Справа № 755/3594/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі трьох професійних суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8 ,
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 27.07.2017.
Ухвалою суду від 28.07.2017 у провадженні було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.
Прокурор вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає, просить призначити справу до судового розгляду.
Захисник заперечував проти призначення провадження до судового розгляду, зазначивши, що вважає за необхідне повернути обвинувальний акт із долученими матеріалами прокурору, у зв`язку з його не відповідністю положенням ст. 291 КПК України та не виконанням стороною обвинувачення вимог попередньої ухвали суду про повернення обвинувального акта прокурору.
Обвинувачений позицію захисника про повернення обвинувального акту із долученими матеріалами прокурору, у зв`язку з його не відповідністю положенням КПК України, підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Прокурор заперечував проти позиції захисника та обвинуваченого, зауваживши що обвинувальний акт складено у відповідності до положень ст. 291 КПК України, а висловлені доводи стороною захисту про недотримання вимог ст. 29 вказаного Кодексу просить суд сприймати, як надумані так як з матеріалами справи останній ознайомлювався за участю перекладача ОСОБА_8 .
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд, пориходить до наступного.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Зокрема, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України , яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити останній та перелік документів, що у обов`язковому порядку повинні бути до нього приєднані слідчим і прокурором.
У цьому випадку, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.05.2017 обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні повертався прокурору з огляду на те, що (дослівно): « ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за національністю грузин, є уродженцем м. Батумі Грузія, громадянин Грузії, з базовою середньою освітою… рідною мовою обвинуваченого є грузинська, якою він досконально володіє, української та російської мови останній не розуміє… З розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що … підозрюваним ОСОБА_9 отримано: обвинувальний акт, копію реєстру матеріалів досудового розслідування, при цьому у розписці не зазначено що дана процесуальна дія проведена в присутності перекладача та зміст розписки перекладено обвинуваченому…, прокурором було повідомлено, що повідомлення про підозру, обвинувальний акт, копію реєстру матеріалів досудового розслідування було надано обвинуваченому в перекладі на грузинську мову. Однак, всі інші процесуальні документи перекладені не були. Дані факти були підтверджені обвинуваченим та його захисником, які повідомили, що клопотання про переклад протоколів допиту свідків, проведених експертиз та іншого розглянуті не були, перекладені матеріали обвинуваченому не надані…
До того ж …, цей обвинувальний акт, у даному конкретному випадку, не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в світлі позиціє ЄСПЛ з цього питання, зокрема у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, оскільки містить в собі суперечливі дані про так звані деталі вчинення злочину та прямо порушує п. 3 ст. 6 Конвенції, що є неприпустимим…».
При порушенні положень вимог ст. 29 КПК України суд, виходячи зі змісту мотивувальної частини ухвали від 15.05.2017 виходив з того, що дана стаття Кодексу регламентує, що особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення… прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги .. рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
З норм ст. 42 КПК України випливає, що одними з основоположних прав підозрюваного (обвинуваченого) є в тому числі право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати; ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення; оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом; користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
З положень п. 1 ч. 1 ст. 41 КПК України вбачається, що слідчий, прокурор, … зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою…
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 54 КПК України обов`язковою є участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.
При прийнятті рішення про невідповідність акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України суд урахував те, що Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.52).
Статтею 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Однак, у даному випадку, обвинувальний акт містить низку сумнівів, припущень та неузгодженостей при викладені цих самих ключових деталей вчинення злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.
Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Але, у цьому випадку, у даному підготовчому судовому засіданні встановлено, що після повернення обвинувального акта недоліки вказані в ухвалі від 15.05.2017 усунуті не були.
Відповідно ж до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
Також, суд сприймає цей акт, як такий що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як такий що містить у собі «низку сумнівів, припущень та неузгодженостей при викладені цих самих ключових деталей вчинення злочинів», а тому за таких обставин, вважає, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.
Щодо питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, то суд урахуваючи з цього питання думку сторін, зауважує на такому, у цей період провадження.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
З первинної ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою слідує, що такий запобіжний захід обвинуваченому було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам
Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Однак, стороною захисту, у супереч положень ст. 132 КПК України, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики та обставини визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.
Додаткових характеризуючих даних на обвинуваченого, які б були не відомими слідчому судді при обранні запобіжного заходу надано не було, як на момент обрання цього запобіжного заходу, так і на на цей час, він має ті ж саме анкетні та характеризуючі дані.
В свою чергу, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Окрім наявної обгрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд вважає за необхідне останній продовжити у межах двох місяців, а саме до 20.10.2017.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-29, 41-42, 54, 314-317, 369-372, 376, 534 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, у вигляді тримання під вартою продовжити до 20.10.2017.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 09 година 00 хвилин 23.08.2017.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3