Справа № 145/1544/17
Провадження №1-кс/145/247/2017
УХВАЛА

"09" жовтня 2017 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
скаржниці ОСОБА_3 ,
її представника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого СВ Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 17.07.2017 року про закриття кримінального провадження №00000130, внесеного до ЄРДР 02.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України,
ВСТАНОВИВ:
02.06.2017 року за зверненням ОСОБА_3 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за №00000130 за ч.1 ст. 358 КК України, за яким невідома особа підробила підпис ОСОБА_6 в протоколі допиту свідка по кримінальному провадженні №0000007 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України від 04.14.2014 року, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи.
Постановою слідчого СВ Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 17.07.2017 року дане кримінальне провадження закрито за ч.1 ст. 358 КК України, мотивуючи тим, що факт підроблення невідомою особою протоколу допиту свідка ОСОБА_6 , який підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №153 П від 24.05.2016 року формально містить ознаки кримінального правопорушення, але через свою малозначність не становить суспільної небезпеки, так як слідчим під час прийняття рішення про закриття кримінального провадження №0000007 показання ОСОБА_7 не брались.
29.09.2017 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій вона просить скасувати дану постанову слідчого від 17.07.2017 року, оскільки, на її думку, постанова винесена без належної перевірки обставин, які зазначалися у заяві про вчинення кримінального правопорушення, та без проведення необхідних слідчих дій з метою встановлення істини слідчим у справі, крім того, надана неправильна кваліфікація діям, особи, яка підробила протокол свідка та незаконно застосовано ч.2 ст. 11 КК України.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 скаргу підтримали, просять її задоволити.
Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Його неявка не перешкоджає розгляду скарги (ч. 3 ст. 306 КПК України).
Суд, дослідивши матеріали скарги, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст.8 та ч. 5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Пунктом 3 частини 1 ст.303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Автор скарги зазначає про отримання нею оскаржуваної постанови 22.09.2017 року. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скаргу подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України у визначені законом строки та на процесуальну дію, що підлягає оскарження на досудовому розслідуванні (ст. 303 КПК України).
Процесуальне рішення про закриття кримінального провадження слідчим СВ Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області обґрунтоване малозначністю діяння ( ч.2 ст. 11 КК України).
Разом з тим, з наявних матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, всупереч вимогам ч.2 ст. 9 КПК України, не були перевірені всі обставини справи: не допитано особу, від імені якї складено протокол допиту від 24.12.2014 року ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; який записаний в протоколі як особа, яка його складала, щодо обставин його складання.
Відповідно до почеркознавчої експертизи №153-П від 24.05.2016 року підписи в протоколі допит свідка ОСОБА_9 виконанні ймовірно не ОСОБА_10 , тобто чіткої відповіді експерт не надав.
Проте, слідчим не з`ясована можливість призначення у справі додаткової почеркознавчої експертизи з урахуванням додаткових зразків підпису ОСОБА_6 (вільних, умовно-вільних, експериментальних).
Крім того, є невмотивованим висновок слідчого про малозначність даного діяння, яке фактично містить ознаки службового підроблення (ч. 1 ст. 366 КК України).
У зв`язку із чим, досудове розслідування проведено поверхово, без ретельного з`ясування всіх обставин справи, а постанова про закриття кримінального провадження, винесена слідчим, є передчасною.
Так, ч.2 ст. 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Виходячи з аналізу вимог ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Згідно положень ст. 83 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).
ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ висловлює сталу позицію, вказуючи у своїх рішеннях на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах "ОСОБА_5 проти України" від 14.11.2013 року, п.44, "Мута проти України" від 31.07.2012 року, п. 61, "Карабет та інші проти України" від 17.01.2013 року, п.259).
Відповідно до правового висновку Європейського суду, висловленого у пункті 45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне рішення від 17.06.2011 року), "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".
З оскаржуваної постанови вбачається, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам,а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, які можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконують слідчого суддю, що досудовим розслідуванням не надана оцінка фактичним обставинам справи, висновок слідчого про малозначність кримінального правопорушення не ґрунтується на обставинах справи, а тому постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне вказати, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтуватись на припущеннях.
Керуючись ст.ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372 КПК України слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 17.07.2017 року про закриття кримінального провадження №00000130, внесеного до ЄРДР 02.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України, задовольнити.
Постанову cлідчого СВ Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 17.07.2017 року про закриття кримінального провадження №00000130, внесеного до ЄРДР 02.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, скасувати.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Сдідчий суддя ОСОБА_1