Дата документу Справа № 334/1316/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1332/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/1316/17
Категорія: ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000864, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приморська Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше судимого:

1) 08.01.2008 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік;
2) 16.07.2008 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки;
3) 19.11.2010 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
4) 26.10.2011 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, остаточно до 3 років 4 місяців позбавлення волі;
5) 11.09.2014 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України до 4 років позбавлення волі; 10.03.2016 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2017 року,

встановила:
в апеляційній скарзі (з доповненнями) прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , просить вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, після чого просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цим самим вироком, до набрання ним законної сили, щодо обвинуваченого змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, та він звільнений з-під варти в залі суду. Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винним та засудив за вчинення кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, а саме.

22 лютого 2017 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, знаходячись біля будинку №3-А по вул. Портовій в м. Запоріжжі, зі спини підійшов до ОСОБА_10 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, правою рукою схватив останнього за шию та одним ривком своєї лівої руки вирвав із рук ОСОБА_10 мобільний телефон марки «ALCATEL onetouch X pop 5035D». Далі, розуміючи, що на даному етапі він має реальну можливість розпоряджатись викраденим майном, з метою швидкого залишення місця вчинення кримінального правопорушення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, утримуючи при собі раніше викрадений мобільний телефон, не реагуючи на вимоги ОСОБА_10 зупинитись та припинити свої злочинні дії, почав бігти в напрямку проспекту Металургів в м. Запоріжжя, де через деякий час був затриманий співробітниками поліції. У результаті умисних злочинних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 700 гривень.
ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи прокурора про призначення ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та невідповідність призначеного останній покарання вимогам кримінального закону через неправильне застосування ст. 75 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано що останній раніше неодноразово судимий, має не зняту і непогашену судимість, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, його вік, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, а також ту обставин, що його цивільне дружина відповідно до копії довідки виданої ЦРЛ м. Попасна від 28 травня 2017 року перебуває у стані вагітності, визнав свою винність у судовому засіданні, враховує обставини, які пом`якшують його покарання і відсутність обставин, які обтяжують його покарання, працює не офіційно, а також думку потерпілого який до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру не має, він його вибачив, та просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, за таких обставин, суд визнав можливим не призначати йому реальне позбавлення волі і застосував до нього ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення іспитового строку та встановлення контролю за його поведінкою, є законним, при цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування в даному випадку до обвинуваченої ст. ст. 75, 76 КК України в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання.

При цьому колегія суддів, керуючись вимогами ст. 419 КПК України, зокрема про те, що суд апеляційної інстанції повинен дати на кожен із доводів вичерпну відповідь, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі необхідно викласти мотиви й підстави її відхилення, звертає увагу на те, що апеляційний суд позбавлений процесуальних можливостей дати на кожен із доводів прокурора вичерпну відповідь, оскільки ці доводи просто відсутні в апеляційній скарзі.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи прокурора у доповненнях до апеляційної скарги, зокрема про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочин, характеризується посередньо, оскільки ці доповнення до апеляційної скарги, які погіршують становище обвинуваченого, були подані прокурором тільки через 5 місяців після постановлення вироку, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 403 КПК України, внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2017 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: