Справа № 460/1977/17-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/179/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 286, ч.4 ст. 296 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 13 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Яворівського районного суду Львівської області від 13 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У відповідності до ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного судом покарання за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок відбування покарання засудженому ОСОБА_6 вирішено рахувати з часу його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

У відповідності до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11 березня 2014 року по 14 березня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 21 червня 2012 року, близько 20.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу дамби озера в селі Віжомля Яворівського району Львівської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, зумовлених претензіями зі сторони ОСОБА_11 стосовно розкиданої скирди сіна, розпочав суперечку із ОСОБА_11 , в ході якої застосував до нього фізичну силу, при цьому із салону свого автомобіля марки «Фольксваген Гольф», р.н. НОМЕР_1 , який був припаркований на дамбі, дістав газовий пістолет марки «SUPER-Р 35», який не є вогнепальною зброєю, та наніс ним удар в область голови ОСОБА_11 , спричинивши йому рану в тім`яно-потиличній ділянці голови, заподіявши йому легке тілесне ушкодження.
Також ОСОБА_6 21 червня 2012 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (етанол 2,04 проміле) та не маючи відповідних документів на право керування транспортним засобом, керуючи незареєстрованим в Україні автомобілем марки «Фольксваген Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_1 реєстрації республіки Польща, рухався вулицею Данила Галицького в с. Віжомля Яворівського району Львівської області в напрямку до автодороги сполучення м. Яворів - м. Судова Вишня, під час чого порушив Правила дорожнього руху України, а саме: п.1.2 - в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.1(б) - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: реєстраційний документ на транспортний засіб; п.2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п.2.9 (а) - водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.11.2 - нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини; п.11.13 - забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутністю інших під`їздів і за умови виконання пунктів 26.1-26.3 цих Правил; п.13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.2.10 (в) - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, які полягали в тому, що він під час руху не слідкував за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував за її зміною, не переконавшись у безпеці виконання маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, рухаючись по якій був неуважним і не врахував оточуючої дорожньої обстановки, не стежив за її зміною, не обрав безпечної для руху швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і перед виникненням перешкоди для руху мати можливість вчасно зменшити швидкість руху аж до повної зупинки автомобіля, перед виникненням перешкоди для руху - пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася по краю проїзної частини дороги назустріч йому, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до його повної зупинки, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , яка отримала тяжке тілесне ушкодження, а після вказаного ОСОБА_6 переміщав транспортний засіб, поїхавши з місця пригоди та повернувшись згодом.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Яворівського районного суду Львівської області від 13.03.2017 року відносно ОСОБА_6 змінити, застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України і призначити покарання з випробуванням.
Вказує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через суворість, що доводиться наступними обставинами: ОСОБА_6 необґрунтовано визнано винним у порушенні п.11.13 ПДР, згідно з яким забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, оскільки автомобіль ОСОБА_6 не рухався по тротуару або пішохідній доріжці, оскільки тротуару чи пішохідної доріжки на місці події не було. Судом не враховано в якості пом`якшуючої відповідальність обставини порушення потерпілою ОСОБА_9 п.4.1 ПДР, оскільки вона рухалася в напрямку руху транспортних засобів, а не на зустріч їм. Також судом не враховано в якості пом`якшуючих відповідальність обставин скоєння злочину ОСОБА_6 внаслідок збігу тяжких особистих обставин, який був побитий на очах знайомої дівчини та залишився на місці події один у малознайомій обстановці, не знав які дії по відношенні до нього можуть ще вчинити особи, які його били, тому змушений був покинути місце події на своєму автомобілі, хоча перебував у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, з часу вчинення злочинів пройшло 4 роки, обвинувачений за цей час нових злочинів не вчиняв, відшкодовував шкоду потерпілим і мав намір відшкодувати її в повному обсязі.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора та пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обгрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, фактичним обставинам кримінального провадження є необгрунтованими, й колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 286 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він безпосередньо дослідив за участю обвинуваченого і його захисника, та належно оцінив їх із дотриманням положень ст. 94 КК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України суд навів у вироку.
Щодо покарання, з яким сторона захисту не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів (згідно з ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином); обране з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому злочині, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, часткове відшкодування заподіяної шкоди; особи обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України є несудимий, має на утриманні важко хворого батька та призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинені злочини. Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу зі звільненням від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності та покарання за ч.2 ст. 286 КК України саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Покликання сторони захисту на неврахування судом обставин, що характеризують особу обвинуваченого, як на підставу зміни вироку, колегія суддів до уваги не бере.

Призначивши ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочинів, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, немає. Доводи апеляційної скарги безпідставні.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , як на підставу застосування ст. 75 КК України, зважаючи на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, залишив місце вчинення злочину, внаслідок злочину потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, під час досудового розслідування обвинувачений переховувався від слідства та перебував у розшуку, то такі обставини в сукупності свідчать про безпідставність застосування ст. 75 КК України.

Крім того, за змістом ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для пом`якшення покарання, застосування ст. 75 КК України чи обрання покарання не пов`язаного з позбавлення волі ОСОБА_6 не вбачає.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 286 КК україни у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. 405, ст. 407, ст. 409 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
вирок Яворівського районного суду Львівської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4