19 березня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2017 р. за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 вчинив злочин за таких обставин.

01.11.2017 в обідній час ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 в якості гостя, скориставшись неуважністю потерпілої ОСОБА_4 , таємно викрав із приліжкової тумби у спальній кімнаті вказаної квартири мобільний телефон марки «Nomi I5530» IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору вартістю 2294,15 грн., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди на зазначену вище суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, пояснив суду, що 01.11.2017 він приїхав до ОСОБА_4 в гості до квартири АДРЕСА_2 , де він побачив на тумбочці біля ліжка мобільний телефон «Nomi I5530» чорного кольору. Коли потерпіла не бачила, він взяв з тумбочки цей телефон та пішов з квартири. В подальшому телефон заклав в ломбард, оскільки йому були потрібні кошти. В подальшому мав намір викупити телефон та повернути їй. Проте, ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів. На даний час телефон їй повернуто.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що учасники судового провадження не оспорюють обставини, які встановлені органом досудового розслідування, правильно розуміють зміст цих обставин, та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Вина ОСОБА_5 є доведеною, та його дії кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Суд зазначає, що злочин, у вчиненні якого вина обвинуваченого визнається доведеною, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд керується вимогами КК України, роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки (злочином завдано матеріальну шкоду потерпілій, яка відшкодована шляхом повернення майна), особу обвинуваченого, який повністю визнав вину і розкаявся в скоєному, офіційно не працевлаштований, раніше притягався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив під час іспитового строку, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря-нарколога з 10.04.2017. За сімейним станом ОСОБА_5 не одружений, не має на утриманні дітей чи непрацездатних осіб.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочинів.
Суд, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 не можливе без його ізоляції від суспільства, оскільки він раніше притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та знов вчинив злочин, продовживши злочинну діяльність. Тому з урахуванням всіх обставин справи, загальних засад призначення покарання, а саме законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також враховуючи, що обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду потерпілій та щиро покаявся у скоєному, суд доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі на мінімальний строк.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив злочин під час іспитового строку, визначеного останньому вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2017 р., покарання йому слід призначати з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований до ОСОБА_5 на даний час закінчився, суд, враховуючи обраний останньому вид та міру покарання, а також наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України, вважає за необхідне застосувати до набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2017 р. у вигляді 1 (одного) року обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 1 (одного) року 2 (двох) місяців обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням таких обов`язків: з`являтися до суду на його виклик у встановлений термін; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_5 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Речові докази:
мобільний телефон «Nomi I5530», IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, що передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 залишити за належністю потерпілій ОСОБА_4 ;

договір фінансового кредиту № 00000484 від 01.11.2017 про отримання кредиту ОСОБА_5 у ПТ Ломбард «Діамант Плюс» під заставу мобільного телефону «Nomi I5530», IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , закладну квитанцію з ПТ Ломбард «Діамант Плюс» до договору про надання фінансового кредиту на суму 900 грн., долучені до матеріалів кримінального провадження № 0004005, залишити в матеріалах кримінального провадження прокурора.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1