Справа № 159/6176/14-к
Провадження № 1-кс/159/15/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю:
секретаря ОСОБА_2
слідчого ОСОБА_3
заявника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за скаргою ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,
в с т а н о в и в :
31 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 були внесені відомості про те, що начальник відділу освіти Ковельської районної державної адміністрації ОСОБА_5 та директор Уховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 не виконали рішення Ковельського міськрайонного суду від 20 жовтня 2010 року про поновлення ОСОБА_4 на посаді вчителя біології Уховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з неповним тижневим навантаженням (2 години) за сумісництвом з 01 вересня 2010 року. Кваліфікація за ч.2 ст.382 КК України.

Постановою від 27 липня 2017 року слідчий закрив кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.382 КК України, за фактом умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню, вчинене службовою особою.

Заявник не погодилась з постановою і просить її скасувати.

Постанову слід скасувати.

Категоричний висновок слідчого про відсутність у діянні умислу на невиконання рішення суду, з огляду на його обґрунтування та обставини справи, виглядає непереконливим. Зокрема, матеріалами провадження беззаперечно доводиться існування між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 довготривалого конфлікту (з 2001 року), загострення якого призвело, зокрема, до прямої сутички між ними 31 серпня 2010 року, яка мала наслідком тілесні ушкодження. Вказана сутичка виникла якраз на ґрунті спроби ОСОБА_4 приступити до роботи, яка не вдалася через цю сутичку, і, в кінцевому підсумку, закінчилась рішенням суду про поновлення її на роботі, яке якраз і не було виконане. Тобто, очевидною є наявність у ОСОБА_6 мотиву для умисного невиконання рішення суду. Чи вказаний мотив спонукав її до конкретних дій чи бездіяльності, спрямованих на перешкоджання виконанню рішення суду, після неодноразових скасувань постанов слідчого про закриття кримінального провадження як слідчими суддями так і прокурорами, має вирішити суд у судовому провадженні. Розходження правових позицій між слідчим, прокурором та слідчим суддею можливо усунути лише в один спосіб розглянути справу у судовому провадженні. Кримінальне провадження не може заходити у безвихідь.

Необхідно чітко і ясно з`ясувати роль ОСОБА_6 у виконанні рішення суду про поновлення на роботі, що конкретно залежало від неї, без яких її дій це поновлення не могло відбутися. При цьому слід виходити з безспірної позиції, що поновлення ОСОБА_4 на роботі було можливим і рішення суду мало бути виконане.

Як зазначалося у ухвалі слідчого судді від 09 лютого 2016 року:

«Якщо працівник прийнятий на роботу, що підтверджено виданням наказу, то ця робота працівнику має бути надана. Наказ про прийняття на роботу не може бути скасований з підстав, що він виданий помилково, а роботи, як виявилося, немає. Працівника в такому випадку належить звільнити з роботи за скороченням штату, оскільки посада, чи робота, зайві. Іншого законного виходу немає. Усі збитки, пов`язані з помилковим прийняттям на роботу, необхідністю скорочення, має відшкодувати посадова особа, яка видала помилковий наказ. До того ж, якщо суд поновив ОСОБА_4 на роботі, то він виходив з того, що вона на цю роботу прийнята. Будь-які спори з цього приводу не допускаються, рішення суду мало бути виконане. Права працівника та сила судового рішення мають тут пріоритет перед іншими міркуваннями, зокрема тими, що годин для ОСОБА_4 як не було, так і немає. Як вже було сказано, години мали бути надані ОСОБА_4 понад встановлену кількість і вона відразу ж мала бути попереджена про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням «зайвих» годин. Після спливу двох місяців її можна було звільнити у зв`язку з скороченням штату. Усі, пов`язані з вказаними діями, збитки мала відшкодувати посадова особа, яка видала помилковий наказ і допустила незаконне звільнення.
Якщо ж на момент прийняття ОСОБА_4 на роботу «години», які вона мала викладати, були, то після її незаконного звільнення ці години нікуди не поділися, а отже передані комусь. Повернення цих «годин» ОСОБА_4 після поновлення її на роботі не повинно залежати від згоди інших працівників, яким ці години передані, вони мають бути повернуті.
Згідно п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Отже, закон допускає навіть звільнення працівника, який виконує роботу незаконно звільненого працівника, ради того, щоб відновити права останнього у повному обсязі.
Тому «години», які мала ОСОБА_4 до її незаконного звільнення, мали бути їй повернуті негайно і юридичних перешкод для цього не існувало.
Отже, якщо на момент поновлення ОСОБА_4 продовжувала існувати Уховецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, а сама ОСОБА_4 не перешкоджала поновленню, то ситуація, коли її неможливо було поновити на роботі у повному обсязі юридично неможлива взагалі. Рішення суду мало бути і могло бути виконане.
З огляду на викладене, слідству необхідно зосередитись на з`ясуванні тієї обставини, хто з посадових осіб мав забезпечити виконання рішення суду, які дії вони мали вчинити і не вчинили. При цьому, знову ж таки, не може виникнути ситуація, що у жодної з цих посадових осіб немає достатньо повноважень, а тому ніхто не міг нічого зробити. Виконання рішення суду могло бути наслідком погоджених дій кількох посадових осіб, директора ЗОШ с. Уховецьк зокрема, тому, висновок, що остання не є суб`єктом злочину є передчасним.»
На основі цієї позиції слідчого судді необхідно встановити, на якому етапі і внаслідок чиїх дій чи бездіяльності рішення суду про поновлення ОСОБА_4 перестало виконуватися. Оскільки поновлення на роботі за обставин, що склалися, це «ланцюжок» послідовних дій кількох посадових осіб, то необхідно встановити на якому етапі і внаслідок чиїх дій цей «ланцюжок» перервався. При цьому слід виходити з позиції, що ніяких об`єктивних причин для того, щоб перервати цей «ланцюжок», існувати не може.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, характеризується виною у формі умислу (не прямого умислу, а умислу).

Невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили це бездіяльність особи в частині виконання зобов`язань, які виникають на підставі відповідних судових актів, прийнятих судами загальної юрисдикцій або Конституційним судом України.

Невиконання може мати завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили передбачає вчинення дій, які спрямовані на створення відповідних умов щодо неможливості чи суттєвого ускладнення виконання судових актів.

Способи невиконання або перешкоджання можуть бути різними й на кваліфікацію не впливають.

У ухвалі слідчого судді від 17 травня 2016 року було зазначено:

«Постанова ґрунтується, в тому числі, на висновку, що ОСОБА_6 не є суб`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
Такий висновок є передчасним.
У самій оскаржуваній постанові слідчий вказує на те, що «суб`єктом злочину може бути лише службова особа, яка відповідно до повноважень повинна була вчинити дії по виконанню судового рішення або завдяки своїм повноваженням мала можливість перешкодити останньому».
Тобто, якщо навіть службова особа не наділена повноваженнями прийняти визначальне рішення, однак, без її допомоги, дій таке рішення не може бути прийняте, то ця особа є суб`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
З матеріалів справи видно, що начальник відділу освіти Ковельської районної адміністрації ОСОБА_5 звертався до директора ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Уховецьк ОСОБА_6 з вимогою передбачити години для ОСОБА_4 на підставі рішення суду і наказу про поновлення її на роботі, а саме, внести зміни в тарифікаційні списки педагогічних працівників під час навчального року (а.с.123), однак, та йому відмовляла (а.с.124). Необхідно дати правову оцінку таким обставинам і з`ясувати, чи міг ОСОБА_5 самостійно, без звернення до ОСОБА_6 і її допомоги, дій, виконати рішення суду».
« ОСОБА_4 стверджує, що ОСОБА_6 письмово, в поясненні, заявляла, що не допустить поновлення її на роботі. Необхідно проаналізувати пояснення (показання) ОСОБА_6 та інших осіб з приводу її тверджень і заяв, які містяться у матеріалах кримінального провадження і зробити на підставі цього аналізу висновки.»
Слідчий не приділив достатньої уваги цій і викладеній вище позиціям слідчого судді, настоює на своїй позиції. Арбітром у такій ситуації має бути, як зазначено вище, розгляд справи у судовому провадженні.

З огляду на сказане, оскаржувану постанову слід скасувати.

Керуючись ст.ст.303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :
Постанову старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 від 27 липня 2017 року про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.382 КК України, за фактом умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню, вчинене службовою особою, кримінального провадження № 0000012, внесеного 31 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скасувати.

Ухвала не може бути оскаржена.

Слідчий суддя ОСОБА_7