АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №622/769/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/2531/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11.09.2017р. відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Велика Рогозянка Золочівського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 30.01.2004р. Золочівським районним судом Харківської області за ч.4 ст.185 КК України в силу ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 25.01.2011р. Золочівським районним судом Харківської області за ст.ст.185 ч.3, 185 ч.2, 309 ч.1 КК України в силу ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 14.03.2012р. Золочівським районним судом Харківської області за ст.263 ч.1 в силу ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 31.10.2016р. Золочівським районним судом Харківської області за ст.395 КК України до 1 місяця арешту;
засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавленням волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, в період часу з березня 2017 року по червень 2017 року ОСОБА_7 , маючи прямий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна з території неогородженого та нежилого дачного домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , та розташоване на АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, увійшов до вказаного володіння. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, при цьому переслідуючи корисливу мету наживи, достовірно знаючи, що господарі зазначеного володіння на його території відсутні та впевнившись в тому, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою дерев`яної драбини, яку він знайшов на даній території, заліз на дах будинку та, шляхом демонтажу, викрав шиферні листи, в кількості 10шт, вартістю 89грн. кожен. Виконавши усі дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, останній разом з викраденим майном, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 890грн.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості та ухвалити вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, які підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.33-34), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно,то суд вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.185 КК України.

Виходячи з вищевикладеного, перевіряючи апеляційні доводи, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , районний суд вказав, що врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості та обставини вчинення злочину; особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої.
За таких обставин справи, враховуючи вищевикладені обставини, районний суд правильно, на думку колегії суддів, призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавленням волі в межах санкції частини цієї статті.
Звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції, відповідно до рекомендації п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», мотивував свій висновок тим, що відсутні наслідки вчиненого злочину, прийняв до уваги поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину, його дійсне виправлення, фактичне ставлення до вчиненого та щире каяття, а тому правомірно на думку колегії суддів прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання тобто про можливість застосування до нього ст.75 КК України.
Погоджуючись з вищенаведеним висновком суду, колегія суддів відмічає, що як встановлено судом, крадіжка була вчинена з нежилого домоволодіння, яке ОСОБА_7 вважав закинутим, крім того весь викрадений шифер він повернув потерпілій, що свідчить про правильність рішення суду в частині застосування ст.75 КК України.
Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував положення ст.75 КК України до обвинуваченого, а тому не дивлячись на апеляційні доводи щодо особи ОСОБА_7 , його поведінка та обставини справи переконують про правомірність прийнятого судом рішення, що у свою чергу свідчить що апеляція прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11.09.2017р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді