Справа №295/1591/18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.02.2018 року м. Житомир
В судовому засіданні представник заявника доводи, викладені в скарзі, підтримав з підстав, наведених в ній, просив задовольнити.
В судовому засіданні слідчий СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 покладався на розсуд суду, вказав, що слідчі дії по автомобілю вже проведені, підтвердив, що арешт на автомобіль не накладався.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з oбiгy, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач, яке повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено (ч. 6 ст. 173 КПК України).
Ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, яке вилучене в ОСОБА_5 не постановлялася, про що вказали учасники судового розгляду, при цьому відносно вилучених речей немає ухвали суду про дозвіл на відшукання та вилучені речі та документи не відносяться до предметів, які вилучені законом з oбiгy, а тому дане майно має статус тимчасово вилученого майна.
Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення тимчасового вилучення майна, під яким розуміється фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. При цьому таким тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Умови припинення тимчасового вилучення майна передбачені статтею 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, на теперішній час відсутнє процесуальне рішення слідчого судді, яке б підтверджувало законність його тримання, тому майно має бути повернуто особі, в якої воно було вилучено.
Визнання речовими доказами можливо лише щодо вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їхнє відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, заарештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за пропуском стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч. 5 ст. 171 КПК України, чинним КПК України не передбачено.
Відповідно до ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язати вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи викладені вище обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга є обгрунтованою в частині повернення транспортного засобу.
Разом з тим, визнання дій слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській незаконними за результатами розгляду скарг не передбачені нормами ст.307 КПК України, а тому в цій частині скарга задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 167, 169, 171, 173, 220, 303, 307 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 безоплатно повернути транспортний засіб - автомобіль «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 .
В задоволенні решти вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1