Постанова

Іменем України
22 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 523/10796/16-к
провадження № 51-3970км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003528, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Одеси, в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 червня 2016 року о 03.40 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, проник у квартиру АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: телефон «Самсунг», вартістю 1 100 грн. та грошові кошти в сумі 940 грн. та, будучи поміченим потерпілою ОСОБА_7 та її чоловіком ОСОБА_8 , які намагалися його зупинити, покинув квартиру із викраденим майном.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року вирок щодо засудженого змінено, ОСОБА_6 звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Також посилається на те, що апеляційний суд, покладаючи на засудженого обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 К України, не врахував зміни, які внесені згідно із Законом № 1492-VIII від 07.09.2016 року.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважає, що касаційна скарга прокурора є обґрунтованою та просив її задовольнити.
Мотиви Суду

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, у касаційній скарзі прокурора не оспорюється.
Твердження прокурора у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд безпідставно застосував щодо ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, є обґрунтованими.
Як видно з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання. Зокрема, пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття, обтяжуючих покарання обставин не виявлено. Також суд встановив, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому мінімального покарання, встановленого санкцією ч. 3 ст. 186 КК України.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, послався на встановлені судом першої інстанції обставини та наявність у ОСОБА_6 ще однієї дитини. Однак, матеріали провадження не містять докази на підтвердження наявності на утриманні засудженого двох малолітніх дітей. Крім того, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою думку потерпілої, яка у судовому засіданні суду першої інстанції просила суворо покарати ОСОБА_6 .

На думку колегії суддів, за наведених судом апеляційної інстанції підстав, та за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбуття покарання, призначене йому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є не мотивованим і м`яким.
Окрім того, як правильно зазначено в касаційній скарзі прокурора, апеляційний суд не врахував зміни, які внесені до ст. 76 КК України й поклав на засудженого обов`язки, які не передбачені цим Законом.
Із огляду на викладене ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене та прийняти рішення згідно з вимогамизакону.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року щодоОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3