Справа № 583/481/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2018 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-технічна, не працюючого, раніше судимого:

- вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт на строк 240 годин.

обвинуваченого ч. 2 ст. 389 КК України
в с т а н о в и в:
Встановлено, що ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2017 року до покарання у виді 240 годин громадських робіт, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність. Так, з 16.11.2017 року ОСОБА_7 , знаходячись на обліку в Охтирському міськрайонному відділі пробації Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, систематично порушував вимоги, встановлені ст. 37 КВК України, а саме: у листопаді 2017 року не відпрацював без поважної причини 36 годин; у грудні 2017 року без поважних причин не відпрацював 48 годин з 84 годин; у січні-лютому 2018 року без поважних причин не відпрацював жодної години. Станом на 09.02.2018 року не відбута міра покарання ОСОБА_8 становить 204 години громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав, просив затвердити угоду про визнання винуватості, за якою він повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України. Прокурор та обвинувачений досягли згоди щодо міри покарання обвинуваченому у виді арешту строком на два місяці.

Прокурор та захисник обвинуваченого в судовому засіданні підтримали вимоги за клопотанням про затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд, дослідивши матеріали кримінальної справи, врахувавши доводи осіб, що беруть участь у розгляді справи, дійшов висновку про наявність підстав для розгляду кримінального провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст.ст. 314, 468-475 КПК України, та вирішити питання про затвердження угоди про визнання винуватості виходячи з наступного.

За встановлених вище обставин, які ніким не оспорюються, суд вважає, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто, ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Відповідно до ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
Відповідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Обвинувачений ОСОБА_7 суду заявив, що він повністю розуміє наслідки укладення угоди.

З`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про визнання винуватості, тобто, що укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченим) вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, який на обліку в нарко- і психдиспансері не перебуває, з місця проживання характеризується посередньо, не працює, тобто, умови даної угоди не суперечать вимогам діючого кримінально-процесуального законодавства.

При призначенні покарання суд враховує скоєння обвинуваченим злочину невеликої тяжкості, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця роботи, не має сім`ї чи малолітніх або непрацездатних утриманців, не перебуває на обліку в наркодиспансері та психдиспансері, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим належить затвердити, а ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України з призначенням останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Згідно вимог ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Вирішуючи питання про міру запобіжного заходу обвинуваченому, суд виходив з того, що згідно вимог ст. 177 ч. 1, 2 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Матеріалами справи знайшли повне підтвердження обставини про те, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, за що може бути підданий кримінальному покаранню у виді обмеженням волі на строк до трьох років, схильний до скоєння кримінальних правопорушень, за що притягувався до відповідальності, ухвалою Охтирського міськрайонного суду оголошений у розшук, має нестійкі соціальні зв`язки, оскільки не працює і не має постійного заняття, родини.

Суд вважає, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду з метою уникнення відбування покарання за скоєні злочини, і такою поведінкою перешкоджати кримінальному провадженню невиконанням процесуальних рішень, вчинити інше кримінальне правопорушення, тощо.

Відповідно до приписів ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього суддею обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Отже, висновок суду щодо застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ґрунтується не лише на підставі суворості можливого судового рішення у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, а це зроблено з урахуванням низки відповідних фактів в сукупності, які підтверджують існування таких ризиків, та свідчать про такий їх ступінь, який вказує на відсутність підстав не застосувати запобіжний захід обвинуваченому.

Таким чином, суд знаходить за правомірне обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-373, 394, 468-470, 472- 475 КПК України, суд -

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13.02.2018 року між прокурором Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0000078 від 03.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 389 ч.2 КК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді 2 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2017 року та призначити остаточну міру покарання у виді 2 місяців 25 днів арешту.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_12 до вступу вироку в законну обрати у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора за викликом; 2) без дозволу слідчого, прокурора або суду не відлучатися з місця проживання по АДРЕСА_1 ; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Вирок може бути оскаржений виключно підстав передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_13