МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2484/16-к
Провадження № 1-кп/480/61/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ,
під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борове Верхньокаменського району Кіровської області, Росія, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.11.2015 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі. Звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -
встановив:
У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , мотивуючи це продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти клопотання та просили обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Пояснили, що обвинувачений ОСОБА_4 не збирається ухиляться від суду, буде працювати.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник також заперечували проти клопотання прокурора.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов такого.
13.03.2017 ОСОБА_4 затримано у порядку передбаченому ст. 208 КПК України.
14.03.2017 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, строк дії якого закінчувався 21 серпня 2017 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 19 жовтня 2017 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 17 грудня 2017 року.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку, зокрема з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на продовження існування низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, те що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких.
У матеріалах кримінального провадження є відомості про те, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що він проживає за цією адресою разом з сестрою.
Суд вважає, що з боку обвинуваченого ОСОБА_4 продовжує існувати ризик вчинення іншого злочину, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин, у якому він зараз обвинувачується майже одразу після постановлення вироку в іншому кримінальному провадженні.
Свідки та потерпілий у кримінальному провадження, за яким ОСОБА_4 висунуто обвинувачення вже допитані. Крім цього, під час розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_4 повністю визнав свою вину.
А отже, суд вважає, що прокурор не навів у клопотанні та не підтвердив належними доказами продовження існування таких ризиків, як можливість впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, можливість переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, проживає разом із сестрою, раніше судимий, має не зняту і не погашену судимість, частково відшкодував шкоду потерпілому.
Тому суд вважає, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не дають достатніх підстави вважати, що застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і не зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених
статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно з приписами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язків: прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області; не залишати місце простійного проживання без дозволу суду в період часу з 18 години до 06 години наступного дня; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; не відвідувати місця масового скупчення людей, а також громадські місця де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив та їх вживання, буде достатнім для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні прокурора.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 202, 205, 350, 369, ч. 1 ст. 372 КПК України, суд, -
постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 звільнити з під варти в залі судового засідання.
ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без використання електронних засобів контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, проживаючочго за адресою: АДРЕСА_2 , такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області;
- не залишати місце простійного проживання без дозволу суду в період часу з 18 години до 06 години наступного дня;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- не відвідувати місця масового скупчення людей, а також громадські місця де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив та їх вживання.
Строк дії ухвали закінчується 12 лютого 2018 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1