АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1130/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/695/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія судів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року, за ч. 3 ст. 307, 71 КК України, до покарання у вигляді 9 років 1 місяця позбавлення волі,
про застосування до нього Закону України « Про амністію у 2014 році»
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
засуджений - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2017 року та застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році» від 19 квітня 2014 року № 1185-VII.
Своє рішення суд мотивував тим, що клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», не підлягає задоволенню, так як згідно ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія може бути застосована лише протягом трьох місяців після опублікування Закону.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що суд першої інстанції вільно трактував ст. 8 Закон України «Про амністію у 2014 році».
Засуджений вказує, що суд першої інстанції порушив його права на захист, так як не взяв до уваги те, що він в своєму клопотанні просив розгляд кримінального провадження проводити за участю його захисника ОСОБА_8 .
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.
Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
19 квітня 2014 року № 1185-VII набрав чинності Закон України "Про амністію у 2014 році". Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно (ст. 12 вказаного Закону).
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження, колегією суддів було встановлено, що засуджений ОСОБА_6 був засуджений вироком Голосіївським районним судом м. Києва від 14 травня 2013 року за ч. 3 ст. 307 КК України і було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, враховуючи, що він скоїв злочин у період відбування покарання за вироком від 12.12.2008 року Железнодорожнього районного суду м. Сімферополя, котрим ОСОБА_6 був засуджений за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, 70 КК України на 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій строком на 3 роки та постановою Коломійського міськрайонного суду Івано- Франковської області від 20.04.2011 року, в силу ст. 82 КК України не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на виправні роботи строком на 2 роки з удержанням 20% заробітної плати в дохід держави, за правилами ст. 72 КК України, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі строком на 9 років 1 місяця з конфіскацією майна, котре є його власністю.
Згідно ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" передбачено певні обмеження відповідно до яких амністія не може бути застосована.
Як вбачається з пункту «в» статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 був двічі засуджений за вчинення тяжких злочинів, а саме: за вироком Железнодорожнього районного суду м. Сімферополя 12.12.2008 року за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, 70 КК України та вироком Голосіївського районного суду м. Києва 14.05.2013 року за ч. 3 ст. 307 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтований висновок суду першої інстанції про те, що клопотання засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Не підлягають задоволенню доводи засудженого ОСОБА_6 , стосовно того, що суд першої інстанції порушив його права на захист, так як не взяв до уваги те, що він в своєму клопотанні просив здійснювати розгляд кримінального провадження за участю його захисника ОСОБА_8 .
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 звернувся з заявою 11.09.2017 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області про застосування до нього Закону України « Про амністію у 2014 році», в якій він просив застосувати до нього вищевказаний закон. Технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження від 26 жовтня 2017 року в суді першої інстанції, містить запис судового засідання, який колегією судів перевірено в порядку підготовки до розгляду та прослухано, зі змісту якого вбачається, що засудженим не було заявлено клопотання щодо участі захисника ОСОБА_8 .
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що право засудженого ОСОБА_6 на захист не було порушено.
При апеляційному розгляді засуджений ОСОБА_6 також не заявляв клопотання про залучення захисника для участі в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні» колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4