Провадження №1-кс/523/2817/17
УХВАЛА

20.11.2017 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000045від 14.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до поданого клопотання органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 10.10.2017 року до КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» подано для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2008 року по справі № 2-1287/2008 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно вказаного рішення суду зазначено, що між покійною власницею квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_4 28 вересня 2007 року укладено договір купівлі-продажу квартири померлої.

Згідно відповіді на запит Одеської місцевої прокуратури №4 Суворовським районним судом м.Одеси повідомлено, що за такими даними рішення суду в архіві суду не значиться, а за № 2-1287/2008 зареєстрована інша справа « ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав».

Відповідно до поданого клопотання опрацюванням єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що наразі вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2017 належить ОСОБА_8 .

Прокурор в клопотанні зазначає, що за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000045 від 14.11.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Є ґрунтовні підстави вважати, що невстановленими особами скоєно ряд дій з метою заволодіння майном померлої, а саме її квартирою. Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 є предметом вказаного кримінального правопорушення, отже згідно критеріїв, визначених ч.2 ст.167, 170 КПК України підлягає арешту. Наразі у вказаному кримінальному провадженні проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення осіб, винних у скоєні вказаного кримінального правопорушення. Існує ряд ризиків, що право власності на вказаний об`єкт нерухомості буде передано стороннім особам, які стануть законними набувачами, а особи, які незаконно набули право власності на об`єкт нерухомості розпорядяться ним на власний розсуд. У зв`язку із чим прокурор, посилаючись на ст.170 КПК України, на те, що існує ризик зміни правового статусу, незаконної приватизації та відчуження вказаної квартири третіми особами, просив накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі, мотивуючи тими ж підставами, що вказані в самому клопотанні.
Слідчий суддя, ознайомившись із клопотанням та долученими до нього документами, керуючись ст.170-173 КПК України, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню на підставі слідуючого.

Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 170 ч.11 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно ст.170 ч.2 п.1, ч.3 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, дослідивши матеріали поданого клопотання, приймаючи до уваги необхідність всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, враховуючи, що вказане в клопотанні майно, а саме вищевказана квартира, є предметом кримінального правопорушення, за таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що вказане майно становить важливу цінність для встановлення істини у кримінальному провадженні, адже існує об`єктивна потреба фіксації та збереженні даних, а тому встановлено наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення зазначеного арешту.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру, - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів.

Слідчий суддя : ОСОБА_1