 ст. 309 КК України, ст. 7 КПК України;
2) 14.10.2008 року Київським р/с м. Полтави за ч.1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 1 рік.
3) 14.09.2011 року Київським р/с м. Полтави за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі.
4) 25.10.2011 року Київським р/с м. Полтави за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК до 7 років позбавлення волі. Звільнений 25.04.2016 з Полтавської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№64) на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 15.04.2016 умовно-достроково на невідбутий строк покарання 11 місяців 17 днів,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 25.10.2011 року та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 11 місяців 17 днів.
Строк покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з часу його затримання, тобто з 15.11.2016 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту затримання та до набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку 1 день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі.
По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, 11.11.2016 року, близько 16:00 год., ОСОБА_9 на запрошення свого знайомого ОСОБА_8 приїхав в гості до останнього за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, в період часу з 16:00 год. 11.11.2016 року по 23:00 год. 14.11.2016 року на території вищевказаного домогосподарства ОСОБА_9 відпочивав спільно з ОСОБА_8 та його співмешканкою ОСОБА_10 , вживаючи алкогольні напої.
Разом із цим, під час спільного проведення часу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка, за наслідками якої в період часу з 12.11.2016 року по 23:00 год. 14.11.2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї та в приміщенні будинку, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 чисельні удари кистями рук, стиснутими в кулаки, та ногами в різні частини тулубу та голови, спричинивши тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта №1320-а, за тяжкістю, локалізацією та строком давності умовно поділені на 2 групи:
І група ушкоджень: тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдурального та субарахноідального крововиливів правої скроневої та потиличної ділянки голови, вторинним крововиливом на рівні стовбурних відділів мозку; переломи 3, 5, 6-го ребер зліва з непрямим механізмом виникнення по білягрудинній лінії, крововиливами в міжреберні м`язи; садна, синці голови та тулубу, прижиттєвого характеру, які, відповідно до механізму утворення, виникли незадовго до настання смерті в термін, що вираховуються декількома годинами, розцінюються у своїй сукупності та стосовно живої особи кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження, що зумовили смерть.
ІІ група ушкоджень: чисельні садна та синці голови, шиї, тулубу та кінцівок, скалковий перелом носа, які, відповідно до механізму утворення, найбільш вірогідно виникли в термін до 2-х діб від настання смерті, носять прижиттєвий характер, та стосовно живої особи кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження.
Унаслідок отриманих тілесних ушкоджень І групи вночі, близько 23:00 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.
Згідно висновку експерта №1320-а, причиною смерті ОСОБА_9 є тупа черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки правої скронево-потиличної ділянки голови, що ускладнилося набуханням, дислокацією та второнним крововиливом на рівні стовбурного відділу мозку.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 , ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України, призначивши покарання у межах санкції даної статті.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги сторона захисту посилається на те, що не доведено того, що саме ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, від яких останній помер, та механізм який описаний у висновку судово-медичної експертизи №1320 від 09 грудня 2016 року. Так, потерпілі та свідки вказували на те, що на місці вчинення злочину на ОСОБА_8 та на його одязі не було виявлено жодних тілесних ушкоджень, які б вказували на спричинення ним ударів. Освідування ОСОБА_11 не проводилось, йому не призначалася судово-медична експертиза, що вказує на відсутність пошкоджень на його тілі.
Звертає увагу на те, що пояснення експерта ОСОБА_12 про повне виключення можливості виникнення тілесних ушкоджень І групи після падіння тіла на нерівну поверхню з додатковим прискоренням є сумнівними та не можуть бути покладені у основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 за відсутності для цього експертних досліджень.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав частково завдання ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень. Свідок ОСОБА_10 повідомляла про те, що 11 листопада 2017 року, прийшовши додому до обвинуваченого, ОСОБА_9 вже мав тілесні ушкодження у вигляді синців під очима. Проте судом не було з`ясовано чи могли були ускладнені дані тілесні ушкодження настанням смерті ОСОБА_9 .
Про механізм та характер утворення, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень першої групи, детальну локалізацію та їх кількість свідок ОСОБА_10 вказати та пояснити не змогла.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої нею апеляційної скарги, які просили перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст. 121 на ст. ч.2 ст. 125 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала щодо поданої апеляційної скарги, вказувала на законність та обґрунтованість вироку суду, позицію потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказували на м`якість призначеного вироком суду покарання обвинуваченому, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, ґрунтується на безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності судового рішення та спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Зокрема, сам обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково, підтвердив конфлікт з потерпілим ОСОБА_9 через залицяння останнього до його співмешканки ОСОБА_10 в ході спільного вживання алкогольних напоїв за місцем проживання обвинуваченого з 11 по 14 листопада 2016 року.

Факт нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в період з 11 по 14 листопада 2016 року обвинуваченим ОСОБА_8 не заперечується.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила також, що починаючи з 11 листопада 2016 року спільно з обвинуваченим та ОСОБА_9 розпивали алкогольні напої. Увечері 12.11.2016 року на подвір`ї між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник конфлікт через залицяння останнього до неї. ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_9 , унаслідок чого останній впав на землю, після чого почав бити руками по обличчю та кричав, щоб той не ліз до чужих жінок. Побиття ОСОБА_9 продовжилось й ввечері 13.11.2016 на подвір`ї будинку.
В подальшому, 14.11.2017 під час спільного розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_8 знову вдарив ОСОБА_9 рукою по обличчю, коли той сидів за столом на стільці. Увечері ОСОБА_10 лягла спати, а ОСОБА_9 з ОСОБА_8 залишилися наодинці в іншій кімнаті, де дивилися телевізор.
Крім того свідок пояснила, що не може стверджувати, що бачила усі випадки побиття ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_9 , оскільки більшість часу проводила на кухні, а ОСОБА_8 із ОСОБА_9 в цей час залишались наодинці.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 мати та вітчим ОСОБА_10 суду пояснили, що 14.11.2016 року перебуваючи у гостях у ОСОБА_8 бачили ОСОБА_9 , на обличчі якого були тілесні ушкодження у вигляді синців під очима та на переніссі. Близько 19:00 год. вони пішли до себе додому. В будинку ОСОБА_8 , крім останнього, залишилася ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та що відбувалось далі їм невідомо. Наступного ранку 15.11.2016 року, близько 05:00 год., додому до них прибігла ОСОБА_10 та повідомила, що ОСОБА_9 помер. Після цього ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 прийшли додому до ОСОБА_8 та в кімнаті будинку на перині побачили труп ОСОБА_9 зі слідами крові та синцями на обличчі. Після цього, ОСОБА_15 зі свого телефону викликала поліцію.
Про наявність на ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , пояснили суду про те, що вони бачили їх разом в період часу з 11.11.2016 року по 14.11.2016 року.

Як убачається із протоколу огляду місця події від 15 листопада 2016 року, в ході огляду місця вчинення злочину, а саме дворища та приміщення будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , в одній із кімнат будинку виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті. Крім цього, в ході огляду будинку було виявлено та вилучено сліди та одяг зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров.

Будь яких інших слідів крові на подвір`ї не виявлено.

Вказане спростовує версію обвинуваченого про імовірне побиття потерпілого іншою особою, коли той, імовірно, ходив в туалет.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 21.11.2016 під час проведення слідчої дії свідок ОСОБА_10 розповідала, що по приходу ОСОБА_9 до місця проживання обвинуваченого помітила на його обличчі лише невелику жовту пляму під оком, до побиття ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не мав, на самопочуття не скаржився. В подальшому, від перших нанесених ОСОБА_8 ударів на обличчі потерпілого були видимі синці та припухлості під очима, а вдруге після отриманих ударів помітила кров на обличчі. При цьому, вказала, що за межі домоволодіння ОСОБА_9 не відлучався.

Відповідно до висновків експертів на вилучених речах, які були предметами експертного дослідження, знайдена кров людини, де виявлені антигени А та В. Ця кров може походити від ОСОБА_9 .

За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_9 настала від черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під оболонки правої скронево-потиличної ділянки голови, що ускладнилося набуханням, дислокацією та вторинним крововиливом на рівні стовбурного відділу мозку.
За даними висновку судово-медичної експертизи №1320 від 09.12.2016 ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження, що по тяжкості, локалізації та строку давності умовно поділені на 2 дві групи:
І група ушкоджень у своїй сукупності кваліфіковані експертом як тяжкі тілесні ушкодження, що зумовили смерть, що утворилися від ударної дії тупих обмежених предметів без чітких контактуючих характеристик, якими могли бути і кисті рук, стиснуті в кулаки та ноги людини, предмети подібні до них, що діяли з достатньою силою, відповідно до механізму утворення виникли незадовго до настання смерті в термін, що вираховується декількома годинами.
ІІ група ушкоджень кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що утворилися від ударної дії тупих обмежених предметів без чітких контактуючих характеристик, якими могли бути і кисті рук, стислі в кулаки та ноги людини, предмети з подібними до них характеристиками, що діяли з достатньою силою, відповідно до механізму утворення найбільш вірогідно виникли в термін до двох діб від настання смерті.
Висновком судово-медичної експертизи №1320-а було встановлено, що враховуючи дані судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , результати додаткових методів дослідження, дані огляду місця події, експерт вважає, що спочатку виникли чисельні тілесні ушкодження ІІ групи, де напрямок травмуючої сили різносторонньо змінювався, а потім ушкодження І групи у вигляді травми голови, від не менш ніж двохкратної дії травмуючої сили.
Беручи до уваги чисельність, різносторонню локалізацію, характер та сукупність різних за давністю виникнення прижиттєвих ушкоджень, експерт вважає, що взаємне розташування потерпілого та нападника неодноразово змінювалося в часі та просторі, самостійне спричинення ОСОБА_9 ушкодження малоймовірне, при цьому не виключається можливість виникнення частини ушкоджень після падіння тіла на нерівну поверхню з доданим прискоренням.
Показаннями експерта ОСОБА_12 , допитаного в суді першої інстанції, підтверджено проведені ним дослідження та їх результати, викладені у висновку експертиз та пояснив, що повністю виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень І групи після падіння тіла на нерівну поверхню з доданим прискоренням.
В ході слідчих експериментів ОСОБА_10 детально розповіла про відомі їй обставини, свідком яких вона була та показала механізм спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку експерта №1320-б показання свідка ОСОБА_10 в процесі слідчого експерименту у формі відтворення обстановки та обставин події злочину, проведених 18.11.2016, та 21.11.2016, взагалі не суперечать результатам судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 щодо утворення двох груп тілесних ушкоджень по часу, місцю, локалізації, та частково характеру і механізму спричинення тілесних ушкоджень.
З встановлених в ході розгляду провадження судом першої інстанції та перевірених судом апеляційної інстанції обставин вбачається, що спільне перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та потерпілого за місцем проживання обвинуваченого, обумовлене їх спільним вживанням алкогольних напоїв з 11 по 14 листопада 2016 року, супроводжувалося регулярним завданням потерпілому ударів по голові з боку обвинуваченого через конфлікт, який виник між ними через залицяння ОСОБА_9 до співмешканки обвинуваченого. Такі дії обвинуваченого мали систематичний характер.

При цьому колегія суддів виходить з того, що спричинені тілесні ушкодження в своїй сукупності кваліфіковані експертом як тяжкі тілесні ушкодження, що зумовили смерть утворилися від ударної дії тупих обмежених предметів без чітких контактуючих характеристик, якими могли бути і кисті рук, стиснуті в кулаки та ноги людини.
Свідок ОСОБА_10 беззаперечно стверджувала, що ОСОБА_9 в період часу з 11 по 14 листопада 2016 року не відлучався з домоволодіння обвинуваченого, а ввечері ОСОБА_10 лягла спати, при цьому ОСОБА_9 з ОСОБА_8 залишилися наодинці в іншій кімнаті, де дивилися телевізор.
Крім того, зі змісту показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно, неодноразово бив останню від чого на її обличчі утворювались синці. Про такі зміни в поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 викликані у нього дією вживанням спиртних напоїв повідомляли й батьки його співмешканки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовому засіданні.

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_8 обґрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненного обвинуваченим кримінального правопорушення на ч. 2 ст. 125 КК України.
Заперечення ОСОБА_8 та його захисника щодо відсутності на тілі обвинуваченого тілесних ушкоджень, та слідів на його одязі, які, на думку захисту, вказували б на спричинення ним ударів, то колегія суддів вважає, що такі удари могли бути нанесені не тільки руками, але і ногами, як про це зазначає експерт.. Крім цього його освідування не проводилося і на досудовому слідстві обвинуваченим таке клопотання не заявлялося.

Експерт ОСОБА_12 підтвердив висновки дані ним в ході проведення судово-медичної експертизи, зокрема і в частині виключення можливості виникнення тілесних ушкоджень І групи після падіння тіла на нерівну поверхню з доданим прискоренням, такі висновки є достатньо повними та об`єктивними, а тому підстав сумніватися у їх правильності колегією суддів не встановлено.

Твердження сторони захисту про те, що прийшовши додому до обвинуваченого ОСОБА_9 уже мав тілесні ушкодження у вигляді синців під очима не відповідають матеріалам кримінального провадження. Так, свідок ОСОБА_10 повідомляла під час проведення слідчого експерименту про наявність лише невеликої жовтої плями під оком ОСОБА_9 до його побиття обвинуваченим.

Переконливих доказів на підтвердження доводів, викладених стороною захисту в апеляційній скарзі, не наведено і такі докази не встановлені судом апеляційної інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд з достатньою повнотою врахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та обставини, що впливають на покарання.
Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_8 без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 15.11.2016 по 20.06.2017 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4