АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Могильов, Білорусія, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 07.09.2011 Оболонським районним судом міста Києва, за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі (на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік);
-07.08.2013 Голосіївським районним судом міста Києва, за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу 850 грн.; 04.03.2014 перегляд вироку Оболонським районним судом, іспитовий строк скасовано;
- 07.08.2014 згідно ухвали Полтавського районного суду від 30.07.2014 звільнений із місць позбавлення волі на підставі ст.7 ЗУ «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.185 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
Від прокурора ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 06.04.2017, в якій він просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком 6 місяців.
Так, вироком Оболонського районного суду міста Києва від 06.04.2017 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю в 2 (два ) роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) не виїжджати за межі України без погодження органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи. Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга прокурора вноситься з підстав неправильного застосування кримінального закону, внаслідок чого, суд призначив ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. При цьому в апеляційній скарзі прокурор вказує на необхідність визначення ОСОБА_8 покарання у виді арешту строком на 06 місяців, що на переконання прокурора є достатнім, а застосування ст.75 КК України ? є не припустимим, адже останній раніше вже порушував умови іспитового строку за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.09.2011.
Інших апеляційних скарг, доповнень, заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2017, в період часу з 10 години 20 хвилин до 11 години 05 хвилин, ОСОБА_8 перебував на другому поверсі у коридорі загального користування приміщення будинку АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, взяв з підлоги коридору загального користування іграшку пластмасову ? дитячий мотоцикл, марки «Orion», синього кольору, належного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бувшого у користуванні, загальною вартістю 800 гри. 00 коп. Виконавши всі дії, які ОСОБА_8 , вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, останній викинув вказану пластмасову іграшку через вікно на вулицю та вийшов з приміщення будинку АДРЕСА_2 , підібрав на землі викрадене ним майно та розпорядився ним на власний розсуд.
Таким чином своїми діями ОСОБА_8 , вчинив таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, яке належить ОСОБА_9 та своїми діями спричинив матеріальної шкоди останній на загальну суму 800 (вісімсот) гривень.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити без змін оскаржуваний вироксуду першої інстанції, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Учасниками кримінального провадження фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України як вчинення повторно таємного викрадення чужого майна (крадіжка), ? не оспорюються, з`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченого в суді першої інстанції проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України, а тому, враховуючи зазначене, в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається, поза як ніким з учасників в цій частині не ставиться під сумнів.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування до ОСОБА_8 закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, врахував, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, послався на дані, які характеризують особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, не працює та немає джерела доходу, перебуває на обліку у лікаря нарколога з підстав розладів психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, як обставину, яка пом`якшує покарання визнав щире каяття, сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих міру відповідальністі обставин не встановив, і, як наслідок, прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої ОСОБА_8 частини статті кримінального закону, тобто в розмірі 03 (трьох) років позбавлення волі, з чим погоджується також і апеляційний суд.
З урахуванням наведених вище обставин, а також з огляду на позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, наявності у ОСОБА_8 постійного місця проживання, хворої матері, беручи до уваги критичне відношення обвинуваченого до вчиненого, який окрім іншого підтвердив щирість свого каяття і при апеляційному перегляді кримінального провадження, ? колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст.75 КК України, прийнявши рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 02(два) роки та покладенням на нього обов`язки, передбачених ст.76 КК України. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане несправедливим та слугувати підставою для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховано всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку через неправильне обрання обвинуваченому виду покарання та звільнення останнього від відбування покарання.
Апеляційний суд переконаний, що обрані місцевим судом ОСОБА_8 вид і міра покарання відповідатимуть принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_10 вже порушував умови іспитового строку за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.09.2011, а тому застосування до нього ст.75 КК України є неприпустимим, то на переконання апеляційного суду вказане жодним чином не спростовують висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. Більше того, закон України про кримінальну відповідальність в цілому та ст.75 КК України зокрема, не містить будь-яких застережень щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які раніше порушували умови іспитового строку.
За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено об`єктивних доводів чому призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим та чому його виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому твердження про неправильне застосування судом кримінального закону, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.
З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку Оболонського районного суду міста Києва від 06.04.2017 в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та ухвалення нового вироку з метою застосування іншого виду та міри покарання, як того просить прокурор.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 06.04.2017, яким ОСОБА_8 визнано винним за ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з визначенням іспитового строку тривалістю в 2 (два ) роки та покладенням обов`язків у відповідності до ст.76 КК України, ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1275/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1