Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/447/17-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олевську кримінальне провадження № 0000493 внесеного до ЄРДР 07.09.2017 року по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бучмани Олевського району, Житомирської області, українця , громадянина України , освіта середня-спеціальна , не одруженого, не працюючого , не депутата , не інваліда , мешканця АДРЕСА_1 , в минулому судимого: 09.04.2004 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на термін 1 рік 6 місяців , на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 24.11.2005 року Апеляційним судом м. Києва за ч. З ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на термін 3 роки , на підставі ст. 75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 29.03.2006 року Людиновським районним судом Калужської області РФ за ч. 2 ст. 158, 158-В, 69 КК РФ до покарання у вигляді позбавленн я волі на термін 2 роки; 24.07.2006 року Мировим судом відділення № 3 м. Калуги за ч. 1 ст. 313, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на термін 2 роки 6 місяців; 19.08.2011 року Олевським районним судом Житомирської області за ст. 395 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на термін 1 рік; 13.12.2016 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на термін 1 рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

за участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 будучи раніше неодноразово засудженим , останній раз 13.12.2016 Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин.

Так , 07.09.2017 року , близько 13.30 годин ОСОБА_3 , перебував біля банкомату «ПриватБанку», який розташований з зовнішньої сторони приміщення кафе-бару «Берізка» по вул. Шкільна, 3 с. Білокоровичі, Олевського району, Житомирської області. В цей час ОСОБА_3 побачив громадянина ОСОБА_5 , який за допомогою електронної картки отримав з вищевказаного банкомату пенсійні виплати, після чого зайшов всередину кафе «Берізка».

В цей час ОСОБА_3 вирішив відкрито заволодіти грошовими коштами ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 прослідував до приміщення кафе «Берізка», де підійшовши до ОСОБА_5 , застосував відносно того фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося в нанесенні близько 3-ох ударів рукою в область голови останнього, в результаті чого заподіяв, відповідно до висновку експерта № 189 від 28.09.2017 року ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді : синця в ділянці лівої надбрівної дуги з переходом на верхню повіку, на верхній губі зліва з раною в проекції 3-го зуба та синця в потиличній ділянці справа з припухлістю м`яких тканин, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито заволодів грошовими коштами у розмірі 1200 гривень, далі мав намір з місця події зникнути та розпорядитися грошима на власний розсуд , однак свої дії довести до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як на виході з приміщення був затриманий працівниками кафе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушені , передбаченому : ч.2 ст.15 , ч. 2 ст. 186 КК України , визнав повністю , розкаявся у вчиненому і показав , що 07.09.2017 року , близько 13.30 годин перебував біля банкомату «ПриватБанку», який розташований з зовнішньої сторони приміщення кафе-бару «Берізка» по вул. Шкільна, 3 с. Білокоровичі, Олевського району де побачив громадянина ОСОБА_5 , який за допомогою електронної картки отримав з вищевказаного банкомату пенсійні виплати, після чого зайшов всередину кафе «Берізка».

В цей час він вирішив відкрито заволодіти грошовими коштами ОСОБА_5 для чого зайшов до приміщення кафе «Берізка», де підійшовши до ОСОБА_5 , застосував відносно того фізичне насильство, а саме наніс близько 3-ох ударів рукою в область голови останнього після чого відкрито заволодів грошима потерпілого розмірі 1200 гривень купюрами по 200 гривень , далі мав намір з місця події зникнути і розпорядитися грошима на власний розсуд , однак свої дії довести до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як на виході з приміщення був затриманий працівниками кафе які повідомили згодом про ці події поліцію і робітниця кафе , яка була йому знайома , ОСОБА_6 , забрала у нього гроші , які він викрав у потерпілого . Згодом він намагався вибачитися перед потерпілим , але останній відмовився з ним розмовляти .

Просить суд суворо не карати і надати можливість виправитися без ізоляції від суспільства .
Потерпіла в судове засідання не з`явилася , хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи , але звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність , а тому суд враховуючи думку прокурора , обвинуваченого приходить до висновку про розгляд справи у відсутності потерпілої .

Враховуючи те , що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні ( злочину) , передбаченому ч.2 ст.15 , ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю , суд обмежився вивченням наданих прокурором характеризуючих даних на обвинуваченого про що не заперечував прокурор та обвинувачений . При цьому судом були роз? яснені учасникам розгляду кримінального провадження вимоги ч.3 ст. 349 КПК України .

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.15 , ч. 2 ст. 186 КК України , оскільки останній своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення ( злочин ) , а саме : умисні дії , які виразились у закінченому замаху, направленому на відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ) , поєднаного з насильством , яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого , ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст.186 КК України .

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.ст. 66 , 67 КК України судом не встановлено .

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу , що передбачає відповідальність за вчинений злочин , відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Так , відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує те , що останній вчинив тяжкий злочин під час відбування кримінального покарання з іспитовим строком встановленим ст.ст.75,76 КК України , не одноразово притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів , визнав свою винність у судовому засіданні , негативно характеризується за місцем проживання , відсутністю цивільного позову , разом із конкретними обставинами справи суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого покарання пов`язаного з позбавленням волі, в межах санкції ч.2 ст.15 , ч.2 ст.186 КК України, зазначений вид і міра кримінального покарання , на думку суду, є справедливою , необхідною і цілком достатньою для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись : ст.ст. 50,65 , 66, 67 , 71 , 72 , ч.2 ст.15 , ч.2 ст.186 КК України ; ст.ст. 100 , 349 , 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення ( злочину ) передбаченого : ч.2 ст.15 , ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири ) роки.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України суд вважає , що до призначеного покарання за даним вироком суду , ОСОБА_3 слід частково приєднати покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 13.12.2016 року і остаточну міру покарання обрати у виді 4 ( чотирьох ) років і 2 ( двох ) місяців позбавлення волі .
Речові докази : гроші в сумі 1200,00 гривень повернути потерпілій ОСОБА_7 .

До вступу вироку в законну силу обрати засудженому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою .

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області на протязі 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1