Постанова
Іменем України
27 березня 2018 року

м. Київ
справа № 382/1379/15-к
провадження № 51- 2224 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини.
За вироком Яготинського районного суду Київської області від 23 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 286 КК на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки. Відповідно до статті 76 КК, покладено обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 29 травня 2014 року близько 08:30, керуючи автомобілем марки «Mercedes-benz 508d», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по другорядній дорозі у напрямку від с. Сомкова Долина Переяслав-Хмельницького району Київської області до перехрестя з головною дорогою «Київ-Харків», що на 98 км. На території Яготинського району Київської області., ОСОБА_6 не надав перевагу в русі транспортному засобу під керуванням ОСОБА_7 , автомобілю марки «Mercedes-benz 413» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі з м. Києва в напрямку до м. Харкова і допустив зіткнення з цим автомобілем. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження за критерієм стійкої втрати загальної працездатності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
За описаних обставин ОСОБА_6 порушив пункти 1.5, 2.3, 10.1, 10.8, 12.1,16.11 Правил дорожнього руху, що перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року вирок Яготинського районного суду Київської області від 23 грудня 2016 року змінено. Виключено з вироку суду засудження ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286 КК до додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та мякість призначеного покарання, а саме непризначення додаткового покарання, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Крім того, обґрунтовуючи свою позицію, прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції, пом`якшуючи засудженому покарання, помилково зазначив, що останній визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення і неправомірно виключив з вироку районного суду призначене додаткове покарання, а також порушуючи пункту 3 частини 1 статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), в резолютивній частині не зазначив свого висновку по суті вимог апеляційних скарг захисника та засудженого, тобто фактично не прийняв рішення.
Заслухавши доповідь судді, зваживши на доводи прокурора, який просив задовольнити касаційну скаргу прокурора, який брав участь в апеляційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду.
Відповідно до вимог частини 2 статті 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з статтею 438 КПК предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Таким чином, підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З положень статті 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту пункту 3 частини 1 статті 419 КПК ухвала апеляційного суду складається з резолютивної частини із зазначенням: висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги;
Твердження прокурора в касаційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема відсутність висновку суду по суті апеляційних скарг є істотним порушенням вимог закону, що призвели до незаконності судового рішення.
Крім того, прокурор обґрунтовано зазначає в касаційній скарзі про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення у вирішенні питання про додаткове покарання, а саме те, що суд апеляційної інстанції при пом`якшенні покарання виключив додаткове покарання призначене засудженому вироком районного суду.
Згідно з вимогами статті 65 КК при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання, зважив на часткове визнання своєї вини засудженим, врахував особу самого засудженого, характер вчиненого злочину, а також обставини та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, що травма та її залишкові явища призвели до стійкої втрати потерпілим ОСОБА_7 загальної працездатності в розмірі 65 %, а також на ставлення засудженого до наслідків вчиненого ним злочину, оскільки останній не надав потерпілому будь-якої матеріальної допомоги для відновлення його стану здоровя, при цьому правильно дійшов висновку про позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у суді апеляційної інстанції було частково задоволено апеляційні скарги засудженого та його захисника, водночас суд апеляційної інстанції безпідставно послався на визнання вини засудженим у суді першої інстанції, а також належним чином не вмотивував свою позицію щодо виключення з вироку районного суду додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Перевіривши матеріли кримінального провадження, колегія суддів погоджується з касаційною скаргою прокурора, оскільки висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на встановлених обставинах справи, щодо призначення додаткового покарання, а відсутність висновку суду по суті апеляційних скарг захисника та засудженого, є істотним порушенням вимог закону
Водночас, враховуючи грубе порушення засудженим Правил дорожнього руху України, що призвело до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, у колегії суддів не має підстав вважати, що звільнення від призначення додаткового покарання буде справедливим та співмірним з вчиненим злочином у сфері безпеки руху, а також у подальшому забезпечить попередження вчиненню засудженою нового злочину.
Крім того, апеляційним судом не зазначено будь-яких мотивів відповідності непризначення додаткового покарання з вчиненим злочином, тощо, про що справедливо звертає увагу прокурор у касаційній скарзі.
За наведеного колегія суддів вважає не призначення додаткового покарання явно несправедливим, а отже м`яким.
З огляду на таке, на думку колегії суддів, ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною і обґрунтованою. Вона підлягає скасуванню відповідно до вимог пунктів 1, 3 частини 1 статті 438 КПК через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, а провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3