Номер провадження: 11-сс/785/1391/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

апелянта: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року про арешт майна ,-

встановила:
Зазначеною ухвалою слідчого судді було накладено арешт на нерухоме майно, яке є предметом злочину, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 34,4 кв.м., в тому числі житловою площею 17,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, яка належить на праві власності ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.10.2015 року про арешт майна та постановити нову, якою відмовити в арешті квартири. Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 28.10.2015 року за № 11799627 про арешт квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. Квартира АДРЕСА_1 не є власністю підозрюваного (засудженого).
Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, адвоката, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З урахуванням положень ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003795 від 22.07.2015, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

26.10.2015 року в провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27. 10.2015 року накладено арешт на нерухоме майно, яке є предметом злочину, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 34,4 кв.м., в тому числі житловою площею 17,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, яка належить на праві власності ОСОБА_8 . При винесенні ухвали, слідчий суддя посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 є предметом злочину, до наявних даних вказана квартира є «від умерлою спадщиною», а її правонаступником є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, з метою забезпечення її схоронності та виключення можливості її перепродажу або іншого відчуження, що в подальшому може унеможливити перехід майнових прав на неї до законного правонаступника.
Але з таким висновком слідчого судді погодитися не можливо, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в даному кримінальному провадженні особою, якій повідомлено про підозру є ОСОБА_9 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2017 року власником квартири, на яку накладено арешт слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси, № 101, буд. АДРЕСА_2 є ОСОБА_8 .
Таким чином ОСОБА_8 не є підозрюваною по вказаному кримінальному провадженню, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Слідчий суддя залишив це поза увагою та дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Вищевикладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Доводів, які могли би обґрунтувати наявність реальних підстав для арешту майна, апеляційному суду надано не було.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 7, 9,131, 132, 167,170-173, 376,404,405,407, 419,422, 424, 532 КПК України, колегія суддів, -

УхвалиЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволені клопотання слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором прокуратури Київського району м. Одеси ОСОБА_11 про арешт майна - відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4