Постанова
Іменем України

08 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 643/6629/16-к
провадження № 51-453 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003469, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 27 квітня 2016 року в період часу з 20.00 год. по 20.45 год., проникнув до тамбурного приміщення квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_7 майно на загальну суму 3250 грн., однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений перехожими.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить змінити постановлені відносно нього судові рішення, перекваліфікувавши його дії на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначивши покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що тамбур квартири не є приміщенням, а тому в його діях відсутня кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 185 КК України проникнення. Крім того, вважає, що з огляду на наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки, у суду є достатньо підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважала за необхідне касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги засудженого про неправильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознакою проникнення у приміщення, не ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах кримінального провадження.
Як убачається з вироку, за встановлених судом фактичних обставин, приміщення тамбуру квартир, звідки було викрадено майно, охоплюється поняттям «інше приміщення» з огляду на те, що у ньому розміщуються матеріальні цінності мешканців квартир.
Кваліфікація крадіжок, поєднаних із незаконним проникненням до таких приміщень, за ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтується на вимогах кримінального закону та роз`ясненнях п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги засудженого, у тому числі стосовно правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, є аналогічними за своїм змістом доводам його апеляційної скарги та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, детально перевіривши їх, обґрунтовано визнав безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Постановлена за результатами розгляду апеляції засудженого ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При обранні його виду та розміру судом було враховано дані про особу засудженого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання, в тому числі й ту, на яку в своїй касаційній скарзі посилається ОСОБА_6 . Твердження засудженого про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для зміни оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог засудженого немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3