Постанова

Іменем України
19 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 620/796/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/790/665/17

Провадження № 51 1953 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000241 від 19 жовтня 2016 року, щодо:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 12 березня 2015 року за ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці, звільненого 10 лютого 2016 року умовно-достроково на 5 місяців 17 днів,
за ст. 289 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року засуджено ОСОБА_6 за ст. 289 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 351 гривню 84 копійки процесуальних витрат за проведення судово-автотоварознавчої експертизи.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за те, що він 18 жовтня 2016 року приблизно о 23 годині в стані алкогольного сп`яніння біля під`їзду № 4 буд. АДРЕСА_2 повторно незаконного заволодів транспортним засобом скутером марки «Honda Dio AF27» з об`ємом двигуна 49,9 куб. см., який належить ОСОБА_8 , вартістю 5 724 гривні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував даних про особу засудженого ОСОБА_6 , який, будучи раніше неодноразово судимим, вчинив новий умисний злочин, не працює, характеризується посередньо та дітей на утриманні не має. Зазначає, що оскільки кримінальне правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких злочинів, ОСОБА_6 вчинив в стані алкогольного сп`яніння, то положення ст. 75 КК України до нього не можуть бути застосовані, а таке покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не навів в ухвалі підстав прийняття такого рішення. Висновки про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначення ОСОБА_6 реального покарання вважає необґрунтованими.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала, що касаційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 289 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У ст. 75 ч. 1 КК України встановлено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання та прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України послався на позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка пробачила ОСОБА_6 і якій скутер повернуто, а також на те, що під час тривання правових наслідків умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 не вчиняв адміністративних і кримінальних правопорушень.
Разом з тим, при вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи.
Зокрема, суд, застосовуючи до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, у повній мірі не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, обставин, які обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Судом залишено поза увагою дані про особу ОСОБА_6 , який будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі, за злочини проти власності, після звільнення 10 лютого 2016 року умовно-достроково на шлях виправлення не став, не працевлаштувався та через 8 місяців повторно вчинив новий умисний злочин.
Крім того, судом першої інстанції враховано перебування на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини, однак у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про це, документи, які б підтверджували цю обставину, судом також не досліджувалися.
Суд апеляційної інстанції зазначені обставини належним чином не врахував, залишив поза увагою доводи прокурора щодо безпідставного застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України, їх ретельно не перевірив, відповіді на них не дав, не обґрунтував свій висновок про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню. При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3