У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 100 068 85 від 27 липня 2017 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 27.07.1999 Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 140 ч. 1 КК України 1960 року до 1 року виправних робіт;
- 04.04.2000 Московським районним судом м. Києва за ст.ст. 17 ч. 2, 141 ч. 2; 141 ч. 2; 140 ч. 2; 42; 43 України 1960 року на 2 роки 4 місяці позбавлення волі, звільненого на підставі постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 23.02.2001 умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 4 дні;
- 14.02.2002 Печерським районним судом м. Києва за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2; 71 КК України на 2 роки 7 місяців позбавлення волі, звільненого 26.06.2004 по відбуттю покарання;
- 08.10.2013 Оболонським районним судом м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України на 1 рік позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 18.06.2014 Печерським районним судом м. Києва за ст.ст. 309 ч. 2, 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 06.08.2014 Солом`янським районним судом м. Києва за ст.ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на 2 роки 7 місяців позбавлення волі;
- 19.05.2015 Шевченківським районним судом м. Києва, який змінений ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.09.2015, за ст.ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, який звільнений 09.02.2016 від відбування покарання ухвалою Березанського міського суду Київської області від 01.02.2016;
- 26.09.2016 Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 20.01.2017 Деснянським районним судом м. Києва за ст.ст. 309 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 11.04.2017 Шевченківським районним судом м. Києва за ст.ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 17.07.2017 по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2017 ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 2 місяці позбавлення волі.
Постановлено строк відбування покарання обраховувати з 02.10.2017, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув?язнення з 26.07.2017 по 02.10.2017 включно з розрахунку 1 день попереднього ув?язнення за 1 день позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
Вирішена доля речового доказу у провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 27.07.2017, приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні медичного центру Інго Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний центр Наша Родина, розташованому у буд. № 54-Б по вул. Великій Васильківській в м. Києві, шляхом вільного доступу зайшов до кабінету № 410 та, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, взяв зі столу моноблок HP Pro. 3420 All-in-One з блоком живлення до нього, загальною вартістю 4.580,71 грн., та сховав їх до свого рюкзака, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому Товариству з обмеженою відповідальністю Медичний центр Наша Родина матеріальну шкоду на суму 4.580,71 грн.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить його змінити та призначити більш м`яке покарання, зазначаючи при цьому, що суд першої інстанції не взяв до уваги ступінь скоєного правопорушення, його-обвинуваченого щире каяття та позитивні характеристики.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та призначити йому більш м?який вид покарання замість 1 року 2 місяців позбавлення волі - 1 рік 2 місяці обмеження волі, витребувавши при цьому характеристики з слідчого ізолятора.
Крім того просить виправити помилку та обраховувати строк відбування покарання з 26.07.2017, а не з 02.10.2017, як помилково вказано у вироку.
Потерпілий - ТОВ Медичний центр Наша Родина та його представник ОСОБА_7 , а також захисник ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином.
Неявка представників потерпілого в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Обвинувачений ОСОБА_5 не наполягав на участі захисника при розгляді апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги з доповненнями у повному обсязі, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що віднесений законом до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не одружений, не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але з 11.02.2014 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у Київській міській наркологічній лікарні Соціотерапія з дігнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово притягався до відповідальності та має не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав - щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - є рецидив злочинів.
За наведеним, суд правильно призначив покарання у виді позбавлення волі не у максимальних межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м?якого виду покарання, а саме у виді обмеження волі, як про це висловив прохання обвинувачений в доповненнях до апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає, виходячи з ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його конкретні обставини провадження, у томі числі вчинення злочину за сплином 10 днів після його звільнення за відбуттям призначеного за попереднім вироком строку покарання у виді позбавлення волі, а тому призначення іншого більш м?якого покарання - не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки зурахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційна скарга обвинуваченого та доповнення до неї також не містить будь-яких доводів того, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не послалася обвинувачений і в суді апеляційної інстанції на жодну обставину, яка б могла свідчити про призначення йому за даним вироком суду суворого покарання.
На дані висновки не можуть вплинути доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що заміна невідбутої частини покарання більш м?яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини, насправді половини, строку покарання призначеного за злочин середньої тяжкості, що передбачено ст. 81 КК України, - оскільки застосування даної норми закону можливе на стадії виконання вироку в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, а не на стадії апеляційного провадження, коли вирок суду не набрав законної сили.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного обрахування початку строку відбування ним покарання, оскільки строк відбування покарання постановлено обчислювати з дня ухвалення вироку суду - 02.10.2017, зарахувавши у цей строк на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VІІІ від 18.05.2017, що набрав чинності 21.06.2017, строк попереднього ув?язнення ОСОБА_5 з 26.07.2017 по 02.10.2017 включно з розрахунку 1 день попереднього ув?язнення за 1 день позбавлення волі.
Доля речового доказу вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
За наведеним апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3