Номер провадження: 11-кп/785/219/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю

секретарів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої: ОСОБА_10

представника потерпілої : адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 у рамках кримінального провадження №0001212 року від 10.03.2015 року на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тбілісі республіки Грузія, грузина за національністю, громадянина Грузії, з середньою освітою, одруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за змістом обвинувального акту раніше не судимого,
визнаний винним за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у дохід держави: у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Цивільний позов ОСОБА_10 - задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави в особі ОНДІСЕ процесуальні витрати у загальній сумі 614, 40 гр.,
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави в особі Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» витрати, пов`язанні з лікуванням потерпілої у сумі 5000 грн.
Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 не відшкодованого матеріального збитку у сумі 75 621,52 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000 грн.
В іншій частині позову відмовлено,-

встановив
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним за вчинення

ним кримінального правопорушення за наступних обставин.

13.12.2014 року,3 близько 11 години 50 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Tiida» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю більше 60 км/год. по крайній правій смузі по вул. Миколаївська дорога з боку пр. Добровольського в напрямку вул. Лиманної у м. Одеса, при проїзді через регульоване перехрестя вул. Миколаївська дорога вул. Лузанівська, яке розташоване на округленій ділянці проїжджої частини вліво по ходу його напрямку, порушуючи п. п. 2.1 «г», 2.3 «б», 12.1, 12.4 «Правил дорожнього руху» України, а саме будучи неуважним, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної, в межах дозволеної в населених пунктах швидкості руху, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого виїхав на зустрічну полосу руху, не витримавши безпечного бокового інтервалу між транспортними засобами, тим самим допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Hilux» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 та автомобілем «Cherry Jaggi» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_13 , які здійснювали рух по лівій та правій смузі свого напрямку руху. Після зіткнення транспортних засобів ОСОБА_8 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не повідомивши про подію в органи поліції, тим самим допустив порушення вимог п. 2.10. а,б,г,г,е «Правил дорожнього руху» України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобілю «Toyota Hilux» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №131 від 08.07.2015 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеню, синця віка лівого ока, які відповідно до критеріїв «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

На вказаний вирок суду першої інстанції потерпілою ОСОБА_10 подана апеляційна скарга, в якій вона просить вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2016 року скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі потерпіла наголошує, що обвинувачений на протязі всього досудового та судового слідства не відшкодував ані матеріальних ані моральних збитків, а також що судом першої інстанції проігноровано, при ухвалені оскаржуваного вироку, факт наявності судимості у обвинуваченого ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду подав заяву, яка була підтримана клопотанням його захисника ОСОБА_9 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 року».

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора який заперечував проти апеляційної скарги потерпілого та просив вирок залишити без зміни та не заперечував проти застосування відносно обвинуваченого акту амністії; обвинуваченого та його захисника, які вважав за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілого, вирок суду першої інстанції залишити без змін та застосувати відносно обвинуваченого акт амністії, звільнивши його від відбування призначеного покарання; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним повністю, не заперечував обставин скоєння кримінального правопорушення, так як вони викладені в обвинувальному акті та вироку суду, а саме, щокеруючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Tiida», рухався зі швидкістю більше 60 км/год по вул. Миколаївська дорога у м. Одеса і при цьому порушив п. п. 2.1 «г», 2.3 «б», 12.1, 12.4 «Правил дорожнього руху» України, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Toyota Hilux». Після зіткнення транспортних засобів залишив місце ДТП. В результаті ДТП пасажиру автомобілю «Toyota Hilux» ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

При цьому обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав цивільний позов потерпілоїОСОБА_10 , а саме повністю визнав підтверджену документально матеріальну шкоду, а моральну шкоду в межах визначених судом.

Наведені вище показання обвинуваченого свідчать про фактичне визнання останнім своєї винуватості у повному обсязі.
Також з матеріалів справи вбачається, що допитана в судовому засіданні потерпілаОСОБА_10 підтвердила, що була пасажиркою в автомобілі «Toyota Hilux», якою керував її чоловік і на їхню полосу зустрічного руху на великій швидкості виїхав автомобіль, яким керував обвинувачений ОСОБА_8 , що стало наслідком зіткнення автомобілів і сторонні люди надали їй допомогу вийти з автомобіля. Свій цивільний позов підтримала повністю. Просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_8 справедливе покарання та позбавити його права керування транспортними засобами. Щодо розгляду клопотання про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі акту амністії зазначила, що рішення необхідно ухвалити у відповідності до вимог закону.
В якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення районний суд навів як доказ висновок авто-технічної експертизи, згідно якої ДТП сталося з причини порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п. 12.1 Правил дорожнього руху України.
В зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення суд розглянув справу в порядку ст. 349 КПК України, яка передбачає можливість для учасників судового процесу оскарження вироку лише в частині призначеного судом покарання.
Слід зазначити, що потерпілаОСОБА_10 не оскаржує вирок районного в частині викладення обставин скоєння правопорушення. а оскаржує його лише в частині призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з вимогою винесення нового вироку з посиленням покарання.
За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілуОСОБА_10 та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, які є в матеріалах справи, дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом першої інстанції у якості обставин, що пом`якшують покарання, було враховано те, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину та щиро розкаявся, має соціальні родинні зв`язки /а.с. 172-173/, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони /а.с. 171/ і те, що він частково добровільно відшкодував спричинену потерпілійОСОБА_10 матеріальну шкоду /а.с. 181-182/ та надав зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, яка буде визначена судом.
Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.
Доводи потерпілоїОСОБА_10 про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 пом`якшуючої покарання обставини - добровільного відшкодування спричиненої шкоди апеляційний суд вважає такими, які не знайшли свого підтвердження, оскільки як свідчать матеріали справи обвинувачений у добровільному порядку частково відшкодував потерпілій матеріальну шкоду /а.с.181-182/. Більш того, як зазначив захисник обвинуваченого та ці обставини не заперечувалися потерпілою, обвинувачений намагався відшкодувати збитки, шляхом перерахування частками грошових коштів на адресу потерпілої, однак остання відмовилася від їх отримання частками.
При цьому апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання потерпілої як на підставу призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання, в зв`язку з наявністю в останнього судимості за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.04.2016 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ст.15 ч.3 ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн., оскільки як встановлено апеляційним судом, на час розгляду апеляційної скарги штраф ним був сплачений 24.05.2016 року /а.с.37 т.2/, а тому у відповідності до положень ст.89 КК України, він є особою, яка не має судимості.
Апеляційний суд також приймає до уваги, що злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_8 відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості і прокурор, який приймав участь в судовому процесі в суді першої інстанції просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу / а.с. 176/.
За таких обставин суд першої інстанції, враховуючи всі обставини, які пом`якшують покарання, правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України а саме штрафу на користь держави, а також призначив додаткове покарання та позбавив обвинуваченого права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.
Також суд частково задовольнив цивільний позов потерпілої по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди.
На підставі цього слід визначити, що при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, що свідчить про обґрунтованість вибору саме такого покарання.
Посилання потерпілоїОСОБА_10 на те, що обвинувачений щиро не покаявся і суд першої інстанції безпідставно призначив йому таке покарання як штраф, яке за своєю м`якістю не відповідає тяжкості скоєного, не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження і не можуть бути прийняті до уваги.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції.
Разом з тим апеляційний суд вважає за необхідне, застосувати до обвинуваченого дію Закону України «Про амністію у 2016 році».
Так ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачає, що необхідно « Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України. а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили;
в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей-інвалідів або неповнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Статтею 15 зазначеного закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Статтею 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено, що особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.
Обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості злочину.
Апеляційному суду надані документи, згідно яких обвинувачений ОСОБА_8 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Від шлюбу у обвинуваченого ОСОБА_8 є двоє неповнолітніх дітей: донька - ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_4 від 03.10.2016 року та донька - ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_5 від 28.12.2017 року.
На підставі цього апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» і його необхідно звільнити від відбування покарання, яке призначено районним судом.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд,-

постановив
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2016 року відносно ОСОБА_8 а - залишити без змін.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 а звільнити від відбування призначеного покарання у виді штрафу у дохід держави: у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 . ОСОБА_17 .