Справа № 635/1610/18
Провадження № 1-в/635/267/2018
УХВАЛА
10 квітня 2018 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

-03 вересня 1991 року Вишгородським районним судом за ч.1 ст.215-3, ч.1 ст.215, ст.42 КК України ( в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі;

-14 квітня 2000 року Московський районним судом м.Києва за ч.1 ст.229-6 КК України до 1 року позбавлення волі,

засудженого вироком Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2003 року за п. 6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого,

про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування останньому строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №3413 від 26 листопада 2015 року.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Засуджений в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд даної справи у його відсутність.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд без його участі заяви ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання згідно ч.5 ст.72 КК України.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши надані суду матеріали та особисту справу засудженого встановив наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII.

Згідно пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону цей Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

Статтею 5 Кримінального кодексу України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, викладеної в новій редакції « Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № № 838-VIII, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В тексті закону відсутнє посилання як на покарання у виді «довічного позбавлення волі», так і на покарання у виді «позбавлення волі на певний строк», законодавець обмежився загальною фразою «позбавлення волі».

Таким чином, суд вважає, що законодавцем не заборонено застосування до осіб, яким призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015), так як таке зарахування не встановлює строковість призначеного покарання, не скорочує та не змінює термін відбуття покарання, але може впливати на строк, з якого особа має можливість не реалізацію певних прав, передбачених Главою 22 Кримінально-виконавчого кодексу України, які виникають після відбуття певного строку покарання.

Відтак, за відсутністю прямої заборони застосування ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, практика відмови у зарахуванні, може свідчити про дискримінацію, яка у будь-яких своїх проявах заборонена як національним законодавством, так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2017 року по справі № 5-21кс(15)17.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що останній згідно з протоколом затримання був затриманий 06 березня 2002 року.

Згідно постанови Білоцерківського місцевого суду Київської області від 09 березня 2002 року відносно ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою.

На підставі постанови Білоцерківського місцевого суду Київської області від 29 квітня 2002 року продовжено термін тримання під вартою ОСОБА_4 до трьох місяців.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2003 року ОСОБА_4 засуджено за п. 6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого.

На підставі ухвали Верховного Суду України від 20 листопада 2003 року вирок Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2003 року залишено без змін.

Таким чином, оскільки згідно протоколу затримання ОСОБА_4 був затриманий 06 березня 2002 року, з того часу утримувався під вартою в межах вказаної справи, тому у строк відбування покарання у виді позбавлення волі належить на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати строк його попереднього ув`язнення, тобто час перебування під вартою та затримання до набрання вироком суду законної сили, а саме період з 06 березня 2002 року по 20 листопада 2003 року із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у відповідності до ч.5 ст.72 КК України задовольнити.

Зарахувати засудженому ОСОБА_4 у строк основного покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2003 року, строк попереднього ув`язнення з 06 березня 2002 року по 20 листопада 2003 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області, а ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення йому ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1