АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1107/17 Справа № 216/3391/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року, мотивуючи тим, що копію ухвали отримав лише 21 серпня 2017 року, щодо апеляційних вимог апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно та повернути автобус особі, у якої його було вилучено ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що слідчим не наведено підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна та доказів факту завдання шкоди і розміру цією шкоди. Зазначає, що слідчий суддя не врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Вказує на те, що автобус «Рута 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не несе на собі будь яких слідів кримінального правопорушення, які можуть бути змінені або знищені. Звертає увагу на те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, про підозру жодній особі не повідомлено.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУПН в Дніпропетровській області та накладено арешт на вилучений 21 липня 2017 року у ОСОБА_7 автобус «РУТА 20», р.н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 від 19 жовтня 2010 року належить на праві приватної власності ОСОБА_8 . Заборонено власнику та довіреним (уповноваженим) ним особам користуватись, розпоряджатись, використовувати, а також відчуджувати автобус «РУТА 20», р.н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 до закінчення досудового розслідування та судового провадження.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що на транспортному засобі, а саме автобусі «РУТА 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, він сам по собі є речовим доказом, у зв`язку із чим в ході проведення досудового розслідування та судового провадження може виникнути необхідність у проведенні судових експертиз, а використання даного рухомого майна, його ремонт, відчуження можуть приховати сліди кримінального правопорушення, які маються на автомобілі.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді відповідно до ст. 395 КПК подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.

Зважаючи на те, що оскаржувану ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику апелянта, а її копію адвокат ОСОБА_6 отримав 21 серпня 2017 року, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга на зазначену ухвалу була подана ним без пропуску строку апеляційного оскарження, а отже відсутні підстави для розгляду клопотання апелянта про поновлення цього строку.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що Криворізьким ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001304 від 22 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження органом досудового розслідування зазначено, що 21 липня 2017 року при звірці з КМЛ №10 було встановлено, що співробітниками вказаного закладу надана медична допомога ОСОБА_9 , у якого виявлено тілесні ушкодження внаслідок того, що водій маршрутного таксі № 265, здійснюючи висадку пасажирів на зупинці громадського транспорту, яка розташована поблизу відділення поштового зв`язку №54, не переконався у безпечності умов перевезення пасажирів, та відновив свій рух до повного зачинення дверей та виходу ОСОБА_9 із салону маршрутного таксі. Внаслідок чого останній впав на проїзну частину дороги вул. Сергія Параджанова та отримав тілесні ушкодження.
Слідчим відділом Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області було встановлено, що до вищевказаної ДТП причетній автобус «РУТА 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що здійснював пасажирські перевезення за міським маршрутом міста №265.
Автобус «РУТА 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 від 19 жовтня 2010 року належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .
Вищевказаний автобус у зв`язку із причетністю до вищевказаної ДТП був визнаний речовим доказом.
Колегія суддів враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що автобус «РУТА 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального правопорушення, а саме, в ході проведення досудового розслідування та судового провадження може виникнути необхідність у проведенні судових експертиз, також може виникнути потреба провести з вказаним транспортним засобом слідчого експерименту, чи інших слідчих дій та з метою недопущення пошкодження або вилучення з вищезазначеного майна слідів кримінального правопорушення, які мають доказове значення по справі, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказаний транспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2017 року про накладення арешту на автобус «РУТА 20», р.н. НОМЕР_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4