Справа № 461/3650/17
пр.№ 1-кс/464/1533/17
У Х В А Л А
02 жовтня 2017 року - 03 жовтня 2017 року м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

з участю заявника скарги ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльність прокурора Львівської області, щодо не внесення відомостей про вчинене кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідування, про зобов`язання прокурора Львівської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), -

в с т а н о в и в :

23.05.17р. ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до Галицького районного суду м.Львова про визнання протиправною бездіяльність прокурора Львівської області, щодо не внесення відомостей про вчинене кримінального правопорушення до ЄРДР, про зобов`язання прокурора Львівської області внести відомості до ЄРДР за фактом вчинення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України (постановлення завідомо неправосудної ухвали), при розгляді заяви його довірителя ОСОБА_6 щодо відводу старшого слідчого другого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0000046 від 04.03.16р.за ознаками вчинення кримінальних правопорушень старшим слідчим СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 за ч.1 ст.364 КК України. В скарзі зазначає, що такі відомості прокурором Львівської області до ЄРДР не внесені. Просить суд визнати протиправною бездіяльність прокурора Львівської області, щодо не внесення відомостей про вчинене кримінального правопорушення до ЄРДР та зобов`язати його внести відомості до ЄРДР щодо відкриття кримінального провадження за ознаками злочину визначеного ч. 1 ст. 375 КК України за фактом постановленої завідомо неправосудної ухвали від 17.05.2017 року суддею Галицького районного суду ОСОБА_5 .

Скаржник ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив задоволення скарги. Надав, що скарга необґрунтована та до задоволення не підлягає. Зазначив, що прокуратурою області з цього приводу було належно повідомлено заявника скарги. Просив у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення заявника скарги, прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що скарга до задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, що можуть бути оскаржені, а саме:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Крім того, відповідно до п.4 ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмовити у задоволенні скарги.

Таким чином, вимоги ст.303 КПК України кореспондуються ч.2ст.307 КПК України згідно з якою визначено вичерпний перелік можливих рішень слідчого судді за скаргами.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що за результатами розгляду скарги на рішення дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя законом не вповноважений виносити рішення про «визнання протиправною бездіяльність прокурора», про винесення якого просить скаржник у даному випадку.

Враховуючи зазначене вище, слідчий суддя приходить висновку, що у задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльність прокурора Львівської області необхідно відмовити.

Щодо вимоги «внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення» тобто відкриття кримінального провадження відносно конкретного судді.

Слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно п. 1 розділу 3 «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» затвердженого Наказом ГПУ від 06.04.2016 № 139 унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме заява, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений частиною першою статті 214 КПК України тобто невідкладно або не пізніше 24 годин.

При цьому, норми ст.214 КПК України не містять визначення поняття приводів та підстав до початку кримінального провадження.

Відсутність визначення процесуальним законом приводів та підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженою наказом МВС України № 1377 від 06.11.15 р., де зазначено джерела інформації про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (п.2), якими є: повідомлення осіб, які надходять до органу поліції або особи, уповноваженої здійснювати досудове розслідування; самостійно виявлені слідчим або іншою посадовою особою органу поліції з будь-якого джерела обставини кримінальних правопорушень; повідомлення осіб, які затримали підозрювану особу на місці вчинення кримінального правопорушення. Наведені у вищезазначеному нормативному акті джерела фактично і є приводами до початку кримінального провадження.

Відповідно до п. 1.2 Розділу ІІ Положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

Підставами ж для внесення відповідних відомостей до ЄРДР є наявність у джерелі інформації про вчинені кримінальні правопорушення та інші події фактичних даних, що свідчили би про ознаки кримінального правопорушення.

Положення ст.214 КПК України також перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Стаття 11 КК України зазначає, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до Конституції України (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 127 та ч. 1 ст. 129) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, до складу яких входять професійні судді, а у визначених законом випадках народні засідателі і присяжні, які при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Тому постановлення суддею завідомо неправосудного судового акту призводить до порушення конституційних основ здійснення правосуддя, підриває авторитет судової влади і містить ознаки злочину, передбаченого ст. 375, який є спеціальним видом службового зловживання.

Предметом злочину є певний судовий акт: вирок, рішення, ухвала або постанова. Дії винного кваліфікуються за ст. 375 КК України незалежно від того: а) якою судовою інстанцією було постановлено судовий акт (судом першої інстанції, апеляційним чи касаційним); б) якою є галузева приналежність розглянутої судом справи та винесеного з неї судового акту (вирок чи ухвала у кримінальній справі, рішення у цивільній, постанова в адміністративній); в) в якому складі суду було постановлено неправосудний судовий акт судом колегіальне чи суддею одноосібне.

Склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК, є формальним.

В той же час відсутність законодавчого закріплення поняття «неправосудність» дає підґрунтя для суб`єктивного трактування цього поняття.

За загальним правилом неправосудним є такий судовий акт, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Неправосудність може бути пов`язана з невірним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального закону або з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Крім того, для визначення змісту зазначеного терміна «неправосудність» має місце вказівка закону на «завідомість» постановлення такого рішення. Саме вона свідчить про умисний (цілеспрямований) характер діяння судді та дає змогу відрізнити цей злочин від інших службових зловживань суддів, дисциплінарних проступків чи помилок, допущених при розгляді справи. Інакше кажучи, постановлення завідомо неправосудного судового акту, відповідальність за яке передбачена ст.375 КК, має оцінюватися як спеціальний вид службового зловживання в галузі здійснення правосуддя, суб`єкт якого (суддя) умисно з будь-яких мотивів свідомо і цілеспрямовано використовує своє службове становище всупереч інтересам правосуддя. Саме у поєднанні зі вказівкою на «завідомість» його постановлення підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій судді, його свідоме прагнення та бажання всупереч матеріальному чи процесуальному закону і (або) фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя. Тому суддя, який хоча і виніс незаконний судовий акт, але не усвідомлював цього, не може нести кримінальну відповідальність за ст. 375 КК України.

Постановлення неправосудного судового акту включає: а) складання відповідного процесуального документа; 6) підписання його суддею (суддями); в) проголошення акту (доведення до відома учасників процесу). Отже, постановлення судового акту завершується його проголошенням і з цього моменту злочин, передбачений ч. 1 ст. 375 КК України, визнається закінченим незалежно від часу набуття ним законної сили, його виконання та викликаних ним наслідків.

Аналізуючи зазначені норми, слідчий суддя приходить до висновку, що фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР, що в заяві про злочин мають бути вказані фактичні дані про вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки складу злочину, що реєстрації в ЄРДР підлягають лише заяви та повідомлення, які містять відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Роз`яснень ВСУ щодо того чи можуть визнаватись неправосудними рішеннями проміжкові рішення, чи може бути предметом злочину не скасоване рішення чи рішення, яке не оскаржується, немає.

Ухвала від 17.05.17р., винесена суддею ОСОБА_5 , оскарженню не підлягає.

Заявник в скарзі зазначає, що ухвала слідчого судді К. Котельви від 17.05.2017р. винесена завідомо неправосудно, з тих мотивів та підстав, що суддя ОСОБА_9 безпідставно та незаконно не взяла до уваги доводи заяви ОСОБА_10 та як слідчий суддя не захистила його право на повне, всебічне та справедливе досудове розслідування щодо слідчого О.Мархевки, і надалі надала право СС ДСВ ПЛО ОСОБА_11 проводити досудове слідство, але при цьому заявник не викладає обставин та фактів, які можуть свідчити про «завідому неправосудність» ухвали. Заява не містить об`єктивних даних, що свідчать про ознаки того чи іншого правопорушення і ґрунтується лише на припущеннях.

Отже, на думку слідчого судді, за своїм змістом заява, подана скаржником, щодо неправомірних дій конкретного судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_12 , а саме, вчинення «останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України», не є заявою про кримінальне правопорушення, вчинене суддею, оскільки в ній викладено власні міркування скаржника щодо вчинення правопорушення та висловлено незгоду з прийнятим рішенням (ухвалою). Тому, вона не може вважатись такою, яка підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не містить викладу обставин та фактів, які можуть свідчити про вчинення суддею ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, і сама скарга, подана до суду, у зв`язку з чим підстави для внесення за цими зверненнями відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування, на переконання слідчого судді, відсутні.

Із змісту листа №08/4-5933-13 від 24.05.17р. за підписом начальника відділу ПКуКПСРПСУ прокуратури Львівської області, адресованого ОСОБА_4 , слідує, що було розглянуто заяву останнього з приводу неправомірних дій судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_12 , а саме, вчинення «нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України», оскільки убачається відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, тому відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Крім того, необхідність відводу слідчого ОСОБА_13 на даний час відсутня. Незаконне внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення злочинів суддею може мати на меті здійснення тиску на нього. При розгляді справи суддя може бути підданий нападкам з різних сторін, як з боку учасників судової справи так і з боку інших зацікавлених осіб.

У п. 1 Основних принципів незалежності суддів, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 40/32 від 29 листопада 1985 р. та № 40/146 від 13 грудня 1985 р., встановлено вимогу, відповідно до якої незалежність суддів повинна бути гарантована державою і закріплена в її конституції та законах; уряд й інші установи зобов`язані поважати і дотримуватися принципу незалежності суддів.
Рекомендація N R (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» містить положення про те, що виконавча і законодавча влади повинні гарантувати незалежність суддів та утримуватися від кроків, які б могли поставити її під загрозу.
Пункти 15, 16 розділу 2(зовнішня незалежність ) Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, яка ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098 засіданні заступників міністрів Комітет Міністрів відповідно до положень ст. 15.b Статуту Ради Європи та додатку вказують, що судові рішення мають бути обґрунтовані та оголошені публічно. Однак судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті таких рішень. Рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить висновку, що у задоволенні вимоги скаржника про зобов`язання прокурора Львівської області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР також необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.214,303,305,306,307,309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

в задоволенні скарги ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльність прокурора Львівської області, щодо не внесення відомостей про вчинене кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідування про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, про зобов`язання прокурора Львівської області внести відомості до ЄРДР про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 за заявою від23.05.17р.- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1