Провадження № 1-кп/734/82/18 Справа № 734/215/18
В И Р О К

іменем України

02 лютого 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000111, що внесене 05 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, із професійною технічною освітою, військове звання солдат, сапера першого інженерно-саперного відділення інженерносаперного взводу інженерносаперної роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

14 грудня 2015 року солдат ОСОБА_6 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . За наказом № 235 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 грудня 2015 року солдат ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого сапера першого інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти. У подальшому, солдат ОСОБА_7 переведений на посаду сапера першого інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти вказаної військової частини. 26 червня 2017 року військова частина польова пошта НОМЕР_2 перейменована на військову частину НОМЕР_1 . Сапер військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи, що є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 07 серпня 2017 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 та був незаконно відсутнім у період із 07 серпня 2017 року до 11 січня 2018 року включно.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

02 лютого 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 і прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості, за якою обвинувачений ОСОБА_3 визнав вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину). За вказаною угодою про визнання винуватості прокурор військової прокуратури ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, щодо узгодженого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту, щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, та щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлене, визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене сторонами покарання.

Прокурор ОСОБА_4 і захисник ОСОБА_5 вважають, що вказану угоду про визнання винуватості необхідно затвердити.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 02 лютого 2018 року про визнання винуватості, укладена між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думки прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 02 лютого 2018 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує визнання вини і щире каяття у вперше вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), з урахуванням особи винного, є доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373, 374 і 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02 лютого 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000111, що внесене 05 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати з часу його фактичного затримання, тобто із 11.30 години 12 січня 2018 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 залишити тримання під вартою та утримувати його до набрання вироком законної сили на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6 і 7 ст. 477 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Обвинуваченому і прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення, інші учасники можуть отримати копію вироку у суді.

Суддя