Справа № 167/1547/15-к
Провадження № 1-кп/161/17/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 28 квітня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щурин Рожищенського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з повною вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Березовичі Володимир-Волинського району Волинської області, жителя та зареєстрованого АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, з повною вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , учасника бойових дій, працює верстатником ТзОВ "Цунамі", не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачені ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді старшого слідчого слідчого відділу Рожищенського районного відділу Управління МВС України у Волинській області, згідно наказу начальника Управління МВС України у Волинській області №170о/с від 14 червня 2013 року та ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Рожищенського районного відділу Управління МВС України у Волинській області, згідно наказу начальника Управління МВС України у Волинській області № 170о/с від 14 червня 2013 року, здійснили завідомо незаконний привід ОСОБА_10 у Рожищенський РВ УМВС України у Волинській області за наступних обставин.

Згідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність. Під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог до ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

У відповідності до вимог ст. 140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час. Рішення про здійснення приводу під час досудового розслідування приймається слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора або з власної ініціативи. Привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

Виходячи із вищевикладених завдань і повноважень, покладених на міліцію і безпосередньо на органи досудового розслідування в системі МВС України, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду старшого слідчого указаного органу виконавчої влади, а ОСОБА_6 - оперуповноваженого сектору карного розшуку, та відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", ч. 3 ст. 18 КК України та примітки 1 до ст. 364 КК України, будучи службовими особами правоохоронного органу, у зв`язку з постійним виконанням функцій представників влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, грубо порушили свої службові обов`язки та обмеження.

Так, старшим слідчим слідчого відділу Рожищенського районного відділу Управління МВС України у Волинській області ОСОБА_3 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000267, відомості про яке внесені 18 липня 2014 року, за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 Учасником указаного кримінального провадження був ОСОБА_10 та в органу досудового розслідування виникла необхідність провести допит указаної особи в якості свідка у даному провадженні.

Відповідно, до указаних обставин та необхідності проведення зазначеної слідчої дій з участю ОСОБА_10 , старший слідчий ОСОБА_3 , знаходячись 26 квітня 2015 року, у період з 8 год. 30 хв. до 09 год. 00 хв., у центрі м. Рожище на площі Богдана Хмельницького, спільно із оперуповноваженим сектору карного розшуку Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 , ігноруючи вимоги указаних вище правових норм Конституції України, законів та підзаконних нормативних актів, усно пред`явив незаконну вимогу ОСОБА_10 безвідкладно прослідувати з ним у слідчий відділ Рожищенського райвідділу міліції для проведення слідчих дій, зазначивши, що останній начебто перебуває у розшуку, а судом надано дозвіл на застосування його приводу в орган досудового розслідування.

Отримавши мотивовану відмову ОСОБА_10 у безвідкладному з`явленню в орган внутрішніх справ у супроводі працівників міліції для проведення слідчих дій, через невідповідність такої вимоги положенням чинного законодавства та порушення його прав як учасника кримінального провадження, з пропозицією пред`явлення для ознайомлення процесуального рішення про його привід, старший слідчий ОСОБА_3 , явно виходячи за межі наданих йому, як працівнику міліції та слідчому органу досудового розслідування, зазначених вище прав та повноважень, висловив погрози застосування фізичного насильства.
Після цього, ОСОБА_3 , діючи в групі із оперуповноваженим сектору карного розшуку ОСОБА_6 , який будучи обізнаним про відсутність законних приводів і підстав для застосування приводу ОСОБА_10 в орган досудового розслідування або його адміністративного затримання, несподівано для останнього, без попередження, шляхом застосуванням заходів фізичного впливу, які виразилися у нанесення ударів власною ногою по ногах ОСОБА_10 , різкого загинання рук за спину та подальшого незаконного застосування спеціального засобу металевих кайданок, а також шляхом нанесення ОСОБА_3 кулаком удару в ділянку живота ОСОБА_10 , за допомогою дільничного інспектора міліції Рожищенського райвідділу міліції ОСОБА_15 та міліціонера - водія міського відділу державної служби охорони м. Луцька при УМВС України у Волинській області ОСОБА_16 , які не були обізнані із обставинами затримання та не усвідомлювали протиправність своїх дій, за відсутності відповідної ухвали слідчого судді, здійснили завідомо незаконний привід ОСОБА_10 у Рожищенський РВ УМВС України у Волинській області.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , у вчиненні умисних дій, які виразилися у завідомо незаконному приводі, та кваліфікує їх, як вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК України не визнав та з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що 17 липня 2014 року в канцелярію Рожищенського РВ УМВС у Волинській області з прокуратури Рожищенського району надійшов лист із заявою про вчинене кримінальне правопорушення гр. ОСОБА_10 відносно гр. ОСОБА_14 Керівництвом Рожищенського РВ УМВС у Волинській області йому, як старшому слідчому доручено внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу даної події і розпочати досудове розслідування. Вподальшому, оскільки заява потерпілого ОСОБА_14 не містила всіх обставин нанесення легких тілесних ушкоджень останньому, прийнято рішення щодо проведення слідчих та інших процесуальних дій задля уточнення всіх фактів події. 22 липня 2014 року надано доручення оперуповноваженим допитати всіх свідків та очевидців даної події, в тому числі ОСОБА_14 , ОСОБА_10 13 серпня 2014 року під час складання протоколу допиту свідка, дільничним інспектором, ОСОБА_10 , був ознайомлений з правами та обов`язками свідка, однак відмовився давати пояснення. 15 серпня 2014 року гр. ОСОБА_10 допитаний прокурором - процесуальним керівником, але протокол складено з порушенням вимог ст. 104 КПК України, а тому виникла необхідність в додатковому його допиті. Ним прийнято рішення зателефонувати на номер мобільного телефону і повідомити свідка про необхідність додаткового допиту, однак, спочатку ОСОБА_10 відмовився, мотивуючи тим, що всі дані повідомив прокурору, але згодом погодився, однак, не з`явився, не попередивши про поважність причини. 26 вересня 2014 року надійшли вказівки від процесуального керівника в кримінальному провадженні, серед яких необхідно провести одночасний допит ОСОБА_10 і ОСОБА_14 . З метою виконання даної слідчої дії, в телефонному режимі домовився з учасниками про її проведення на початок жовтня, але ОСОБА_10 не з`явився, причин не повідомив. 09 жовтня 2014 року надіслав повідомлення гр. ОСОБА_10 про призначення його допиту на 15 жовтня 2014 року, крім того, 10 жовтня 2014 року надіслав на адреси його проживання та реєстрації повістки. Після цього, протягом кількох днів намагався зателефонувати останньому, однак ОСОБА_10 не відповідав. Вподальшому на запланований допит не з`явився, причин знову ж таки не повідомив. 15 жовтня 2014 року, повторно, рекомендованими листами на обидві адреси проживання ОСОБА_10 надіслані повістки про проведення слідчий дій 22 жовтня 2014 року. Упродовж декількох днів, неодноразово намагався дозвонитися до свідка, однак останній знову не відповідав, на проведення слідчих дій не з`явився. На початку листопада 2014 року повернувся рекомендований лист із доданою довідкою про причини такого повернення, де вказано "за відмовою одержання адресатом". 07 листопада 2014 року до Рожищенського РВ УМВС від процесуального керівника в кримінальному провадженні надійшла вказівка підготувати матеріали до суду, задля отримання дозволу про здійснення приводу ОСОБА_10 18 листопада 2014 року слідчим суддею Рожищенського районного суду винесено ухвалу про дозвіл на привід свідка ОСОБА_10 . Того ж дня надано доручення виконати даний привід, однак, це виявилось неможливим, оскільки останній був відсутній по місцю проживання. 22 грудня 2014 року повторно звернувся до Рожищенського районного суду з клопотанням про здійснення приводу, при цьому, зазначивши адреси його проживання та реєстрації, в результаті чого, 23 грудня 2014 року слідчим суддею Рожищенського районного суду задоволено клопотання. Однак, працівники поліції знову не змогли виконати привід, адже його батько, ОСОБА_17 пояснив, що син наразі знаходиться в Республіці Польща. 16 лютого 2015 року знову звернувся до Рожищенського районного суду з клопотанням про надання дозволу на здійснення приводу свідка. 17 лютого 2015 року слідчим суддею Рожищенського районного суду задоволено клопотання, але привід вкотре не вдалось виконати, оскільки зі слів його дружини ОСОБА_18 , свідок ОСОБА_10 знаходився у відрядженні. Після чого, направлено запит за місцем роботи ОСОБА_10 , в ТОВ "Вікторія" з метою підтвердження факту відрядження, але жодної відповіді надано не було. Крім того, намагався постійно дозвонитись до свідка, в результаті чого, на один з таких дзвінків, останній повідомив, що наразі у відрядженні у м. Маріуполь і зможе з`явитись до нього у 2016 році. 30 березня 2015 року знову звернувся з клопотанням до слідчого судді Рожищенського районного суду. Згідно ухвали від 30 березня 2015 року, виконати привід не вдалось, оскільки той був відсутній за місцем проживання, хоча сусіди повідомили, що нещодавно бачили його. 26 квітня 2015 року заступив на чергування в складі слідчо-оперативної групи. Приблизно о 08 год. 15 хв. до нього поступила інформація, що гр. ОСОБА_10 знаходиться на центральному ринку в м. Рожище. З метою з`ясування причин неявки та узгодження дати проведення слідчий дій прийнято рішення відправитись на місце його перебування. При цьому, вказав, що затримувати ОСОБА_10 не планував і наміру того не мав. Взявши з собою портфель з протоколами допиту, спустився до виходу із райвідділу, де побачив оперуповноваженого ОСОБА_6 , при цьому, повідомив йому, що має намір поспілкуватися зі свідком. Після цього, вони сіли в службовий автомобіль та поїхали на ринок. Біля газетної торгової точки побачив ОСОБА_10 , підійшов до нього, привітався та попросив відійти. ОСОБА_10 почав запитувати причини розмови, на що відповів, що потрібно з`ясувати причини неявки та провести, за його участі, ряд слідчий дій. На що той реагував дуже зверхньо і запитав чи є ухвала на його привід, на запитання відповів, що діючої немає. Під час складання протоколу допиту ОСОБА_10 , він відмовлявся називати свої анкетні дані і підписувати протокол, після чого попросив його зачекати, доки свідки засвідчать своїми підписами в протоколі факт його відмови. Вподальшому ОСОБА_10 почав вести себе грубо і виражатись нецензурною лайкою в сторону працівників міліцію, в результаті чого, до нього підійшов ОСОБА_6 і дав йому зауваження, однак, той не реагував. В результаті, чого повідомив йому, що якщо він не заспокоїться, працівники міліції будуть змушені застосувати відносно нього фізичні заходи та спецзасоби. Реакції ніякої з сторони ОСОБА_10 не відбулось, після чого, сказав йому пройти до службового автомобіля, де відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Знову ж ОСОБА_10 проігнорував вимогу міліціонера, в результаті, працівники міліції ОСОБА_6 та ОСОБА_16 були вимушені застосувати до нього заходи фізичного впливу та спецзасоби. ОСОБА_10 в кайданках доставлено в райвідділ. Тому, це не був привід в межах КПК України, а доставлення особи в порядку КУпАП. Крім того, вказав, що він не був уповноважений складати адміністративні протоколи, як і ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_10 привезли в райвідділ, то він пішов до себе в кабінет, щоб подзвонити до адвоката ОСОБА_10 , з`ясувати чи це його клієнт. Однак захисник відповів, що більше не представляє його інтереси. Після чого, подзвонив в чергову частину, щоб дізнатись чи на місці знаходиться ОСОБА_10 , на що відповіли, що відносно останнього працівник міліції ОСОБА_15 складатиме протоколи про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання. Через деякий час спустився до ОСОБА_10 , щоб узгодити дату проведення слідчих дій, на що останній дав згоду і повідомив, що на наступний день, тобто 27 квітня 2015 року, він укладе угоду з адвокатом і обов`язково з`явиться, після чого, вручив йому повістку про виклик. Наступного дня ОСОБА_10 чи його захисник не з`явились, не повідомивши причини такої неявки. Пізніше йому стало відомо, що гр. ОСОБА_10 звернувся із заявою до міліції і прокуратури про те, що нібито, працівники міліції перевищили свої службові повноваження та спричинили йому легкі тілесні ушкодження. Внаслідок чого, відносно нього і ОСОБА_6 прокуратурою відкрито кримінальне провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК України також не визнав та з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що офіційно 26 квітня 2015 року не був по охороні громадського поряду. Бувши на робочому місці до нього підійшов його колега ОСОБА_3 і попросив поїхати з ним на ринок для того, щоб знайти гр. ОСОБА_10 , оскільки в нього є інформація, що останній там. Приїхавши службовим автомобілем на місце, вони прийняли рішення розійтись по різних частинах ринку, задля швидшого виявлення особи, при цьому вказав, що гр. ОСОБА_10 раніше ніколи не бачив, знав тільки хто він, що відносно нього здійснюється досудове розслідування, і зі слів колеги, про його зовнішній вигляд. Через деякий час, побачив, що ОСОБА_3 розмовляє з незнайомим чоловіком, тоді зрозумів, що це ОСОБА_10 . Підійшовши ближче до них, чекав колегу, але несподівано ОСОБА_10 почав неадекватно себе поводити, агресивно з насмішкою робити різкі рухи, доказувати щось ОСОБА_3 , на що працівник міліції ОСОБА_15 взяв його за лікоть, а ОСОБА_10 його відштовхував. Тоді він вирішив допомогти і прийняв рішення застосувати заходи фізичного впливу. ОСОБА_19 постійно виривався, тому працівник міліції ОСОБА_15 застосував спецзасіб - сльозогінний газ, а він - кайданки. Після чого, посадили ОСОБА_10 до службового авто і поїхали в райвідділ, де кайданки знімав йому вже ОСОБА_15 .
Незважаючи на не визнання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого їм органами досудового розслідування злочину, їхня винність у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так, потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 26 квітня 2015 року, близько 09 год. ранку, перебуваючи на ринку в м. Рожище, до нього підійшов майор міліції ОСОБА_3 та наказав відійти з ним в сторону. Після того, як вони відійшли до пам`ятника Богдана Хмельницького в м. Рожище, там вже перебував працівник ДСО ОСОБА_16 та оперуповноважений ОСОБА_6 . Пізніше ОСОБА_3 почав вимагати, використовуючи методи погроз та психологічного тиску, щоб він проїхав з ними до Рожищенського РВ УМВС, однак не зрозумів причини такої дії, на що працівник міліції відповів, що його будуть затримувати, так як він перебуває у розшуку. Попросив показати ухвалу слідчого судді на його розшук чи затримання, однак, отримав відповідь, що даних ухвал немає. Після цього, ОСОБА_6 сказав, що його затримують для з`ясування особи, на що він пред`явив паспорт громадянина України. Під час такої дискусії до них підійшов на той час начальник слідства ОСОБА_20 та дільничний інспектор ОСОБА_15 , ОСОБА_20 почав вимагати, щоб він проїхав з ними до райвідділу, зателефонувавши до знайомого юриста з метою консультації, останній відповів, що якщо в працівників міліції не має ухвали на його розшук чи затримання, тоді вони не мають права його затримувати. Коли поклав слухавку, відчув удар ззаду по нозі та одночасно удар по голові і побачив як майор міліції ОСОБА_3 вдарив його кулаком в живіт, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_16 заламали йому руки та одягнули кайданки. Вподальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_16 довели його до службового автомобіля та доставили до Рожищенського райвідділу. Коли його доставили в райвідділ міліції, то залишили в кайданках при вході навпроти чергової частини і аж через 2 год. 30 хв. до нього підійшов дільничний інспектор ОСОБА_15 та почав складати відносно нього адміністративний протокол, а в цей момент майор міліції ОСОБА_3 сказав з іронією, - "шкода, що так швидко пройшов час" та вручив йому повістку про виклик, як свідка в кримінальній справі, на наступний день. Також повідомив, що на ринку повістки він не отримував, згоди на прибуття в Рожищенський РВ не давав, будь - які слідчі дії із ним вказаної дати не проводились, протокол допиту не складався, в тому числі на площі Богдана Хмельницького. Просив покарати обвинувачених у відповідності до Закону, при цьому, підтримав заявлений до обвинувачених цивільний позов про стягнення на його користь майнової шкоди в сумі 4180 грн. та моральної шкоди в сумі 300000 грн.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні підтвердив той факт, що був присутній, як працівники міліції запропонували ОСОБА_10 пройти до органів внутрішніх справ, крик почався коли ОСОБА_10 почали скручувати працівники міліції, до того потерпілий говорив, що його незаконно затримують. Чи писав якісь документи ОСОБА_3 він не бачив та не бачив, чи виймав якісь папери. Також повідомив, що ОСОБА_3 тримав, а ОСОБА_6 надів наручники на ОСОБА_10 . Крім того, повідомив, що читав та підписувався в протокол про затримання на другий день, в той день коли затримували ОСОБА_10 він в Рожищенському РВ УМВС не був.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що зранку 26 квітня 2015 року, перебуваючи на ринку в м. Рожище, побачив, що відбувається якась "потасовка" людей, підійшовши ближче, він бачив, що працівники міліції затримували гр. ОСОБА_10 , після чого, його заламали та мабуть, одягнули на нього наручники, вказавши при цьому, що не бачив, як працівники міліції складали якісь процесуальні документи чи щось писали.

В свою чергу свідок ОСОБА_23 суду показав, що в квітні 2015 року, бачив як працівники міліції затримували чоловіка, одягали кайданки на нього та вподальшому його кудись вели. Також повідомив, що до факту одягання наручників він нічого не бачив. Чи були якісь документи в ОСОБА_3 він пригадати не може. Нецензурної лайки з боку ОСОБА_10 не чув.

Свідок ОСОБА_16 показав суду, що був присутній при розмові ОСОБА_10 з працівниками міліції на площі Богдана Хмельницького в м. Рожище. В ході їх розмови він чув, як ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_10 , що йому слід прибути в райвідділ для вручення повістки. Потім почалась штовханина, після чого потерпілого затримали, посадили в службовий автомобіль і поїхали. Також повідомив, що на початку розмови йому працівники міліції повідомили, що можливо прийдеться доставити гр. ОСОБА_10 в Рожищенський РВ УМВС. Не бачив, щоб на місці події вручались якісь процесуальні документи, повістки, також вказав, що особисто він участі в затриманні ОСОБА_10 не приймав, наручників не одягав, сили не застосовував, а лише допоміг працівникам міліції тримаючи руку потерпілого.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_15 повідомив, що 26 квітня 2015 року, він будучи на посаді дільничного інспектора міліції, заступив на чергування. В його обслуговування входила територія м. Рожище. В цей день, до нього прийшов майор міліції ОСОБА_3 і попросив підійти в центр міста, оскільки, згідно інформації, на ринку перебувала особа, відносно якої внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і, яка неодноразово не з`являється за викликом до правоохоронних органів. Підійшовши до потерпілого, йому було запропоновано поїхати до Рожищенського РВ УМВС, однак, останній відмовився, в результаті чого, до нього були застосовані спецзасоби і доставлено до райвідділу. При цьому вказав, що наручники на потерпілого одягав ОСОБА_6 , а також повідомив, що ОСОБА_10 хотів покинути місце події (площу Богдана Хмельницького), після застосування заходів фізичного впливу. Крім того зауважив, що злісної непокори з боку гр. ОСОБА_10 не було, а протокол про адміністративне правопорушення ним було складено з метою прикриття протиправних дій пов`язаних із незаконним приводом ОСОБА_10 до органів внутрішніх справ.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_24 повідомив, що службовим автомобілем 26 квітня 2015 року він виїжджав на площу Богдана Хмельницького в м. Рожище та цього ж дня доставляв до Рожищенського РВ УМВС гр. ОСОБА_10 , який в транспортному засобі до самого доставляння сидів у наручниках. В автомобілі крім ОСОБА_10 їхали працівники міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Нецензурної лексики в автомобілі не було, гр. ОСОБА_10 коли його садили в автомобіль супротиву не чинив.

Свідок ОСОБА_20 в суді зазначив, що на момент даної події він займав посаду заступника начальника СВ Рожищенського РВ УМВС, тому добре знає обставини даного факту. В цей день, 26 квітня 2015 року до нього прийшов його підлеглий, майор ОСОБА_3 і сказав, що надійшла інформація, що на ринку в м.Рожище перебуває особа, яка неодноразово не з`являється на виклики до працівників міліції і щодо якої внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Прибувши на місце події, працівники міліції підійшли до гр. ОСОБА_10 і запропонували йому поїхати разом з ними до Рожищенського РВ УМВС, однак, останній відмовив їм, почав виражатись нецензурною лексикою в сторону правоохоронців, тому працівниками міліції застосовано заходи фізичного впливу та спецзасоби, задля вгамування гр. ОСОБА_10 . Після чого, останнього доставлено до Рожищенського РВ УМВС, де його дані записано до книги доставлених, роз`яснено його права та обов`язки, при цьому, вказав, що ухвали слідчого судді на дозвіл на затримання з метою приводу того дня дійсно не було.

Поряд з цим, свідок ОСОБА_25 показав, що перебувши на посаді дільничного інспектора Рожищенського РВ УМВС, йому надано доручення про виконання примусових приводів гр. ОСОБА_10 , однак, останній постійно ухилявся від явки до міліції, при цьому вказав, що остання ухвала на привід датована 02 квітня 2015 року, а інших ухвал в квітні місяці не було.

Також даний факт підтвердив свідок, який на той час обіймав посаду в.о. начальника Рожищенського РВ УМВС у Волинській області ОСОБА_26 , і показав, що дійсно в проваджені СВ Рожищенського РВ УМВС перебувало кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , однак останній злісно ухилявся від явки до правоохоронних органів, в результаті чого, слідчим суддею неодноразово були надані дозволи на його примусовий привід, але станом на 26 квітня 2015 року діючої ухвали на привід не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , який являється батьком потерпілого, повідомив, що до цієї події, до нього додому два рази приходили працівники міліції, проте повістки про виклик не вручали, про наявність приводів не інформували, а лише просили, щоб повідомив сину, що йому потрібно з`явитись до органів внутрішніх справ. А в цей день, 26 квітня 2015 року до нього подзвонив син, ОСОБА_10 і повідомив, що зараз приїде, пізніше вирішив передзвонити до нього, однак той слухавку не взяв. Через деякий період часу, ОСОБА_10 віддзвонився та повідомив, що його побили працівники міліції і він зараз знаходить в райвідділі. Після чого, приїхав туди і надалі вони вирішили поїхати в прокуратуру та міліцію, для того, щоб написати заяви про вчинення злочину працівниками міліції відносно його сина.

Крім цього, винність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 від 26 квітня 2015 року, згідно якого 26 квітня 2015 року, близько 09 год. працівники Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області перебуваючи поряд з центральним ринком у м. Рожище, що на площі Богдана Хмельницького, перевищили свої повноваження при врученні йому повістки про явку до слідчого, спричинивши тілесні ушкодження, які виразились у застосуванні до нього грубої фізичної сили, нанесенні ударів по ногах та тулубу та перебування у наручниках тривалий час.
Заявою ОСОБА_10 від 26 квітня 2015 року на ім`я начальника УМВС України у Волинській області, в якій останній зазначає, що на площі Богдана Хмельницького ОСОБА_3 почав вимагати, щоб він прослідував до райвідділу міліції у зв`язку із розшуком. На його запитання про необхідність пред`явлення відповідної ухвали, ОСОБА_3 йому відповів, що такої ухвали немає. Вподальшому зателефонував до адвоката ОСОБА_27 та після завершення розмови до нього почали застосовувати фізичну силу та спецзасоби. Надалі посадили в автомобіль та примусово доставили до райвідділу, без його згоди.
Рапортом про облік інформації від 26 квітня 2015 року, яка надійшла по телефону на ім`я начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській області, в якому відображено, що з Луцької міської лікарні надійшла інформації про отримані тілесні ушкодження ОСОБА_10 .
Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 від 27 квітня 2015 року (відібраної в прокуратурі Рожищенського району) про те, що працівники Рожищенського райвідділу міліції застосували до нього фізичну силу, наділи наручники та завезли до райвідділу міліції, при цьому, словесно погрожуючи.
Рапортом ДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_15 від 26 квітня 2015 року щодо причин застосування до гр. ОСОБА_10 працівниками міліції заходів фізичного впливу та спецзасобів - "сльозоточивого газу" та кайданок, а також причини складання протоколу про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Протоколом про адміністративне затримання серії ВН № 02224 від 26 квітня 2015 року, складеним ст. ДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_15 відносно ОСОБА_10 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Рапортом старшого слідчого СВ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 від 26 квітня 2015 року, де зазначено, що СВ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000267 від 18 липня 2014 року, в рамках якого виникла необхідність у проведенні одночасного допиту потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_10 для усунення протиріч у їх показах. 26 квітня 2015 року встановлено, що ОСОБА_10 перебуває в центрі м. Рожище на площі Богдана Хмельницького. В зв`язку з цим, ним та ОСОБА_6 здійснено виїзд на службовому автомобілі до вказаного місця, де він повідомив ОСОБА_10 що йому слід пройти до Рожищенського РВ УМВС. Після телефонного дзвінка він попросив пред`явити ухвалу суду про привід, на що йому повторно запропоновано пройти в Рожищенський РВ УМВС для ознайомлення з ухвалою суду та врученням повістки про виклик для проведення слідчих дій. Однак, ОСОБА_10 категорично відмовився виконувати законні вимоги працівників міліції. Після цього, ОСОБА_10 повідомлено, що якщо він не виконає законних вимог працівника міліції, то до нього буде застосовано фізичну силу та при необхідності спецзасоби. ОСОБА_10 вів себе зухвало та цинічно і дав зрозуміти, що працівники міліції нічого не зможуть зробити з ним. Тоді ним знову, повторно, запропоновано ОСОБА_10 пройти в Рожищенський райвідділ міліції, однак останній категорично відмовився це зробити і зібрався йти. Тоді він взяв його за лікоть для того щоб провести до службового автомобіля, однак ОСОБА_10 почав вириватись, чим вчинив непокору законній вимозі працівника міліції, в зв`язку із чим, відповідно до ст.ст. 12, 13 Закону України "Про міліцію" до нього застосували заходи фізичного виливу.
Рапортом оперуповноваженого СКР Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 від 26 квітня 2015 року, де зазначено, аналогічні обставини щодо приводу та затримання ОСОБА_10 .
Копіями протоколів судового засідання від 02 липня 2015 року та 21 липня 2015 року Рожищенського районного суду по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_10 за ст. 185 КУпАП (справа №167/528/15-п, провадження №3/167/233/15), в ході якого допитувалось ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зазначали про обставини приводу та затримання ОСОБА_10 .
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВН № 016684 від 26 квітня 2015 року, складеним ст. ДІМ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_15 відносно ОСОБА_10 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, який є підробленим та обставини, які у ньому зазначені не відповідали дійсності, що підтверджено вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 13 січня 2016 року про засудження ОСОБА_15 .
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 567 від 28 травня 2015 року на тілі ОСОБА_10 виявлені горизонтально розташовані садна видовженої форми на задній поверхні обох променево-зап`ясних суглобів та на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, які виникли від травмуючої стискаючої дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, а також садно видовженої форми на передній частині правої гомілки в верхній третині, яке виникло в результаті контакту з тупим твердим предметом. Всі вищевказані ушкодження цілком могли виникнути в час в зазначений в постанові та за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень;
Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, де зазначено про отримання ОСОБА_10 26 квітня 2015 року тілесних ушкоджень (розтягнення зв`язок плечового суглобу, забій грудної клітини зліва).
Журналом реєстрації заяв та повідомлень Луцького МВ УМВС України у Волинській області, де 26 квітня 2015 року за № 1023 зареєстровано звернення, в якому зазначено, що до Луцької міської клінічної лікарні звернувся ОСОБА_10 з діагнозом розтяг зв`язок лівого плечового суглобу та гематома правої гомілки, яку отримав того ж числа.
Постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_10 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Постановою апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року (справа №167/528/15-п) про залишення без зміни постанови Рожищенського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року.
Журналом відвідувачів та доставлених до Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області відповідно до якого ОСОБА_10 прибув до райвідділу о 12 год. 15 хв. та в графі до кого стоїть запис ОСОБА_3 , що підтверджує той факт, що ОСОБА_3 доставив ОСОБА_10 не для складання адміністративного протоколу ОСОБА_28 , а для проведення із ним слідчих дій у кримінальному провадженні.
Наказами начальника Управління МВС України у Волинській області № 170о/с від 14 червня 2013 року про перебування ОСОБА_3 на посаді старшого слідчого слідчого відділу Рожищенського районного відділу Управління МВС України у Волинській області, а ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Рожищенського районного відділу Управління МВС України у Волинській області.

Посадовою інструкцією старшого слідчого СВ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 , відповідно до якої при виконанні своїх службових обов`язків він забезпечує дотримання прав та свобод людини та громадянина та має право у встановленому законом порядку викликати для участі в проведенні слідчих дій як свідків, потерпілих, підозрюваних та інших учасників кримінального судочинства всіх без винятку громадян, у тому числі, посадових осіб незалежно від їх службового стану.

Посадовою інструкцією о/у СКР Рожищанського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 , відповідно до якої він виконує у межах компетенції рішення, доручення прокуратури, слідчого і судді.

В судовому засіданні перевірялись показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про те, що привід здійснювався у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення ОСОБА_10 .
Проте, дані показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не знайшли свого належного підтвердження, при цьому, їх показання спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по кримінальному провадженню та показаннями допитаного в суді потерпілого ОСОБА_10 , які, на думку суду є правдивими і узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні та суд покладає їх в основу обвинувального вироку.
Разом з цим, показання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 суд оцінює критично, так як одні ж і ті факти та обставин події ними викладаються по різному під час досудового розслідування, так під час судового розгляду.
При цьому, в постанові Рожищенського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року зазначено, що вимога працівників міліції проїхати у райвідділ Рожищенського РВ УМВС України для допиту в якості свідка по кримінальному провадженню ОСОБА_10 є незаконною, оскільки правопопорушення передбачене ст. 185 КУпАП передбачає наявність законної вимоги працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, оскільки вимога працівника міліції це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, який має бути законно обґрунтований.
Однак, згідно зазначеної постанови даних законних вимог працівників міліції при затриманні ОСОБА_10 не було. Крім того, ухвали слідчого судді, на доставку ОСОБА_10 до слідчого в Рожищенський РВ УМВС України для допиту, в слідчого ОСОБА_3 та інших працівників міліції, які були на місці події, також не було. Будь-яких хуліганський дій ОСОБА_10 не вчиняв, що підтвердив останній та самі працівники міліції, які його затримували. Будь-якого протоколу про вчинення ОСОБА_10 хуліганських дій працівники міліції не складали. Крім того, як вбачається з протоколу про затримання від 26 квітня 2015 року, що саме ОСОБА_10 був затриманий у зв`язку із його допитом в якості свідка по кримінальному провадженню, хоча будь-яких слідчих дій з ним слідчий в райвідділі міліції не проводив, лише вручив повістку для допиту його в інший день.
Таким чином, з початку самої розмови ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_10 про необхідність прослідування йому до органу внутрішніх справ, в тому числі для ознайомлення з ухвалою суду та вручення повістки на виклик для проведення слідчих дій, у зв`язку із цим, ОСОБА_3 прагнув доставити ОСОБА_10 для вчинення слідчих дій по кримінальному провадженні, а тому він був доставлений в порядку кримінально-процесуального законодавства, а не в порядку адміністративного затримання.
Водночас, згідно протоколу затримання, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі працівника міліції визначалась саме в тому, що ОСОБА_10 не прослідував до органів внутрішніх справ, хоча вказана вимога працівника міліції була не законною, так як відповідних підстав (ухвал на привід, повісток про виклик) для прибуття ОСОБА_10 до органу внутрішніх справ не було, в тому числі, невідкладно та ще й у вихідний день.
З врахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.
Разом з цим, органами досудового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних дій, що виразилися у перевищенні влади та службових повноважень, яке супроводжувалося насильством та погрозою застосування насильства, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за наступних обставин.

Відповідно до Закону України "Про міліцію", міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Серед основних завдань міліції є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; виявлення кримінальних правопорушень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків.

Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості. Правовою основою діяльності міліції є Конституція України, указаний вище Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Згідно із положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Правовою основою застосування працівниками органів внутрішніх справ заходів фізичного впливу та спеціальних засобів є Закон України "Про міліцію" та Постанова Верховної Ради УРСР від 29.11.1990 "Про невідкладні заходи по зміцненню законності і правопорядку в республіці".

Відповідно до положень ст.ст. 11 - 15-1 Закону України "Про міліцію" працівники міліції мають право зберігати, носити і застосовувати спеціальні засоби та зброю, застосовувати заходи фізичного впливу.

Згідно зазначених вище норм цього Закону, застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції, а також у районі проведення антитерористичної операції.

Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.

Працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак у таких випадках: для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку; для відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди і транспортні засоби, незалежно від їх належності, або їх звільнення у разі захоплення; для припинення масового захоплення землі та інших дій, що можуть призвести до зіткнення груп населення, а також діянь, які паралізують роботу транспорту, життєдіяльності населених пунктів, посягають на громадський спокій, життя і здоров`я людей; для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, які виконують службові або громадські обов`язки по охороні громадського порядку і боротьбі із злочинністю.

Вид спеціального засобу, час початку та інтенсивність його застосування визначаються з урахуванням обстановки, що склалася, характеру правопорушення і особи правопорушника.

У відповідності до ст. 40 КПК України слідчий органу досудового розслідування несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. При цьому, слідчий уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом або доручати їх проведення відповідним оперативним підрозділам.

Серед завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Згідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

У відповідності до вимог ст. 140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час. Рішення про здійснення приводу під час досудового розслідування приймається слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора або з власної ініціативи. Привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

Наказом начальника Управління МВС України у Волинській області № 170о/с від 14 червня 2013 року ОСОБА_3 призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділу Рожищенського районного відділу Управління МВС України у Волинській області.

Наказом начальника Управління МВС України у Волинській області № 170о/с від 14 червня 2013 року ОСОБА_6 призначено на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Рожищенського районного відділу Управління МВС України у Волинській області.

Виходячи із викладених вище завдань і повноважень, покладених на міліцію і безпосередньо на органи досудового розслідування та органи карного розшуку в системі МВС України, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду старшого слідчого указаного органу виконавчої влади, а ОСОБА_6 - оперуповноваженого СКР, та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", ч. 3 ст. 18 КК України та примітки 1 до ст. 364 КК України, будучи службовими особами правоохоронного органу, у зв`язку з постійним виконанням функцій представників влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, грубо порушили свої службові обов`язки та обмеження, перевищивши надану їм владу.

Так, старшим слідчим слідчого відділу Рожищенського районного відділу ОСОБА_3 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000267 відомості про яке внесені 18 липня 2014 року, за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 Учасником указаного кримінального провадження був ОСОБА_10 та в органу досудового розслідування була необхідність провести допит указаної особи в якості свідка у даному провадженні.

Відповідно, до указаних обставин та необхідності проведення зазначеної слідчої дій з участю ОСОБА_10 , старший слідчий ОСОБА_3 , знаходячись 26 квітня 2015 року, у період з 8 год. 30 хв. до 09 год. 00 хв., у центрі міста Рожище на площі Богдана Хмельницького, спільно із оперуповноваженим сектору карного розшуку Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 , ігноруючи вимоги указаних вище правових норм Конституції України, законів та підзаконних нормативних актів, усно пред`явив незаконну вимогу ОСОБА_10 безвідкладно прослідувати з ним у слідчий відділ Рожищенського райвідділу міліції для проведення слідчих дій, зазначивши, що останній начебто перебуває у розшуку, а судом надано дозвіл на застосування його приводу в орган досудового розслідування.

Отримавши мотивовану відмову ОСОБА_10 у безвідкладному з`явленню в орган внутрішніх справ у супроводі працівників міліції для проведення слідчих дій, через невідповідність такої вимоги положенням чинного законодавства та порушення його прав як учасника кримінального провадження, з пропозицією пред`явлення для ознайомлення процесуального рішення про його привід, старший слідчий ОСОБА_3 , явно виходячи за межі наданих йому, як працівнику міліції та слідчому органу досудового розслідування, зазначених вище прав та повноважень, висловив погрози застосування фізичного насильства.

Після цього, ОСОБА_3 , діючи в групі із оперуповноваженим сектору карного розшуку ОСОБА_6 , який будучи обізнаним про відсутність законних приводів і підстав для застосування приводу ОСОБА_10 в орган досудового розслідування або його адміністративного затримання, несподівано для останнього, без попередження, шляхом застосуванням заходів фізичного впливу, які виразилися у нанесення ударів власною ногою по ногах ОСОБА_10 , різкого загинання рук за спину та подальшого незаконного застосування спеціального засобу металевих кайданок, а також шляхом нанесення ОСОБА_3 кулаком удару в ділянку живота ОСОБА_10 , за допомогою дільничного інспектора міліції Рожищенського райвідділу міліції ОСОБА_15 та міліціонера - водія міського відділу державної служби охорони м. Луцька при УМВС України у Волинській області ОСОБА_16 , які не були обізнані із обставинами затримання та не усвідомлювали протиправність своїх дій, шляхом перевищення влади та службових повноважень, за відсутності відповідної ухвали слідчого судді, примусово, без згоди ОСОБА_10 , посадили його у службовий автомобіль Рожищенського РВ, у якому ОСОБА_6 продовжив застосовувати по відношенню до ОСОБА_10 заходи фізичного впливу шляхом нанесення ударів кулаком в ділянку грудної клітки, ліктем руки ударів в ділянку шийних хребців, після чого здійснили завідомо незаконний привід ОСОБА_10 у Рожищенський РВ УМВС України у Волинській області.

У подальшому, для прикриття власних протиправних дій, які виразилися у перевищенні службових повноважень та завідомо незаконному приводі, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , достовірно знаючи правові норми законодавства, яке регулює діяльність органів внутрішніх справ, згідно яких працівники міліції мають право, у порядку визначеному законодавством, затримувати осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, які переховуються від слідства та суду, засуджених, які ухиляються від виконання кримінального покарання, щодо яких обрано запобіжний захід тримання під вартою, осіб, які вчинили адміністративні правопорушення для складання протоколу або розгляду справи в суді, осіб, які виявили непокору законній вимозі працівника міліції, які перебували у громадських місцях у стані сп`яніння, якщо їх вигляд ображав людську гідність і громадську мораль, які ухилялися від виконання постанови суду про направлення на примусове лікування, які мають ознаки вираженого психічного розладу, усвідомлюючи явну незаконність своїх дій, знаючи, що ОСОБА_10 будь-якого правопорушення не вчиняв, у тому числі передбаченого ст. 185 КУпАП, що полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця, шляхом складання ними особисто рапортів про начебто вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, ініціювали перед старшим дільничним інспектором Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_15 складення останнім стосовно ОСОБА_10 протоколів про його адміністративне затримання та вчинення адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП.

Відповідно, ОСОБА_15 , який не був обізнаний зі злочинним умислом ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВН № 010084 від 26 квітня 2015 року за ст. 185 КУпАП України та протокол про адміністративне затримання ОСОБА_10 серії ВН №00224 від 26 квітня 2015 року.

Внаслідок явно незаконних дій, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які виразилися у перевищенні останніми влади та службових повноважень, ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 567 від 28 травня 2015 року, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді горизонтально розташованих саден видовженої форми на задній поверхні обох променево-зап`ястних суглобів та на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, які виникли від травмуючої, стискаючої дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, садна видовженої форми на передній поверхні правої гомілки в верхній третині, яке виникло в результаті контакту з тупим твердим предметом, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до вимог Закону України № 1261-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у звязку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України" від 13 травня 2014 року, майнова шкода, як зазначено у п. 3 примітки ст.364 КК України вважається істотною в разі перевищення 100 (сто) і більше разів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який також застосовується і для визначення складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України.

При цьому, диспозиція ч. 1 ст. 365 КК України передбачає відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, а ч. 2 ст. 365 КК України дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Таким чином, за диспозицій статті 365 КК України така шкода може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

Так, за конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру ("істотної шкоди" чи "тяжких наслідків") із заподіянням шкоди охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи, іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди - витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян - витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсацію шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи).

Заподіяння істотної шкоди (за ознакою підриву авторитету правоохоронних органів), яка фактично інкримінована обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 365 КК України, і виразилась у перевищенні влади та службових повноважень, яке супроводжувалося насильством та погрозою застосування насильства, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, на думку суду, є позбавленням потерпілого права на свободу пересування протягом 4 годин, якби наслідки цього заподіяння досягли її розміру, що у 100 (сто) і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. При цьому, обчислення її розміру також має бути належним чином підтверджено (у т. ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.

Оскільки органами досудового розслідування та прокурором в суді не доведено про заподіяння правам потерпілого ОСОБА_10 майнової шкоди діями обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у розмірі, вказаних у диспозиції інкримінованого їм злочину, тому в їх діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 365 КК України, а відповідно їх слід виправдати за цим обвинуваченням.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорій невеликої тяжкості, дані про їх особи та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , суд враховує, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, інформацію про стан їхнього здоров`я, які не перебувають на обліку у лікаря нарколога чи психіатра та не звертались за допомогою до них, позитивні характеристики з місць попередньої роботи, перебування на утриманні у кожного по двоє малолітніх дітей, думку потерпілого, який наполягає на призначенні їм покарання у відповідності до Закону.

Також призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, роль і безпосередні дії кожного з обвинувачених, а тому з урахуванням наведеного призначає обвинуваченим покарання, в межах санкції частини статті, за якою їх засуджується у виді обмеження волі, яке не можливе без ізоляції від суспільства.
Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та попередження вчинення ними нових злочинів, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Так, під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_10 не надано будь -яких доказів про понесену ним майнову шкоду в результаті вчиненого щодо нього злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а тому в цій частині заявлених позовних вимог слід відмовити повністю.

Поряд з цим, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому, суд враховує тяжкість вчиненого злочину щодо нього, глибину фізичних і душевних страждань, зміни в його повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, вимоги розумності і справедливості, відповідно оцінює їх в розмірі 5000 грн., які слід стягнути солідарно з обвинувачених в користь потерпілого, а тому цивільний позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , кожен, зокрема, дали згоду на звільнення їх від відбування призначеного покарання із застосування щодо них п."в" ст. 1 Закону України "Про амністію в 2016 році", відповідно до якого слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вчинили злочин невеликої тяжкості, кожен, мають на утриманні по двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження та не позбавлені батьківських прав щодо них, тому суд приходить до висновку, що їх слід звільнити від покарання за вироком суду.

На підставі наведеного, керуючись п. "в" ст. 1, ст. 13 Закону України "Про амністію в 2016 році", ст.ст. 129, 368, 370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Звільнити обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.371 КК України на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію в 2016 році".

Визнати невинним ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України і по суду виправданими за відсутністю в їх діях складу даного злочину на підставі ч. 1 п. 3 ст. 373 КПК України.
Цивільний позов ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 солідарно моральну шкоду на загальну суму 5000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити

Речові докази: документи вказані та перелічені у протоколі огляду предметів та документів від 04 грудня 2015 року, три відеокасети до протоколу одночасного допиту від 06 листопада 2015 року залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий:/підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1