Ухвала іменем україни 08 вересня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000414 щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком:

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
засуджено за:
- за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Цим же вироком, засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судові рішення щодо них у касаційному порядку не оскаржуються. За вироком суду, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано винними і засуджено за те, що вони 04 березня 2013 року приблизно о 19-00 год., діючи умисно та з корисливих мотивів, вступили між собою у злочинну домовленість, спрямовану на заволодіння грошовими коштами ТОВ «Перемога», яке розташоване за адресою: Запорізька обл., Вільнянський р-н, с. Шевченкове, вул. Матросова, 1-А, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я охоронця зазначеного підприємства ОСОБА_8 . Згідно з досягнутою злочинною домовленістю, 04 березня 2013 року, приблизно о 20-30 год., ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на автомобілі марки «ВАЗ 21063», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , прибули за вищевказаною адресою до ТОВ «Перемога». Під час слідування до зазначеного товариства ОСОБА_6 визначив, що через те, що охоронець його знає в обличчя, до приміщення першими проникнуть ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які з використанням заздалегідь заготовлених ножів, тобто із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, здійснять напад на нього та, подолавши опір, зв`яжуть його за допомогою скотчу, також заздалегідь заготовленого. Після цього до приміщення має проникнути ОСОБА_6 та, діючи спільно із ОСОБА_7 . ОСОБА_5 , заволодіє сейфом з грошовими коштами ТОВ «Перемога». Реалізовуючи свій злочинний намір, 04 березня 2013 року приблизно о 21-00 год., ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_6 , згідно з досягнутою злочинною домовленістю, шляхом вільного доступу через незаперті двері незаконно проникли до приміщення ТОВ «Перемога», де із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, напали на ОСОБА_8 , а саме: заздалегідь заготовленими для здійснення нападу ножами, одночасно нанесли ними удари потерпілому, тим самим спричинили останньому легкі тілесні ушкодження, а також тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння. У той час ОСОБА_6 залишався біля приміщення ТОВ «Перемога» звідки спостерігав за навколишньою обстановкою та очікував доки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 здійснять напад на охоронця ОСОБА_8 , та, подолавши опір, зв`яжуть його, чим виконають усі обумовлені дії згідно заздалегідь досягнутою домовленістю. Під час вчинення вказаного розбійного нападу 04 березня 2013 року приблизно 21-05 год., ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні ТОВ «Перемога», виходячи за межі досягнутої ними з ОСОБА_6 злочинної домовленості спрямованої на розбій поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, задля подолання опору потерпілого, за виниклою попередньою змовою між собою, з метою умисного вбивства ОСОБА_8 , із застосуванням наявних у них ножів одночасно нанесли ними удари потерпілому, тим самим спричинили останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння. Від спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_8 впав на підлогу, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 разом нанесли йому декілька ударів ногами в область тулубу, спричинивши тим самим потерпілому ще й садна спини. Надалі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 наявним у них скотчем та дротами, які вони винайшли на місці події, зв`язали потерпілому руки і ноги, чим позбавили ОСОБА_8 можливості рухатися, а коли потерпілий зімітував настання смерті, залишили його зв`язаним на підлозі кімнати, тим самим вони виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення до кінця свого злочинного наміру, але смерть ОСОБА_8 не настала з причин, які не залежали від їх волі, оскільки потерпілому була надана медична допомога. Після скоєння замаху на вбивство ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_6 , якого вони не повідомили про дії, що вийшли за межі їх спільної домовленості, діючи згідно із заздалегідь досягнутою злочинною змовою, із корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні ТОВ «Перемога», заволоділи майном ОСОБА_8 , що знаходилося у кімнаті відпочинку охоронця, а саме: грошовими коштами у сумі 1000 грн. та мобільним телефоном «Нокіа», вартістю 400 грн. із сім-карткою оператору мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якого знаходилися грошові кошти у сумі 2 грн., спричинивши йому матеріальну шкоду у загальному розмірі 1402 грн. Та крім цього, шляхом зламу дверей кімнати, де зберігався сейф, проникли до неї та заволоділи металевим сейфом, вартістю 1198 грн., із грошовими коштами ТОВ «Перемога» у сумі 33 728 грн., грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 3300 грн., грошовими коштами ОСОБА_11 у сумі 15 000 грн., та її золотою каблучкою вартістю 1000 грн., чим завдали ТОВ «Перемога» матеріальну шкоду на загальну суму 34 926 грн., потерпілій ОСОБА_10 - на суму 3300 грн., а потерпілій ОСОБА_11 - на загальну суму 16 000 грн., тим самим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заволоділи чужим майном усього на загальну суму 55 628 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_12 залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року без змін.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_5 , просить судові рішення щодо нього змінити у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та призначити останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Як на підстави для прийняття такого рішення,захисник посилається на те, що ОСОБА_5 визнав вину у вчиненому злочині за ч. 4 ст. 187 КК України, давав правдиві показання, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані ОСОБА_8 та ОСОБА_10 збитки, має на утриманні малолітню дитину, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Як вбачається з касаційної скарги захисника, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання, то вони на думку колегії суддів є непереконливими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
А з огляду на положення ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_5 суд першої інстанції, як вбачається з вироку, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які Законом віднесені до категорії особливо тяжких, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочинів - спричинення тяжких тілесних ушкоджень людині та протиправне позбавлення потерпілих належного їм майна, особу винного, який раніше не судимий, не працевлаштований, характеризується позитивно, на утриманні ОСОБА_5 перебуває малолітня дитина. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав добровільне відшкодування завданих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 збитків, спричинених злочином. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 районним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, навіть з урахуванням усіх обставин, які на думку захисника пом`якшують призначене засудженому покарання, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66 КК України, і підстав для його пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК України, як про це просить захисник у своїй скарзі, колегія суддів не вбачає.
В той же час, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі засудженим ОСОБА_5 доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , належним чином перевірені апеляційним судом і на них надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, і касаційний суд погоджується з наведеними в ній висновками щодо неможливості пом`якшення покарання ОСОБА_5 .
Касаційна скарга не містить мотивованих доводів щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та про істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити їм ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.
З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року щодо останнього.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3