18.09.2017 Справа № 756/9044/16-к
Унікальний № 756/9044/16-к
Порядковий № 1-кп/756/172/17
В И Р О К
іменем України
18 вересня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у службовому підробленні вчиненому за наступних обставин.
Будучи директором ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд», приблизно у квітні 2012 року ОСОБА_8 , встановивши, що для ведення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, необхідна відповідна ліцензія, отримання якої можливе виключно у разі відповідності підприємств ліцензійним вимогам, серед яких була наявність трудових відносин підприємства із працівниками певної кваліфікації, які працюють як за основним так і не за основним місцем роботи, усвідомив, що ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд» не відповідає вказаній вимозі. У зв`язку із чим у цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на службове підроблення, тобто на складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, та внесення до них завідомо неправдивих відомостей, а саме складання та скріплення своїм підписом та відтиском печатки очолюваного ним товариства додатку до заяви на видачу ліцензії для ведення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури у вигляді відомостей про суб`єкт господарювання та на подальше їх надання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел ОСОБА_8 , перебуваючи за юридичною адресою ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд» у м. Києві на вулиці Прирічній 25-А, у порушення вимог ст.ст. 8, 10 Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності» вніс до додатку до заяви на видачу ліцензії для ведення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури у вигляді відомостей про суб`єкт господарювання завідомо неправдиві відомості про працевлаштування в товаристві, а саме те, що на момент подачі документів чисельних штат працівників інженерно-технічного персоналу становив 12 співробітників, з яких 10 працювали за основним місцем роботи, а також 31 робітник необхідних професій та кваліфікації, з яких 23 працювали за основним місцем роботи, які підтвердив власним підписом та відбитком печатки ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд». У подальшому вказаний додаток до заяви на видачу ліцензії для ведення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, був наданий до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві (м. Київ, бульвар Лесі України, 26).
На підставі поданих до Інспекції документів, у тому числі й додатку до заяви, до якого були внесені завідомо неправдиві відомості, 23.04.2012 ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд» видано ліцензію на створення об`єктів архітектури серії АД № 035707 терміном дії до 23.04.2017.
Зазначені дії ОСОБА_8 , що згідно з обвинуваченням виразилися у службовому підробленні, тобто складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до них завідомо неправдивих відомостей, орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 1 ст. 366 КК України.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення прокурор посилається на наступні докази, що були безпосередньо досліджені судом:
1. ліцензійну справу, що була вилучена на підставі рішення слідчого судді від 26.04.2016 (а.с. 121) в Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, яка містить документи подані ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд» для отримання ліцензії на здійснення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, зокрема:
-заяву директора ТОВ ОСОБА_8 (а.с. 127);
-відомості про суб`єкта господарювання, що включають інформацію про загальну чисельність інженерно-технічних працівників 12 чол., серед яких 10 чол. працюють за основним місцем роботи, загальну чисельність робітників, яка становить 31 чол., у тому числі 23 з яких працюють за основним місцем роботи (а.с. 128 134);
-копія Ліцензії серії АД № 035707 про надання ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд» дозволу на проведення господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури (а.с. 136)
-копія довідки № 9943 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд», керівником якого є ОСОБА_8 (а.с. 137);
-копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якого убачається, що ОСОБА_8 є керівником ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд», скорочена назва якого є ТОВ «ІБК «Спецбуд» (а.с. 138 139);
-перелік робіт провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури (а.с. 140).
Вилучена ліцензійна справа 26.05.2016 була оглянута, про що слідчим СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 складений протокол огляду предмету (а.с. 150), визнана речовим доказом та приєднана до матеріалів кримінального провадження (а.с. 151).
2. висновком судово-почеркознавчої експертизи № 19/4-05/233 від 24.05.2016, для проведення якої експерту надані: заява на видачу ліцензії від 13.04.2012, відомості про об`єкта господарювання ТОВ «ІБК «Спецбуд», протокол допиту свідка ОСОБА_8 , постанова про відібрання зразків підпису ОСОБА_8 . За результатами проведення дослідження експертом встановлено, що підписи від імені ОСОБА_8 у наданих документах виконані однією особою (а.с. 146 149).
3. відповіддю з ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.03.2016 року (а.с. 114 зворотній бік) разом зі знімком зображення на моніторі, що містить витяг з бази даних ІС «Податковий блок», щодо ТОВ «ІБК «Спецбуд», з якого убачається, що у ІІ кварталі 2012 року у штаті вказаного товариства працювало 21 працівники (а.с. 115).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Показав суду, що станом на квітень 2012 року він працював на посаді директора ТОВ «ІБК «Спецбуд». Вказане товариство займалося діяльністю, що потребувала ліцензування. У зв`язку із закінченням дії попередньої ліцензії, були підготовлені необхідні документи, перелік яких визначений законом. Безпосередньо опрацюванням документів товариства на предмет відповідності необхідних даних для їх (документів) подання до органу ліцензування займалася організація, до якої вони звернулися для отримання відповідної послуги. За наслідками розгляду поданих документів ТОВ «ІБК «Спецбуд» отримало ліцензію на проведення господарської діяльності у будівництві.
Обвинувачений запевняє у правдивості інформації повідомленої ним при складанні документів, доданих до заяви, зокрема чисельності працівників, які працювали на ТОВ «ІБК «Спецбуд» на час звернення для отримання ліцензії.
Інформацію, що міститься у витягу з бази ІС «Податковий блок», ОСОБА_8 пояснив тим, що на товаристві була запроваджена змішана форма працевлаштування, тобто на постійній основі працювали інженерно-технічні працівники, набір інших проходив у випадку наявності об`єкту, і працювали вони за трудовим контрактом із погодинною оплатою.
У зв`язку із важким фінансовим станом частина співробітників з кінця 2011 року перебувала у вимушеній безоплатній відпустці.
Відповідно до діючого на той час податкового законодавства, юридичні особи, які нараховують та виплачують заробітну плату, повинні були подавати до податкового органу податковий розрахунок сум доходів нарахованих та сплачених на користь фізичних осіб (працівників).
Така інформація подавалася лише у разі нарахування та сплати доходів. З цього логічно випливає, що інформація щодо працівників, які не отримували заробітну плату, перебуваючи у безоплатній відпустці, не була відома податковому органу.
У подальшому, внаслідок зміни законодавства у цій частині, що мала місце на початку 2015 року, незалежно від нарахування та виплати заробітної плати, роботодавець був зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про загальну кількість працівників.
На думку ОСОБА_8 , нерозуміння податкового законодавства стороною обвинувачення призвело до безпідставного притягнення його, як обвинуваченого.
Судом були безпосередньо досліджені всі докази обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд оцінив письмові докази надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Згідно з частиною першою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина перша статті 84 КПК).
З урахуванням вимог закону, суд вважає, що надання прокурором фотознімку (скрін-шоту) монітору із зображенням витягу з податкової бази ІС «Податковий блок» без дослідження самого джерела цієї інформації позбавляє можливості суд та учасників судового провадження сприйняти вільно від суб`єктивного впливу осіб, які проводили досудове розслідування, обставини кримінального провадження, що є необхідним засобом для усунення сумнівів.
Окремо суд звертає увагу на те, що згаданий документ не відповідає жодній формі фіксування кримінального провадження, визначеній процесуальним законом (ст. 103 КПК України).
Надання суду документу, що не передбачений положеннями КПК України, неможливість безпосереднього дослідження викладеної у ньому інформації, позбавляє суд можливості посилатися на нього як на фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила такі діяння, з урахуванням чого суд визнає фотознімок витягу з бази даних ІС «Податковий блок» недопустимим доказом.
У рішенні Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
З метою дотримання принципу змагальності сторін судом надавалася можливість стороні обвинувачення реалізувати своє процесуальне право на збирання та подання доказів. Так, прокурором неодноразово заявлялися клопотання про допит у судовому засіданні свідків обвинувачення осіб, які працювали в ТОВ «ІБК «Спецбуд» у 2012 році.
Проте, прокурор не скористався такою можливістю та не забезпечив участь заявлених ним свідків у судовому засіданні, незважаючи на ч. 3 ст. 23 Кодексу, положення якої покладають обов`язок забезпечення допиту свідків обвинувачення в суді саме на сторону обвинувачення.
Окремо слід зауважити, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить інформації про допит будь-яких осіб, крім ОСОБА_8 .
Прокурором було заявлено клопотання у порядку ч. 3 ст. 333 КПК України про надання доручення органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення осіб, які працювали у товаристві у зазначений період.
Не вчинення вказаних дій під час досудового розслідування прокурор пояснює не проведенням досудового розслідування у повному обсязі, у зв`язку із наміром звернутися до суду із клопотанням про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.
У задоволенні клопотання судом було відмовлено, оскільки наведені прокурором причини є непереконливими та жодним чином не обґрунтовують бездіяльність органу досудового розслідування у збиранні доказів винуватості особи перед направленням до суду обвинувального акту щодо неї.
Більш того, у заявленому клопотанні убачається намагання перекласти на суд функцію підтримання державного обвинувачення, що прямо заборонено законом. Крім того, дії, які прокурор просить доручити провести, не відносяться до слідчих (розшукових) дій, визначених у Главі 20 Кодексу.
Суд також звертає увагу на те, що з моменту внесення інформації про злочин до ЄРДР 04.03.2016, до звернення до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 29.06.2016, була проведена незначна кількість процесуальних дій.
Таким чином в органу досудового розслідування не було перешкод встановити зазначені в клопотанні обставини на тій стадії кримінального провадження, яка призначена саме для встановлення обставин вчинення злочину, шляхом проведення повного та об`єктивного розслідування.
Інші докази, що були зібрані та надані стороною обвинувачення, не спростовують показання обвинуваченого та не доводять його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.
Так, ОСОБА_8 підтвердив факт підписання всіх документів, що були направлені для проведення експертного дослідження, у тому числі й додатку до заяви, у підробці якого він обвинувачується. З урахуванням ненадання прокурором належних та допустимих доказів підробки обвинуваченим документу шляхом внесення завідомо неправдивої інформації до нього, висновок почеркознавчої експертизи щодо підписання ОСОБА_8 цього документу, що не оспорюється й самим обвинуваченим, не доводить його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Отже, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий, як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України, не знайшло свого підтвердження.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Достатніх та допустимих доказів, що ОСОБА_8 склав завідомо неправдивий офіційний документ та вніс до нього завідомо неправдиві відомості, органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку із чим, у силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, суд вважає необхідним виправдати ОСОБА_8 , у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
При цьому суд керується положеннями ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 373 КПК України, враховує пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» з наступними доповненнями та змінами, відповідно до яких, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.
Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви, щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
У випадку, коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
На підставі викладеного, керуючись ст. 369 371, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Речові докази: ліцензійну справу ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Спецбуд» - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_1