Дата документу Справа № 336/1870/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1870/ 2017 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/778/1467/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, який має середню освіту, не працюючий, раніше судимий :
1)16 квітня 1990 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 142, 42 КК України (1960р.) до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 24 жовтня 1998 року по закінченню строку покарання;
2)18 лютого 2002 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 міс. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробувальним строком 1 рік, 13 листопада 2002р. скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням;
3)17 березня 2003 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком та остаточно визначено 2 роки позбавлення волі, звільнений 13 листопада 2004 року по закінченню строку покарання;
4)25 січня 2008 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробувальним строком 1 рік ;
5)9 листопада 2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України з випробувальним строком 1 рік;
6)14 січня 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробувальним строком 1 рік ;
7)11 квітня 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
8)11 травня 2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком 2 роки,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та його засуджено до 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України к призначеному покаранню частково приєднано покарання за попереднім вироком від 11 травня 2016 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 міс позбавлення волі.
Вироком (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 20 липня 2017 року) в порядку ст. ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 лютого 2017 року по 21 червня 2017 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що він 26 лютого 2017 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, знаходячись у вагоні трамвая № 760, який рухався повз будинку № 258 по вул. Шевченко м. Запоріжжя за маршрутом громадського транспорту № 12, маючи умисел на таємне викрадання чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав із сумки кондуктора трамваю ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 570 гривен, які належать ЗКПМ електротранспорту «Запоріжжелектротранс», та почав рухатися з вагону. В цей час ОСОБА_9 , помітивши дії ОСОБА_8 , нанесла удар по його руці, від чого викрадені гроші випали з руки останнього на підлогу вагону трамвая, після чого покликала на допомогу. Таким чином, ОСОБА_8 не виконав усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причини, що не залежали від його волі, в з зв`язку з тим, що його протиправні дії були припинені ОСОБА_9 та пасажиром зазначеного вагону трамваю ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведення його вини, вважає вирок в частині призначеного покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, у зв`язку з чим просить змінити вирок районного суду, пом`якшивши призначене ОСОБА_8 покарання.
Також захисник зазначає, що суд першої інстанції мотивуючи рішення про призначення покарання, прийшов до висновку, що саме мінімальне покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, разом з тим призначив за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України покарання, яке не є мінімальним ні за видом ні за розміром за санкцією цієї статті.
Захисник вважає, що призначення менш суворого покарання ніж позбавлення волі буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того вказує, що строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з 26 лютого 2017 року, а не як помилково зазначено судом з 28 лютого 2017 року.
Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого, який раніше багаторазово був судимий за вчинення корисливих злочинів, в тому числі і до покарання у вигляді позбавлення волів, та знову вчинив аналогічний злочин, підстави для зміни вироку відсутні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме врахував дані про особу обвинуваченого, які свідчать про те, що він раніше був неодноразово судимим, визнав за обставину, що обтяжують покарання його неодноразові судимості (рецидив злочину), та суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання з позбавленням волі в умовах ізоляції від суспільства.
Разом з тим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував і обставини, які пом`якшують покарання та полягають у щирому каятті у вчиненому та відшкодуванні шкоди.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів і кожний раз йому судом було призначено покарання у вигляді позбавлення волі, яке він, в тому числі, відбував реально, але належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для призначення покарання іншого виду відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дійсно допустив певні протиріччя, оскільки згідно мотивувальної частини вироку прийшов до висновку про необхідність призначення покарання в мінімальному розмірі, але фактично призначив покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 25 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, яке не є мінімальним ні для виду, ні для розміру покарання, передбаченого санкцією цього кримінального закону.
Разом з тим, призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів та застосовуючи у відповідності до ст. 71 К України принцип часткового приєднання покарання, призначеного за попереднім вироком, за яким ОСОБА_8 вже було призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, остаточне покарання суд призначив у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що остаточне покарання не є явно несправедливим ні за видом ні за розміром, тому підстави для зміни вироку суду відсутні.
Не є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання і доводи апеляційної скарги захисника про те, що строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з 26 лютого 2017 року, оскільки описка щодо початку строку відбування покарання обвинуваченим у тексті вироку виправлена ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2017 року.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4