печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, яку підтримав під час її розгляду та просить визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у неповерненні посадовими особами прокуратури Київської області тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу щодо майна, належного на праві приватної власності, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк.; Зобов`язати посадових осіб слідчого управління прокуратури Київської області негайно повернути ОСОБА_4 , належне останній на праві приватної власності майно, а саме: автомобіля «Lexus NX 300h» номер НОМЕР_1 , що утримується на майданчику тимчасового утримання Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.

Скарга обґрунтована наступним. В провадженні СУ прокуратури Київської області знаходиться справа №0001178, по факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 15.07.2017 року о 01 год.ООхв. на площі Шевченка у м. Українка Обухівського району Київської області керуючи автомобілем « Lexus NX 300h » номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , здійснив виїзд на узбіччя та допустив зіткнення з деревом.

15.07.2017 року під час огляду місця дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля « Lexus NX 300h » номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , старшим слідчим СВ Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , зазначений автомобіль, відповідно до п.28 протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.07.2017р., направлено на майданчик тимчасового утримання Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

КПК передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Тимчасово вилучене майно, на підставі ст.169 КПК України, повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.

Саме невиконання процесуального обов`язку щодо негайного повернення майна особі зумовлює процесуальний механізм щодо оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, визначеного в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК.

Також звертає Вашу увагу, що у відповідності до Узагальнення №9-49/0/4-17від 12 січня 2017року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування»:

«Результат аналізу ухвал слідчих суддів свідчить про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залийіення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вваоїсатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування. З огляду на це обгрунтованими є ухвали слідчих суддів щодо зобов`язання повернення такого майна.

Наведене грунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

Те саме стосується майна, яке вилучене не в ході проведення обшуку, а під час затримання особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК, та при огляді місця події. Якщо стосовно такого вилученого майна не накладено арешт і воно перебуває у володінні органів досудового розслідування без належної правової підстави, слідчі судді постановляють обгрунтовані ухвали про зобов 'язання повернення такого майна.»

Приписами ч. 6 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя постановляє ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше 72 годин, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Таким чином, якщо немає ухвали про арешт майна, таке майно негайно повертається особі в якої вилучено.

З цих підстав, власник - ОСОБА_4 , в особі представника заявою від 27.09.2017р.. в порядку ст. 169, 171 КПК України, звернулась до органу досудового розслідування в кримінальному проваджені №0001178 від 15.07.2017р.-Прокуратури Київської області (вхідний №2331 від 27.09.2017 р.) про повернення тимчасово вилученого майна 15.07.2017 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка останнім залишено без належного реагування у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1959 р., яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України на слідчого суддю кримінальний процесуальним законодавством покладено обов`язок щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування.

Рішення ЄСПЛ від 07.06.2007 року у справі "Смірнов проти Росії", суд постановив: "Що стосується гарантій проти зловживань владою при здійсненні обшуків..., то Європейський Суд зауважив: "надмірно широкі вирази, в яких було сформульовано постанову про проведення обшуку, надали співробітникам міліції необмежений розсуд при визначенні, які документи "представляли інтерес" для розслідування у кримінальній справі: в результаті був проведений обширний обшук і потім вилучення. А у коло вилучених матеріалів ввійшли і ті, що не пов`язані з цією кримінальною справою." У такий спосіб ЄСПЛ наголосив на принципі, що слідчий має право на вилучення лише тих речей/предметів, що прямо передбачені судовим рішенням.

Вказане є в тому числі порушенням положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року.

Відповідно до приписів частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п.1 ч.І ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - до закінчення строків досудового розслідування. Стаття 304 КПК України передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно з ч.І ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення скарги, вказуючи на її безпідставність, оскільки автомобіль було визнано речовим доказом та поміщено на майданчик тимчасового утримання ТЗ.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час огляду місця події автомобіля, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню. Посилання на те, що вказаний ТЗ визнано речовим доказом, слід визнати безпідставним, оскільки органом досудового розслідування не зазначено яким критеріям речового доказу відповідає вилучене майно. Крім цього з урахуванням наведених адвокатом обставин слід визнати безпідставним утримання майна потерпілої особи.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати посадових осіб слідчого управління прокуратури Київської області негайно повернути ОСОБА_4 , належне останній на праві приватної власності майно, а саме: автомобіля «Lexus NX 300h» номер НОМЕР_1 , що утримується на майданчику тимчасового утримання Обухівського ВП ГУ НП в Київській області. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1