Справа № 1-203. 2002 р.
Провадження № 51-1196 зп 18
УХВАЛА
17 січня 2018 року м. Київ

Суддя Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , перевіривши заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 17 квітня 2003 року в його справі,
у с т а н о в и л а:

Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно з п. 1 § 3 Розділу 4 вказаного Закону заява ОСОБА_2 була передана на розгляд судді-доповідачу Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
ОСОБА_2 17 листопада 2017 року подав заяву про перегляд зазначеної ухвали Верховного Суду України на підставі неоднакового застосування судами норм закону. У цій заяві засуджений твердив, що під час розгляду його справи суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 45 КПК 1960 року поклав в основу вироку визнавальні показання, отримані без обов`язкової участі захисника та під тиском правоохоронних органів, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке касаційний суд не усунув. На обгрунтування своїх доводів ОСОБА_2 посилався на постанову Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року № 5-159кс(15)17, ухвалену за результатами перегляду на підставі встановлення Європейським судом з прав людини порушень Україною міжнародних зобов`язань при розгляді справи засудженого ОСОБА_3 . Заявник твердив, що в його справі допущено такі самі порушення закону, як і в справі Кулика, а тому, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в згаданій постанові, є підстави для скасування судових рішень. Просив оспорювану ухвалу від 17 квітня 2003 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Ухвалою судді-доповідача Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року засудженого ОСОБА_2 повідомлено про недоліки заяви та надано строк для їх усунення впродовж 20 днів з моменту отримання копії цього рішення. ОСОБА_2 було роз`яснено, що його заява не відповідає вимогам статей 448, 449 КПК, оскільки він, указуючи підставою для перегляду неоднакове застосування судом касаційної інстанції процесуальної норми, яка встановлює випадки обов`язкової участі захисника, не додав до заяви інакшого за змістом рішення згаданого суду, в якому цю норму було б застосовано правильно, а натомість послався на рішення Європейського суду з прав людини, ухвалене на користь іншої особи, та на постанову Верховного Суду України, прийняту за результатами розгляду справи на підставі, передбаченій п. 4 ч. 1 ст. 445 КПК, яка не містить висновку про те, як саме повинна застосовуватися та чи інша норма права.
Наведене рішення судді-доповідача є чинним й оскарженню не підлягає.
Згідно з розпискою, що надійшла з виправної установи, в якій засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання, копію ухвали судді-доповідача від 29 листопада 2017 року заявник отримав 11 грудня 2017 року.
27 грудня 2017 року надійшла виправлена заява, в якій підставою для перегляду ОСОБА_2 указує невідповідність оскаржуваної ухвали суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року № 5-159кс(15)17, з огляду на проведення касаційного розгляду справи без захисника, участь якого була обов`язковою, що, згідно з ч. 1 ст. 412 КПК, становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Також засуджений подав клопотання, в якому наполягає на тому, що в разі подання заяви на підставі невідповідності рішення касаційного суду висновку щодо застосування певної норми права допустимо посилатися на постанову Верховного Суду України, ухвалену за результатами розгляду справи на підставі, передбаченій п. 4 ч. 1 ст. 445 КПК. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що не може надати належну копію постанови Верховного Суду України № 5-159кс(15)17 з огляду на видалення її з Єдиного державного реєстру судових рішень; твердить про неможливість долучення оригіналів судових рішень у його справі в межах строку, наданого для усунення недоліків; просить за наявності сумнівів у достовірності наданих копій судових рішень витребувати належні копії самостійно або надати йому для цього додатковий строк.
Незважаючи на уточнення заяви про перегляд судових рішень, недоліків змісту заяви, на які було вказано в ухвалі судді-доповідача від 29 листопада 2017 року, не усунуто.
Згідно з ч. 1 ст. 458 КПК, яка була чинною на момент подання заяви, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 445 КПК, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Спираючись на зазначену норму закону, заявникові було вказано, що обґрунтуванням підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК, для перегляду судових рішень може бути лише постанова Верховного Суду України, ухвалена за результатами розгляду справи на підставах, передбачених пунктами 1 або 2 ч. 1 ст. 445 вказаного Кодексу. Також, з огляду на положення ч. 4 ст. 455 та ч. 2 ст. 456 КПК, тільки в постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 445 КПК, мав міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.
Однак у поданій уточненій заяві засуджений ОСОБА_2 знову наполягає на перегляді судових рішень стосовно нього на підставі невідповідності оспорюваної ухвали висновку з питань застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, й обґрунтовує вказану підставу висновками цього Суду про наявність істотних порушень вимог процесуального закону у справі іншої особи, що відображені в постанові, ухваленій за результатами розгляду справи на підставі, передбаченій п. 4 ч. 1 ст. 445 КПК, тобто в судовому рішенні, яке не містить висновку про те, як саме повинна застосовуватися та чи інша норма права.
Згідно з положеннями ст. 450 КПК, у разі, якщо заявник не усунув недоліки заяви протягом установленого для цього строку, заява повертається особі, яка її подала.
Керуючись ст. 450 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII),
у х в а л и л а:
заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 17 квітня 2003 року щодо нього повернути заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1