Справа № 139/151/18
Провадження № 1-в/139/4/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді ОСОБА_1
з участю прокурора ОСОБА_2 ,
представника служби пробації ОСОБА_3 ,
та секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці подання начальника Мурованокуриловецького РС з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції майора внутрішньої служби ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_5 від покарання по закінченню іспитового строку, -
В С Т А Н О В И В:
Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року ОСОБА_5 визнано винною та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном на три роки за умови, що вона не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтиметься для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Вирок набрав чинності 18 липня 2013 року.
Оскільки іспитовий строк закінчився, - начальник РС з питань пробації звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_5 від покарання.
В судовому засіданні представник Мурованокуриловецького РС з питань пробації підтримав своє подання. Суду пояснив, що за період іспитового строку засуджена правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення не скоювала, позитивно характеризувалася за місцем проживання та не ухилялась від виконання покладених на неї обов`язків, однак під час іспитового строку вчинила нове кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, у зв`язку з чим була взята під варту. Станом на сьогоднішній день вироку, яким би ОСОБА_5 була визнана винною нема, а тому з врахуванням положень ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ч. 1 ст. 17 КПК України вона вважається невинуватою у скоєнні іншого злочину, визначений судом іспитовий строк закінчився, а тому просив звільнити ОСОБА_5 від призначеного вироком від 03.04.2013 покарання.
Засуджена ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, оскільки перебуває у Вінницькій УВП (№ 1).
Прокурор за наслідками розгляду подання висловив думку про відсутність законних підстав для звільнення засудженої від покарання, оскільки на цей момент не спростовано законним способом факт вчинення ОСОБА_5 нового злочину під час іспитового строку.
Оглянувши матеріали особової справи № 17-2013, суд вважає, що подання до задоволення не підлягає.
Так, відповідно до п. 1.9 розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, визначений ОСОБА_5 вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року (а.с. 3-12) іспитовий строк закінчився.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
З матеріалів контрольної справи вбачається, що ОСОБА_5 за час іспитового строку 11 квітня 2014 року вчинила нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, щодо якого станом на сьогоднішній день остаточного рішення, яке б набрало законної сили, нема (а.с. 115)
Частиною 1 статті 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Частиною 5 цієї статті встановлено, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Тобто зі змісту вказаних норм закону убачається, що факт вчинення особою злочину може бути встановлений лише обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.
Наведене кореспондується з позицією Конституційного суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27.10.1999р. у справі №1-15/99).
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині» є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні кримінального злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.
Одночасно, звільнення на підставі ч. 1 ст. 78 КК України може мати місце лише за умови, що засуджена особа, зокрема, не вчинить нового злочину.
Факт обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні нового злочину доведено інформацією про її утримання у Вінницькій УВП (№1) (а.с. 58), повідомленням про підозру (а.с. 59), ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с. 60), витягом з кримінального провадження (а.с. 61), довідками про судимість з 02.09.2014 (а.с. 68) до 26.12.2017 (а.с. 112-113).
Однак, поки не буде доведено вину ОСОБА_5 у вчиненні нового злочину, або її не буде виправдано у скоєнні цього нового злочину, суд позбавлений можливості вирішити питання про її звільнення по закінченню іспитового строку, оскільки станом на сьогоднішній день не доведено і не спростовано законним рішенням факт вчинення нею під час іспитового строку нового злочину. Таким чином, суд вважає подання передчасним.
Керуючись ст. 78 КК України, п. 9 ч. 1 ст. 537, ст. 539, п. 1 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Начальнику Мурованокуриловецького РС з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції майора внутрішньої служби ОСОБА_3 відмовити в задоволенні подання про звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року, по закінченню іспитового строку.
Копію цієї ухвали направити в Мурованокуриловецький районний сектор з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________