АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003100 від 022 липня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , а також прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року ухваленого відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ульянівська Російської Федерації, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Крім того, судом вирішено цивільний позов.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.
14 липня 2016 року, приблизно о 10-00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи на горищі будинку № 151 по пр. Гагаріна у м. Дніпрі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 , реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки, та бажаючи їх настання, схопив правою рукою за волосся потерпілої та лівою рукою став кидати в обличчя випорожнення з принесеного пакету, потерпіла стала кричати і відбиватися, однак ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, тримаючи голову потерпілої, вдарив потерпілу головою об опорну балку даху, після чого тримаючи потерпілу руками за волосся та нижню щелепу, почав наносити удари ногами по нижнім кінцівкам. Продовжуючи свою злочинну діяльність направлену на спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 тримаючи потерпілу ОСОБА_9 рукою за нижню щелепу, продовжував наносити удари ногами по нижнім кінцівкам та вільною рукою по верхнім кінцівкам потерпілої.
В результаті своїх злочинних дій потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді 6-ти синців розташованих по зовнішньо-задній поверхні правого передпліччя у нижній третині на ліктьовий суглоб, зовнішню поверхню правого та лівого стегна в середній її третині, передній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, в проекції нижньої щелепи ліворуч, передньої поверхні правого передпліччя у нижній третині, 2х садин передньої поверхні правого передпліччя у нижній третині, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В апеляції обвинувачений просить вироку суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції. Обвинувачений вважає, що матеріали провадження не містять належних, допустимих та достатніх доказів, що підтверджують його вину. Поряд з цим, на думку ОСОБА_7 , судом не було досліджено та надано належну оцінку тим доказам, що спростовують його вину і вказують на наявність провокації. При цьому, обвинувачений вважає, що після виклику поліції до проведення СМЕ пройшов певний час, що ставить під сумніви її результати. Крім того, на переконання обвинуваченого органами досудового розслідування було приховано від суду запис з камери працівників поліції, їх рапорт, в якому були зафіксовані тілесні ушкодження потерпілої, а також висновок СМЕ, в якому зафіксовано нанесені ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Недослідженими залишились також й ті обставини, що ОСОБА_7 за своїм станом здоров`я не мав можливості нанести потерпілій відображені у висновку СМЕ тілесні ушкодження, за обставин, зазначених останньою.

В додатковій апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати через відсутність складу злочину та закрити кримінальне провадження.

В апеляцій прокурор просить вирок суду скасувати в частині позовних вимог та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначити йому покарання у вигляді 850 грн. та задовольнити цивільний позов потерпілої в повному обсязі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про те, що розмір визначеної судом першої інстанції моральна шкода у розмірі 7000 грн. не є достатньо. Прокурор вважає, що районний суд не надав належної оцінки обставинам кримінального провадження, зокрема ступеню тяжкості отриманих потерпілою моральних страждань, та необґрунтовано її занизив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який просив змінити вирок в частині стягнення моральної шкоди, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, позицію захисника, який підтримав апеляцію свого підзахисного та заперечував проти задоволення апеляції прокурора, доводи потерпілої, яка підтримала апеляцію прокурора та заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями: потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, що за обставин, викладених у вироку, між нею та обвинуваченим відбулась бійка, під час якої останній наніс їй тілесні ушкодження, облив котячими випорожненнями та погрожував тим, що скине з вікна. В той час, коли ОСОБА_7 висунув її з вікна, на горище зайшов свідок ОСОБА_11 , який завадив ОСОБА_7 , та між ними також відбулась бійка; свідка ОСОБА_11 , який підтвердив обставини, зазначені потерпілою та вказав на наявність в потерпілої тілесних ушкоджень; свідка ОСОБА_12 , що дізналась про конфлікт потерпілої та обвинуваченого від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які перебували біля під`їзду, яка вказала, що бачила як ОСОБА_7 піднімався на гору і ніс в руках пакет заповнений наполовину чимось сірим, чула, як потерпіла кликала на допомогу, а також бачила ОСОБА_7 та потерпілу, в якої були тілесні ушкодження; свідка ОСОБА_15 , яка дізналась про бійку коли побачила, потерпілу, яка була висунута до рівня грудей з вікна горища та кричала та силует чоловіка, а також засвідчила, що після зустрічі з ОСОБА_7 останній тілесних ушкоджень не мав, на відміну від потерпілої; свідка ОСОБА_16 , яка чула крики, звуки боротьби, бачила двох чоловіків та жінку на подвір`ї, а також вказала на те, що зустрівши ОСОБА_9 , побачила, що остання має тілесні ушкодження; свідка ОСОБА_17 , яка зазначила, що бачила ОСОБА_7 , який збирався на горище, чула шум на горі та крик ОСОБА_9 ; свідка ОСОБА_18 дружини обвинуваченого, яка не заперечувала, що її чоловік ОСОБА_7 підіймався на дах, та вказала на те, що чула крики на допомогу; свідка ОСОБА_19 , яка дізналась про бійку між обвинуваченим та потерпілою від будівельників, та вказала на те, що ввечері бачила потерпілу, яка мала тілесні ушкодження; свідка ОСОБА_20 , який дізнався про конфлікт зі слів сусідів, та вказав на наявність неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілою на ґрунті ОСББ; свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які заперечували факт наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченого; свідка ОСОБА_23 , яка вказала на наявність тілесних ушкоджень у потерпілої.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й іншими наявними в матеріалах провадження, зокрема: висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 3245е від 25.08.2016 року (а.с. 95-97) з якого вбачається, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 6-ти синців розташованих по зовнішньо-задній поверхні правого передпліччя у нижній третині з переходом на ліктьовий суглоб, зовнішню поверхню правого та лівого стегна в середній її третині, передній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, в проекції нижньої щелепи ліворуч, передній поверхні правого передпліччя у нижній третині, 2-х саднин передньої поверхні правого передпліччя у нижній третині; протоколом проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2016 року (а.с. 98), під час проведення якого ОСОБА_9 вказала на статистові механізм спричинення їй тілесних ушкоджень; додатковим висновком судово-медичної експертизи № 3521е від 08.09.2016 року (а.с. 106-107), яким встановлено, що механізм тілесних ушкоджень вказаний потерпілою під час слідчого експерименту не суперечить виявленим у потерпілої тілесним ушкодженням.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції оцінив вказані докази у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про їх належність, допустимість та достовірність.

Разом з тим, оцінюючи доводи обвинуваченого, викладені в апеляції, колегія суддів зазначає наступне.

Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах провадження доказам та залишив поза увагою ті, які спростовують вину останнього. З вказаними доводами колегія суддів погодитись не може.

Так, матеріалами провадження встановлено, що позиція ОСОБА_7 ґрунтується, зокрема, на показаннях свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які вказали на відсутність в потерпілої тілесних ушкоджень та вказали на їх наявність в обвинуваченого.

Між тим, жодних доказів, на підтвердження вказаних обставин стороною захисту не надано.

Оцінюючи зазначені показання свідків, колегія суддів вважає, що останні можуть підтвердити лише факт наявності конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, оскільки не узгоджуються ані з показанням інших свідків у кримінальному провадження, ані з наявними у справі письмовими доказами.

Колегією суддів встановлено, що механізм нанесення тілесних ушкоджень, встановлений під час проведення слідчого експерименту за участю останньої, не суперечить виявленим у потерпілої тілесним ушкодженням, що підтверджено висновком судової-медичної експертизи № 3521е від 08 вересня 2016 року.

Показаннями свідків ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , а також працівника поліції ОСОБА_23 підтверджено, що ОСОБА_9 дійсно мала тілесні ушкодження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на показання свідка ОСОБА_11 , який був присутній безпосередньо під кінець бійки та засвідчив, що тілесні ушкодження у потерпілої були вже тоді, коли обвинувачений та потерпіла перебували на горищі. Жодних доказів на підтвердження тих обставин, що вказаний свідок мав підстави обмовити обвинуваченого суду надані не були.

Що стосується доводів обвинуваченого в частині неповноти судового розгляду, колегія суддів звертає увагу на те, що позбавлена можливості за власною ініціативою дослідити докази, які судом першої інстанції не досліджувались, однак про них було заявлено під час судового розгляду, оскільки обвинувачем не заявлено клопотання про їх дослідження у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає досліджені ним докази, на яких й ґрунтується обвинувачення, достатніми для доведення винуватості обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, колегія суддів розцінює як необґрунтовані доводи обвинуваченого й в частині залишення поза увагою судом першої інстанції тієї обставини, що він також мав тілесні ушкодження, оскільки такі обставини, за наявності беззаперечних доказів вини ОСОБА_7 , не впливають на встановлені судом фактичні обставини провадження, не виправдовують останнього та, серед іншого, спростовуються показаннями вищезазначених свідків. Дані про знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 при встановлених у вироку обставинах в стані необхідної оборони, відсутні. ОСОБА_7 не позбавлений можливості подачі відповідної заяви про спричинення йому тілесних ушкоджень до повноважних органів національної поліції в установленому законом порядку

Отже, колегія суддів не погоджується з апеляційною скаргою обвинуваченого та вважає заявлені ним вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду й доводи прокурора, викладені в апеляції, в частині необґрунтованого заниження заявленої потерпілою суми моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з приписів вказаних норм, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з обставин провадження, потерпіла зазнала фізичних та моральних страждань, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень та порушенням у зв`язку з цим звичного способу життя, які суд першої інстанції оцінив у 7000 грн.

На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди є об`єктивним та в повній мірі відповідає моральним втратам потерпілої, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції й в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку суду та вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з викладених у них мотивів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , а також прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: