справа № 208/4224/17
№ провадження 1-кп/208/502/17
УХВАЛА

21 грудня 2017 р. м. Кам`янське
встановив:
В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.
Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотанням про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу тримання під вартою не змінились, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилось.
Обвинувачений ОСОБА_4 прохав змінити запобіжний захід на домашній арешт, зобов`язувався демонструвати належну процесуальну поведінку, зазначив, що провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнає повністю. Захисник підтримав позицію підзахисного, додатково пояснив, що обвинувачений має постійне місце проживання з батьками.
Вислухавши учасників процесу, суд вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За ч.ч. 1, 5, 6 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно матеріалів кримінального провадження, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.12.2017 року.
Суд доходить до висновку, що ризики, враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі не відповідають цьому найсуворішому запобіжному заходу, оскільки обвинувачений визнає провину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях у повному обсязі, відшкодував потерпілим завдану шкоду, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки з батьками, зобов`язується не вчиняти інших кримінальних правопорушень та демонструвати належну процесуальну поведінку.
Пунктом 1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
У даному випадку, суд, врахувавши наведене вище, обставини кримінального правопорушення та вік обвинуваченого, не вбачає суспільного інтересу у подальшому його триманні під вартою, однак, наявні наразі ризики вчинення іншого кримінального правопорушення майнової спрямованості, оскільки обвинувачений раніше судимий за вчинення подібних злочинів та неявки до суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності наразі можуть бути знівельовані запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Керуючись ст. 177, 178, 194, 331, 350 КПК України, суд -
ухвалив:
У задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, поклавши на нього наступні обов`язки, які він повинен виконувати до 16.02.2018 року:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) цілодобово не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1