У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/273/18

№ 1-кс/183/34/18

19 січня 2018 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 17.01.2018 року до ЄРДР за № 0000178, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровська, громадянину України, розлученому, маючому на утриманні малолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, приватному підприємцеві, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

-27.12.2013 року Новомосковським міськрайоним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений умовно достроково 12.08.2015 року,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно до вимог ст. ст. 176-178 КПК України слідчий Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , згідно якого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що 17 січня 2018 року приблизно о 08 годині 10 хвилин, знаходився біля будинку № 141 по вул. Котовського в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, разом зі своїми знайомим ОСОБА_7 , де побачили раніше знайомого ОСОБА_8 .

В цей момент між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 сів на кермо автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його батькові ОСОБА_11 , та з метою уникнення конфлікту намагався поїхати.

В цей момент у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_7 спільно вчинити вказаний злочин, на що ОСОБА_7 дав свою добровільну згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, направлену на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 17 січня 2018 року приблизно о 08.15 годині, продовжуючи знаходитися біля будинку № 141 по вул. Котовського м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, здійснив у бік лобового скла автомобіля три постріли з раніше заготовленого пістолету.

Від отриманих поранень ОСОБА_8 втратив свідомість.

В цей момент ОСОБА_7 , усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою раніше заготовленого молотка, розбив скло на водійських дверях автомобіля, відчинив їх та, незважаючи на безсвідомий стан ОСОБА_8 , витягнув його із салону автомобіля та наніс йому кілька ударів ногами в область голови, після чого перетягнув ОСОБА_8 , який продовжував знаходитися в безпорадному стані, до багажнику автомобіля, відчинив його та спільно з ОСОБА_10 намагалися покласти ОСОБА_8 до багажника.

В цей момент ОСОБА_8 прийшов до тями та, переймаючись за своє життя та здоров`я, утік в сторону мікрорайону «Орільський» в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, після чого ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_10 сів за кермо автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , та поїхав з місця чинення злочину, а ОСОБА_10 з місця скоєння злочину пішов, розпорядившись викраденим транспортним засобом на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду.

Своїми діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді вогневого поранення лівого передпліччя, вогневого поранення голови в районі лівого вуха.

Своїми діями ОСОБА_12 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді закритої черепно мозкової травми.

На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» до насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого відноситься, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості.

17.01.2018 року відомості про скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, слідчим відділом Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178.

18.01.2018 року ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000178 було повідомлено про підозру.

Слідчий, згідно клопотання, вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що вказує на те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість реального призначення покарання судом, перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_7 мешкає в одному населеному пункті разом з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_13 , що свідчить про те, що ОСОБА_7 матиме реальну можливість впливати на них.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння злочину та звільнений умовно достроково 12.08.2015 року. Незважаючи на це, ОСОБА_7 , маючи непогашену судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочин, за яким йому 18.01.2018 року було повідомлено про підозру. Отже вищевикладене свідчить про те, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного, слідчий вважає, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та належної поведінки можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні. Також прокурор зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_7 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, є недостатніми та недоцільними, оскільки вони не можуть забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки до автомобіля він сів після того, як працівник поліції в телефонному режимі сказав йому приїхати на шиномонтаж. Вважає, що злочин він не вчиняв.

Захисник ОСОБА_4 вважає, що у прокурора немає підтавав вважати, що його підзахисний може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, працює, має на утриманні малолітню дитину, а тому заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування прокурора, пояснення підозрюваного, думку захисника, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке віднесено законом до категорії особливо тяжких, виходячи з наявних доказів, а саме: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення потерпілого; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ; протоколами огляду місця події; протоколами огляду предметів; протоколом допиту підозрюваного; протоколом затримання ОСОБА_7 , згідно якого 17.01.2018 року о 18.30 годині останній затриманий в порядку ст.. 208 КПК України.

При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими, тому існують всі підстави вважати підозру ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, обґрунтованою. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , слідчий суддя враховує, що вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дійсно наявні. Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Крім того, ОСОБА_7 має не зняту та непогашену судимість за скоєння кримінальних правопорушень проти власності, а тому, розуміючи можливе покарання за скоєне, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя також вважає, що в судовому засіданні прокурором було доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, відповідно до доданих до клопотання доказів вбачається, що ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, знову підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного до категорії особливо тяжких. Таким чином, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_7 , знаходячись на свободі, матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі наданих слідчим матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, що підтверджується наявними вагомими доказами, має незняту та не погашену в передбаченому законом порядку судимість, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, віднесено законом до категорії особливо тяжких та пов`язане зі спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому; підозрюваний розлучений, за місцем реєстрації не мешкає, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків у останнього. Також слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Відповідно до п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Тому твердження підозрюваного ОСОБА_7 про його непричетність до скоєння кримінального правопорушення, як це зазначено в повідомленні про підозру, не може вплинути на рішення слідчого судді щодо застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним обрати щодо підозрюваного найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених раніше ризиків.

У відповідності з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуваннями насильства або погрозою його застосування. Тому слідчий суддя вважає, що у відношенні ОСОБА_7 відсутні підстави для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровська, громадянину України застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 14 березня 2018 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальникові Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуророві Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та начальникові Дніпровської Установи виконання покарань № 4 Управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1