Справа №592/4384/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/22/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/4384/16-к за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, 07 лютого 2016 року, близько 20:00 години, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 втрутився у словесний конфлікт між його матір`ю ОСОБА_8 та батьком ОСОБА_10 , який виник на побутовому ґрунті, в ході якого батько ображав матір. Захищаючі свою матір, неповнолітній ОСОБА_7 почав робити батьку зауваження, щоб він не чіпав матір, на які батько не реагував та продовжував її ображати. На чергове його зауваження, ОСОБА_10 спробував нанести йому удар, але, зважаючи на сильне алкогольне сп`яніння промахнувся. ОСОБА_7 , розлютившись на батька за образи в бік матері, усвідомлюючи, що останній перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння, що вплинуло на можливість координувати рухи, розуміючи свої фізичні переваги та наявність навиків, які отримав в процесі зайняття боксом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом на заподіяння шкоди здоров`ю, знаходячись обличчям до батька, наніс йому з силою перший удар кулаком лівої руки в обличчя, а саме праве око, від якого ОСОБА_10 впав на підлогу обличчям вниз, виставивши перед собою руки.

Підвівшись, ОСОБА_10 зробив крок у бік сина, намагаючись його вдарити, на що ОСОБА_7 , у відповідь, наніс другий удар кулаком правої руки в щелепу ОСОБА_10 та відразу наніс з силою третій удар кулаком лівої руки в праве око. Від ударів ОСОБА_10 знову впав на підлогу.

Надалі, ОСОБА_7 , взявши свого батька за ногу та руку, витягнув його в коридор, де останній піднявшись знову почав сварку. Почувши сварку, із сусідніх кімнат вийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які тримаючи ОСОБА_10 за руки, намагалися його заспокоїти.

Після конфлікту, ОСОБА_10 пішов до своєї кімнати та ліг спати. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 від отриманих травм помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову оболонку головного мозку (200 мл.) та ускладнилася розвитком набряку та стиснення речовини головного мозку, на фоні алкогольної інтоксикації. Травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 .

Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки ОСОБА_7 , зазнавши суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_10 , яке створювало реальну загрозу заподіянню шкоди як його здоров`ю, так і здоров`ю матері, ОСОБА_8 , скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди особі, яка посягає, наніс два удари кулаком і один поштовх в область щелепи батька не в повну силу у відповідь на намагання батька першим нанести удари кулаком, що відповідає вимогам ст.36 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 квітня 2017 року, в якій просить скасувати вирок суду, допитати свідків та дослідити письмові докази по справі, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

В обгрунтування вказаних вимог зазначає, що виправдувальний вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням кримінального процесуального закону, що призвели до неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному виправданні ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України.

Вказує, що встановлені судом обставини, за яких обвинувачений спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, зазначає, що сварка між ОСОБА_10 та його дружиною, під час якої він її побив, відбулася саме зранку, свідком якої ОСОБА_7 не був, що підтверджується як його показами так і показами ОСОБА_8 , а не ввечері в присутності обвинуваченого, як про це встановлено судом у вироку.

Невірно викладені судом також і покази обвинуваченого та його матері в тій частині, що ОСОБА_7 з метою недопущення її побиття, став між ними, закриваючи матір собою, які, як стверджує прокурор, не говорили про спроби ОСОБА_10 побити матір саме увечері.

Зауважує, що обвинуваченому та його матері ніщо не заважало вийти з кімнати під час конфлікту, а також після невдалої спроби ОСОБА_10 нанести сину удар, від якого обвинувачений ухилився. Дані покази не були відображені у вироку, що на думку прокурора, свідчить про підлаштування доказів та порушення вимог кримінального процесуального закону.

Акцентує увагу на тому, що суд не спростовував протиріччя між показами обвинуваченого та його матері ОСОБА_8 щодо кількості нанесених ОСОБА_7 ударів та проігнорував доводи сторони обвинувачення про наявність у обвинуваченого боксерських навичок, що, на переконання прокурора, також підтверджується і тим, що він неодноразово ухилявся від спроб батька вдарити його. У зв`язку із чим вважає, що судом не надано належної оцінки як силі удару ОСОБА_7 , так і висновку судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої на момент вчинення злочину обвинувачений будь-яким психічним захворюванням не страждав, не знаходився в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність.

Вважає, що суд безпідставно визнав покази обвинуваченого ОСОБА_7 та його матері беззаперечними, які, на думку прокурора, змінювалися в частині викладу фактичних обставин нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , та спростовуються висновком додаткової судово-медичної експертизи в частині кількості нанесених ударів в область правового ока (не менше двох), тоді як Чернишовими продемонстровано лише один удар і поштовх.

Крім того, прокурор вказує, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не були очевидцями заподіяння обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень батьку, а їх покази щодо механізму утворення та локалізації тілесних ушкоджень під час сварки в коридорі, згідно висновку експерта не відповідають ушкодженням, знайденим на трупі ОСОБА_10 , які не були враховані судом.

Зазначає, що висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_7 вольової ознаки суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки достовірно встановлено, що умисел у ОСОБА_7 був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, цілеспрямованість його дій, а також відсутність емоційного стану, прямої загрози життю та здоров`ю ОСОБА_7 та його матері, свідчить про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони.

На думку прокурора, висновок суду, що основою причини смерті ОСОБА_10 є алкогольна інтоксикація, яка стала основним чинником утворення внутрішнє-черепних кровотеч і, яка сприяла отриманню більш важкої черепно-мозкової травми та стала причиною розвитку набряку, не узгоджується з висновком СМЕ №133/80 від 11 березня 2016 року.

Вказує, що суд, поклавши в основу виправдувального вироку лише частину висновків комісійної судово-медичної експертизи від 21 грудня 2016 року за №220, не зазначив мотиви неврахування інших, зокрема, відповідно до яких, об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволили встановити безпосередній вплив сильного алкогольного сп`яніння у ОСОБА_10 на утворення крововиливу під тверду мозкову оболонку головного мозку після отриманих ним ударів кулаком в обличчя у комісії відсутні. З огляду на це, вважає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Посилається на те, що ухвала про призначення комісійної судово-медичної експертизи, постановлена судом із порушеннями вимог КПК України, оскільки, одне із питань, поставлених для з`ясування експертам, сформульовано безпосередньо судом, що на думку прокурора, є недопустимим та порушує принцип змагальності. Вказує також, що проголошення ухвали про призначення справи до судового розгляду від 17 травня 2016 року майже не прослуховується та свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 , які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не виконані в повній мірі.

Так, згідно ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК України).

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з заподіянням умисного тяжкого тілесного ушкодження, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у конкретному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції визнав невинуватим ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдав у зв`язку із недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, встановивши при цьому, що неповнолітній ОСОБА_7 діяв у межах необхідної оборони.

Суд обгрунтував своє рішення такими доказами: показами обвинуваченого ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_8 , відповідно до яких 07 лютого 2016 року близько 20-00 год., перебуваючи за місцем свого мешкання в кімнаті АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 став свідком чергової сварки свого батька ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з матір`ю.

З метою зупинити сварку неповнолітній ОСОБА_7 став уговорювати батька не чіплятись до матері, але це не допомогло. Тому, щоб не допустити побиття матері він встав між батьком і матір`ю, закривши собою матір, на що батько спробував нанести удар сину кулаком в обличчя, але той увернувся. Після цього, з матір`ю почали виходити з кімнати в коридор щоб уникнути сварки. Не зважаючи на це, батько знову спробував нанести удар кулаком в обличчя сину ОСОБА_7 , але той знову ухилився і в цей момент наніс батьку у відповідь удар кулаком в обличчя не в повну силу. Від удару батько впав на підлогу, але одразу ж піднявся і знову спробував вдарити ОСОБА_7 кулаком в обличчя, але і на цей раз він увернувся і у відповідь наніс другий удар кулаком в обличчя батька, від якого той знову впав, але піднявся і знову спробував вдарити сина в обличчя і знову ОСОБА_7 ухилився та відштовхнув батька в обличчя від чого той впав. Потім, ОСОБА_7 взяв лежачого на підлозі батька за руку і ногу та витягнув у загальний коридор сподіваючись, що хоч там батько заспокоїться.

Крім того, мотивуючи свій висновок щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 стану необхідної оборони, суд послався також на покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , сусідів обвинуваченого, які пояснили, що ОСОБА_10 в коридорі поводив себе агресивно, намагався побити свого сина, у зв`язку із чим, ОСОБА_12 з метою не допустити його побиття схватив та тримав руки ОСОБА_10 , закривши ОСОБА_7 своєю спиною та заспокоюючи ОСОБА_10 , який весь час намагався вирватись і перебував в агресивному стані.

Ці обставини можуть свідчити, що обвинувачений зазнав суспільно небезпечного посягання з боку його батька ОСОБА_10 , проте судом не в повній мірі з`ясовано своєчасність та співрозмірність оборони з боку обвинуваченого, тобто тривалість стану необхідної оборони, який визначається тривалістю суспільно небезпечного посягання, що потребує негайного відвернення або припинення, а також межі необхідно оборони.

До того ж, відповідно до роз`яснень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року №1, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, визнаючи, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв у межах необхідної оборони, належним чином не дослідив та не проаналізував наявність або відсутність в його діях ознак перевищення меж необхідної оборони, з огляду на те, що в судовому засіданні як сам обвинувачений, так і його законний представник ОСОБА_8 пояснили, що загиблий ОСОБА_10 намагався декілька разів нанести удари кулаком в обличчя обвинуваченого, однак той кожного разу ухилявся від ударів.

Крім цього, суд в мотивувальній частині вироку, встановивши наявність в діях ОСОБА_7 ознак необхідної оборони, виправдовуючи ОСОБА_7 за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, одночасно з цим послався на «казус», який має місце тоді, коли наслідки, що настали, перебувають у причинному зв`язку з діянням (дією або бездіяльністю) особи, яка, однак, не тільки не передбачала можливості їх настання, а й не могла їх передбачити, чим на думку колегії суддів, допустився істотних суперечностей у своїх висновках.

Окрім того, виправдовуючи ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні, суд першої інстанції належним чином не дав оцінки доказам сторони обвинувачення, не усунув суперечності у показах обвинуваченого та свідків та висновках судово-медичних експертиз.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не вжив заходів до всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин даного кримінального провадження, тобто для встановлення фактів і обставин кримінального провадження і перевірки їх доказами, що згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Зазначені вище істотні порушення кримінального процесуального закону у свою чергу призвели до неповноти судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими і не встановленими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного.

Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 15 ч.1 ст.7 КПК України.

З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції, під час якого слід врахувати зазначені порушення та прийняти законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення з урахуванням вимог кримінального та процесуального законів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , яку вона підтримала частково та просила скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 квітня 2017 року, яким ОСОБА_7 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдано скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.