АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00011474, за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00011474по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України, повернуто прокурору військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 .
Постановляючи ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК України, оскільки при зазначенні правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111 КК України вказано про те, що він здійснив перехід надання представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, однак вказане формулювання обвинувачення не має змістовного наповнення, та з нього незрозуміло, які саме дії чи вчинив ОСОБА_8 : перехід, чи надавав допомогу іноземній організації. Крім того, вказано, що злочинними діями ОСОБА_8 завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності, проте при викладі правової кваліфікації вказано також і про спричинення шкоди недоторканості, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Крім того, при обвинуваченні ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111 КК України прокурором не вказано редакцію вказаної статті, з урахуванням внесення до неї змін 08 квітня 2014 р. та 07 жовтня 2014 р., разом з тим вказано, що злочинні дії розпочаті 10 березня 2014 року, а закінчені після 10 березня 2014 року.
Також, у долученому реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні дані щодо внесення відомостей в ЄРДР щодо інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.
Прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 подав на зазначену ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність суперечностей при викладі фактичних обставин, формулюванні обвинувачення та правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, та зазначав, що хоча прокурором і була допущена помилка у частині вказівки слова «перехід» у правовій кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 111 КК України, однак така помилка не впливає на розуміння суті обвинувачення, та не стосується формулювання обвинувачення чи викладу фактичних обставин. При цьому, в обвинувальному акті вірно вказане посилання на положення і статті закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначав, що п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України не містить вимогу про зазначення у обвинувальному акті редакції статті закону України про кримінальну відповідальність, а тому висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам закону через відсутність вказівки редакції статті ч. 1 ст. 111 КК України, є необґрунтованим. Відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, не є підставою для повернення обвинувального акту.
Також апелянт зазначав, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 здійснюється у порядку спеціального досудового розслідування у відсутності обвинуваченого, та за участю його захисника, а тому посилання суду першої інстанції на неможливість роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення на підставі ч. 1 ст. 348 КПК України через виявлені у обвинувальному акті суперечності, на думку прокурора, є безпідставним.
Обвинувачений ОСОБА_8 , та його захисник ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися. Захисник ОСОБА_9 про день та час розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений. Обвинувачений ОСОБА_8 , у відповідності до ст. 297-5 КПК України, повідомлений про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом публікації повістки в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Апеляційного суду міста Києва.
У відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника за призначенням ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованим, виходячи з наступного.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
При цьому обвинувачення, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судовий розгляд, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи у підготовчому судовому засіданні у порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції правильно виходив з того, що правова кваліфікація інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 111 КК України не відповідає встановленим прокурором фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення.
Як убачається з диспозиції ч. 1 ст. 111 КК України, об`єктивна сторона державної зради може виявлятися у таких формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Із суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Згідно викладених у обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , він 10 березня 2014 року, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності, вирішив стати на злочинний шлях та того ж дня під час зустрічі особового складу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим з представниками спеціальних служб Російської Федерації публічно оголосив про створення іноземної організації так званої "Служби безпеки Республіки Крим", головною метою існування якої було здійснення підривної діяльності проти України, та здійснив агітацію до вступу до останньої.
Після 10 березня 2014 року ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, вступив до так званої "Служби безпеки Республіки Крим" приймав участь у останній та, в подальшому, очолив її.
Разом з тим, у відповідності до зазначеної в обвинувальному акті окремим розділом правової кваліфікації дій ОСОБА_8 , він обвинувачується у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід надання представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 111 КК України.
З наведеного убачається, що правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111 КК України у частині викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення не відповідає викладеним у обвинувальному акті фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення.
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, при зазначенні правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111 КК України вказано про заподіяння шкоди недоторканості, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, однак при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_8 за вказаною статтею, відповідні відомості про спричинення шкоди недоторканості, державній, економічній чи інформаційній безпеці України відсутні.
З урахуванням того, що у правовій кваліфікації кримінального правопорушення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111 КК України наявні суперечності, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, висновок суду першої інстанції про наявність обставини, що перешкоджають подальшому судовому розгляду, є правильним, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не зазначено конкретної редакції Закону України про кримінальну відповідальність, згідно якої ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 111 КК України.
Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, яке, згідно даних обвинувального акту, розпочато 10 березня 2014 року та закінчене після 10 березня 2014 року, без конкретизації дати закінчення кримінального правопорушення. Разом з тим, до редакції ч. 1 ст.111 КК України вносились зміни відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України» від 08 квітня 2014 року № 1183-VII, та Закону України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини"від 07 жовтня 2014 року № 1689-VII. Із матеріалів кримінального провадження убачається, що слідчим при складенні обвинувального акту та прокурором при його затвердженні не зазначено, в якій редакції Закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 111 КК України. Виявлені невідповідності у обвинувальному акті, та відсутність у ньому конкретної норми Закону України про кримінальну відповідальність, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) ОСОБА_8 , обгрунтовано визнано судом першої інстанції порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки згідно п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі про допущення технічної помилки при викладі правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 111 КК України у частині зазначення слова "перехід", яка на думку прокурора, не впливає на правильність розуміння суті обвинувачення, є безпідставними, оскільки у сукупності з іншими встановленими судом першої інстанції невідповідностями обвинувального акту вимогам ст. 291 КК України, така технічна помилка прокурора при викладі змісту правової кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 111 КК України, унеможливлює сприйняття стороною захисту обсягу та змісту висунутого особі обвинувачення та позбавляє суд можливості визначити межі пред`явленого обвинувачення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційну скаргу прокурора колегія суддів визнає необґрунтованою.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3