Справа № 372/5057/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/55/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 20.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
20 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

з участю прокурора ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Обухівського районного суду Київської області від 24.10.2016 року, яким :

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трипілля, Обухівського району, Київської області, українець, громадянин України, не одружений, тимчасово не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 07.12.2000 року Обухівський районним судом Київської області за ст. 94 КК України до 14 років позбавлення волі, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Цибулів, Монастирищенського району, Черкаської області, українець, громадянин України, не одружений, працюючого кінологом, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 04.07.2014 року Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, закрито.

Стягнуто з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_16 у відшкодування майнової шкоди 21 874 грн. 05 коп. та моральної шкоди 5 000 (десять тисяч грн.) 00 коп.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Як зазначено у вироку суду, 21.09.2015 року упродовж ночі, а саме з 00 годин 30 хвилин до 06 год. 00 хв. ОСОБА_15 із ОСОБА_14 познайомились у кафе-барі «Уют», розташованому по вул. Київській у м. Обухові Київської області, та вживали спиртні напої. Після чого, близько 07 години 45 хвилин, знаходячись на тротуарній доріжці, що навпроти будинку № 15 по вул. Каштановій у м. Обухові, зустріли ОСОБА_16 (потерпілого), який рухався в напрямку Обухівської районної лікарні. В подальшому, з метою особистого збагачення, маючи корисливі мотиви та злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_15 обхватив ОСОБА_16 рукою за шию, притиснувши останнього на декілька секунд до свого тіла, та зірвав із останнього ланцюжок із золота 585 проби, вагою 28,33 гр., вартістю 20749,05 грн. Водночас з цими подіями ОСОБА_14 перебував поряд зі своїм знайомим та потерпілим та тримав потерпілого за праву руку, на якій знаходився годинник марки «CITIZEN», модель EKO-DRIVE CTZ-B6796, вартістю 1125,00 грн., після чого обвинувачений ОСОБА_15 із зірваним ланцюжком побіг з місця скоєння кримінального правопорушення в напрямку лісу, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 20749,05 грн. При цьому обвинувачений ОСОБА_14 деякий час залишився на місці та тримав у руках годинник потерпілого, після чого залишив місце події.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 24.10.2016 ОСОБА_14 було визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, закрито, оскільки суд дійшов висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не представлено достатніх та переконливих даних, які б підтверджувались належними і допустимими доказами, з яких би вбачалось вчинення ОСОБА_14 умисного злочину (активних дій) по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 , а саме відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. А відповідні твердження сторони обвинувачення у обвинувальному акті не узгоджуються із зібраними по справі допустимими доказами.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_15 суд прийшов до висновку, що його вина у вчиненні інкримінованого злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, а умисні дії ОСОБА_15 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Однак суд не знайшов підстав для застосування такої кваліфікуючої ознаки як попередня змова групи осіб.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, вчиненого за попернньою змовою групою осіб та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04.07.2014 року та остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Визнати ОСОБА_15 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчиненому за попернньою змовою групою осіб та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що висновки суду, покладені в основу визнання ОСОБА_14 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України не відповідають тим доказам, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, в порушення вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК не зазначив мотиви, з яких відкидає докази обвинувачення. Вважає, що судом при кваліфікації дій ОСОБА_15 необгрнутовано виключено таку кваліфікуючу ознаку як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вчиняли злочин за мовчазної згоди, що є різновидом попередньої згоди.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, захисника та обвинувачених, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Між тим, суд, постановляючи вирок, даних вимог закону не дотримався та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, суд у вироку встановив та зазначив, що ОСОБА_15 із ОСОБА_14 21.09.2015 року з метою особистого збагачення, маючи корисливі мотиви та злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_16 .

Причому, суд детально у вироку навів обставини вчинення вказаними особами даного злочину, описуючи роль кожного із обвинувачених та наслідки вчинення злочину.

В подальшому, суд у вироку, підводячи підсумки досліджених доказів, прийшов до висновків, що вину обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, не доведено, а тому останній підлягає виправданню.

Тобто, з вироку суду неможливо зрозуміти, до яких саме висновків прийшов суд, який спочатку встановив, що обвинувачений ОСОБА_14 вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, проте в той же час за викладених у вироку обставин, визнав його невинним.

З вироку суду вбачається, що суд, першої інстанції, визнавши ОСОБА_14 невинним, всуперечь вимогам ст. 374 КПК України, не прийняв рішення про його виправдання, а закрив провадження по справи, навіть не зазначивши підстави прийнятого рішення.
Колегія суддів вважає, що за даних суперечливих висновків, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, та підлягає безумовному скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили, чи могли перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, в ході якого необхідно вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі, і в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване судове рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України. колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Вирок Обухівського районного суду Київської області від 24.10.2016 року щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_14 скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :