Ухвала іменем україни 24 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницькоїобласті від 17 травня 2016 року за касаційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 .
Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року, засуджено:

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ридків, Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності;
ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рівне, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,

за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_12 вирок щодо якого не оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року зазначений вирок змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_11 на ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання за цим законом із застосуванням ст. 68 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_11 зараховано в строк відбування покарання за даним вироком, строк його попереднього ув`язнення з 26 серпня 2013 року по 20 травня 2014 року та з 17 червня 2015 року по 17 травня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Перекваліфіковано дії ОСОБА_9 на ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК та призначено покарання за цим законом із застосуванням ст. 68 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 зараховано в строк відбування покарання за даним вироком, строк його попереднього ув`язнення з 26 серпня 2013 року по 05 листопада 2013 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишено без зміни.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 визнано винними у тому, що вони, реалізуючи спільний злочинний план, діючи у складі організованої злочинної групи, протягом травня-серпня 2013 року вчинили дії, безпосередньо спрямовані на вчинення нападу на ОСОБА_13 , жителя с. Ярове Шаргородського району Вінницької області, що поєднаний з проникненням у житло та застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, або погрозою застосування такого насильства, здійснивши всі необхідні дії для вчинення закінченого злочину, який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вчинення злочину було попереджено працівниками міліції за обставин, детально викладених у вироку.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 187 КК України, тобто організація закінченого замаху на розбійний напад, поєднаний з проникненням у житло та насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений організованою групою.

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 187 КК України, тобто пособництво у закінченому замаху на розбійний напад, поєднаний з проникненням у житло та насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений організованою групою.

Шкоди життю та здоров`ю, а також майну потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заподіяно не було лише у зв`язку із тим, що вчинення злочину було попереджено працівниками міліції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну судових рішень та просить перекваліфікувати дії ОСОБА_9 на ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК. В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що апеляційним судом не вірно кваліфіковано дії ОСОБА_9 , оскільки умислу на спричинення насильства чи погрози на застосування такого насильства у нього не було. Зазначає, що потерпілі вказували, що жодного психічного та фізичного насильства до них застосовано в момент розбійного нападу не було. Стверджує, що судом порушено вимоги статей 22, 23 КПК. Вважає, що підготовче судове засідання проведено з порушенням положень ч. 1 ст. 314, 316 КПК, а також при допиті свідка ОСОБА_15 було порушено вимоги ст. 18 КПК, ст. 63 Конституції України. Посилається на провокацію з боку осіб, що діяли під контролем правоохоронних органів, на що судом не надано оцінки. Стверджує, що під час затримання та обшуку Вівсиків порушено вимоги ч. 7 ст. 223, 236 КПК, а вилучені під час затримання докази є недопустимими. Вважає, що огляд місця події проведено з порушенням вимог ч. 2 ст. 237 КПК. Крім того, зазначає, що апеляційний суд, в порушення вимог ст. 405 КПК, розглянув справу у відсутності потерпілих, які не були належним чином повідомлені про судовий розгляд провадження. Стверджує, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст. 419 КПК. Зазначає, що апеляційний суд не прийняв до уваги та належним чином не перевірив доводи апеляційних скарг, а також не звернув увагу на те, що більшість записів судових засідань в суді першої інстанції не придатні для прослуховування.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 , в інтересах засудженого ОСОБА_11 , порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просить направити справу на новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи свої вимоги захисник стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються лише на недопустимих доказах, що суперечить вимогам ст. 87 КПК. Зазначає, що огляд помешкання потерпілого та обшуку засуджених проводився без ухвали слідчого судді. Посилається на порушення вимог статей 314, 315, 316 КПК. Наголошує, що в порушення ст. 110 КПК в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину. Зазначає, що апеляційний суд, в порушення вимог ст. 405 КПК, розглянув справу у відсутності потерпілих. Стверджує, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 419 КПК та не надав оцінки всім доводам апеляційних скарг засуджених та їх захисників та безпідставно залишив їх без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали доводи касаційних скарг та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не підлягають задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи касаційних скарг в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Згідно ст.434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення за обставин, детально викладених у вироку, засудженими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 злочинів та, відповідно до вимог ст. 374 КПК, належним чином вмотивував його дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення даного рішення.
Твердження захисників про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.

Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення показаннями: самих засуджених, в яких вони частково визнали вину у вчинених злочинах; потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили готування до розбійного нападу на них засудженими; свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були понятими при затриманні Вівсиків та вилученні у них «помічених» грошей; свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які підтвердили обставини підготовки до вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_22 ; а також письмовими доказами: заявами потерпілих про згоду на проведення інсценування розбійного нападу на їх оселю; протоколом огляду грошових коштів, їх помітки спеціальною речовиною; протоколами огляду місця події від 26 серпня 2013 року та від 7 вересня 2013 року; протоколами затримання Вівсиків від 26 серпня 2013 року з «поміченими» грошима та під час яких установлена наявність на руках останніх слідів спеціальної речовини; висновками експерта про те, що спеціальна хімічна речовина, виявлена на поверхнях грошових купюр, руках Вівсиків та інших речах має спільну родову належність; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину; роздруківками змісту телефонних розмов між учасниками вчиненого злочину, в тому числі і в ніч з 25 на 26 серпня 2013 року; а також оглянутими у судовому засіданні речовими доказами, в тому числі грошей, масок, електричного паяльника, які були вилучені під час затримання Вівсиків.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засуджених.
Разом з тим суд допустився помилки та неправильно застосував до засуджених закон України про кримінальну відповідальність.
Під час перегляду вироку в порядку апеляційного провадження суд, дотримавшись положень глави 31 КПК, ретельно перевірив усі доводи, викладені в апеляційних скаргах, й вмотивовано, частково задовольнивши скарги, правильно змінив вирок щодо засуджених в частині кваліфікації їх дій та призначеного покарання.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та вмотивованою.

З такими висновками суду апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки кваліфікація дій засуджених, яку надав суд апеляційної інстанції, відповідає фактичним обставинам вчинених засудженими злочинів.
Покарання засудженим призначено у відповідності до вимог статей 50, 65, 68 КК та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення кожного із них та попередження вчинення ними нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання засудженим колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що наголошено захисниками у касаційних скаргах, які, відповідно до положень ст. 438 КПК, були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, вивченням провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг захисників не вбачається.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3