Провадження №1-кп/369/878/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001199 від 20.11.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Білоцерківського району Київської області, українця, громадянина України, пенсіонера, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 204 КК України, -

встановив:
Відповідно до обвинувального акту, затвердженого 23.11.2017 року прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , визначивши вчинення злочинів як основне джерело здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, переслідуючи корисливі цілі, з метою протиправного збагачення, діючи умисно, посягаючи на встановлені чинним законодавством України суспільні відносини у сфері господарської діяльності, та в порушенні вимог «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1442, вступив у попередню змову з особами, досудове розслідування відносно яких здійснюється у кримінальному провадженні № 0000167, щодо вчиненнями ними у складі злочинної групи спільних дій, спрямованих на транспортування з метою збуту незаконно придбаних підакцизних товарів, а саме керосину, який в подальшому використовувався вказаними особами для незаконного виготовлення підакцизного товару дизельного палива.

У подальшому, 12.07.2017 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на транспортування з метою збуту особам, досудове розслідування відносно яких здійснюється у кримінальному провадженні № 0000167, незаконно придбаного підакцизного товару керосину, надав вказівку ОСОБА_6 , який не був обізнаний про дійсні наміри ОСОБА_5 , здійснити перевезення керосину у кількості 4683 літри з міста Узин Київської області на територію нафтобази, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастрові номери земельної ділянки :01:001:004, :02:007:5001.

У свою чергу, ОСОБА_6 13.07.2017 року, не будучи обізнаним про дійсні злочинні наміри ОСОБА_5 , направленні на незаконне перевезенням з метою збуту підакцизного товару, а саме керосину, використовуючи автомобіль марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив перевезення керосину у кількості 4683 літри з міста Узин Київської області на територію нафтобази, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастрові номери земельної ділянки :01:001:004, :02:007:5001, який був прийнятий у нього ОСОБА_7 .

У подальшому, особами, досудове розслідування відносно яких здійснюється у кримінальному провадженні № 0000167, придбаний у ОСОБА_5 керосин у кількості 4683 літри був використаний вказаними особами для незаконного виготовлення з метою збуту підакцизного пального, про що достовірно був обізнаний ОСОБА_5 .

За вказаних обставин ОСОБА_5 сформульоване аналогічне обвинувачення та його дії кваліфіковані як пособництво в незаконному транспортуванні з метою збуту підакцизного товару, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 204 КК України.

Крім того, 23.11.2017 року між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, за якою прокурор та підозрюваний повністю погодились з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 204 КК України та покаранням у виді 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений умови укладеної угоди про визнання винуватості підтримали та просили ухвалити вироку на підставі вказаної угоди.

Крім того, захисник просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підстав Закону України «Про амністію у 2016 році» як інваліда ІІ групи.

За таких обставин, суд, вислухавши доводи сторони обвинувачення, з`ясувавши думку сторони захисту, виконавши вимоги ч. 4 ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону, приходить до висновку про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з пунктами 5 та 7 частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Відповідно до пунктів 1 та 5 частини 7 статті 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Статтею 204 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту саме підакцизних товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Згідно постанови судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05.09.2013 року у справі № 5-15кс13 зроблено правовий висновок щодо предмету злочину, передбаченого частиною першою статті 204 КК України. Так, відповідно вказаної постанови, визначальним поняттям при встановленні предмету злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, є поняття «підакцизні товари».
Відповідно до статті 14.1.145 Податкового кодексу України підакцизні товари (продукція) це товари за кодами згідно Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УТК ЗЕД), на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.
У статті 215 Податкового Кодексу України визначено, які товари є підакцизними та ставки акцизного податку.
Разом з тим, такого підакцизного товару як «керосин» чи «дизельне пальне» перелік ст. 215 Податкового Кодексу України не має.
Відповідно до російсько-українського і українсько-російського словника (під редакцією ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Київ, видавництво «Либідь», 1990 р.) в перекладі з російської мови слово «керосин» відповідає українському слову «гас».
У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчиненні злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Також суд звертає увагу, що в судовому засіданні встановлена явна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань в строк, визначений ст. 26 Кримінально-виконавчого Кодексу, оскільки ОСОБА_5 , який за обвинувальним актом «визначив вчинення злочинів як основне джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування» є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, середньомісячний дохід якого, як він сам вказав у судовому засіданні, становить близько 1400 грн., а тому сплатити штраф у розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн. протягом місяця після набрання вироком суду законної сили він, не продовжуючи свою злочинну діяльність, не має навіть теоретичної можливості.
Отже, за таких обставин суд прийшов до висновку, що прокурором ОСОБА_3 обвинуваченому ОСОБА_5 висунуто неконкретне обвинувачення, оскільки товари, у пособництві в незаконному транспортуванні з метою збуту яких обвинувачується ОСОБА_5 , не відповідають критеріям, які ставляться до підакцизних товарів, та при укладенні угоди досягнуто згоди про покарання щодо якого встановлена явна неможливість виконання, що свідчить про те, що угода від 23.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0001199 не відповідає вимогам КПК України та КК України.
Також суд звертає увагу, що при складенні обвинувального акту прокурором порушено п. 5 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин, встановлених досудовим розслідуванням, а не виклад фактичних обставини, встановлених прокурором.
Крім того, в 6 розділі угоди про визнання винуватості не вказана дата її складення.
У зв`язку з відмовою у затвердженні угоди про визнання винуватості клопотання захисника про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання розгляду не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 472, п.п. 1, 5 ч. 7 ст. 474 п. 1 ч. 2 ст. 314, ст. ст. 371, 372, 376 КПК України, суд -

ухвалив:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001199 від 20.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 204 КК України, укладеної між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_4 23.11.2017 року, кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

У зв`язку з відмовою у затвердженні угоди клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) діб з моменту її оголошення до Апеляційного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1