ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів: [1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 12 жовтня 2017 року касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Синельниківського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 рокуу кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про зміну судових рішень щодо засудженого ОСОБА_5 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через незастосування положень ст. 69-1 КК України, що мали бути застосовані.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

02 березня 2016 року, приблизно о12-ій год. 00 хв., ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , впустив до квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , маючи раніше виниклий умисел, направлений на надання приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів і психотропних речовин, які у його присутності та за його згодою стали виготовляти психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, яку у подальшому вжили сумісно з ОСОБА_5 за вказаною адресою.

У той же день, знаходячись там само, ОСОБА_5 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на надання місця для незаконного вживання наркотичних засобів, запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вжити у приміщенні його квартири особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, шляхом його куріння через саморобний пристрій, тим самим надав останнім приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишено без задоволення, а вирок суду від 01 серпня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69-1, є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_5 вину у вчиненому ним злочину визнав повністю, щиро розкаявся, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Вказаним злочином не заподіяно збитків або шкоди.

Санкцією ч. 1 ст. 317 КК України встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до пяти років.
Отже, із врахуванням наведених положень ст. 69-1 КК України, що судом першої інстанції застосовані не були, максимально можливе покарання, що могло бути призначене ОСОБА_5 це покарання у виді позбавлення волі на строк три роки чотири місяці.

На вказаний вирок прокурором було подано апеляційну скаргу, в якій порушувалось питання про помякшення покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ст. 69-1 КК України.
Натомість, суд апеляційної інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону не змінив вирок суду першої інстанції, яким допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, мотивувавши своє рішення тим, що вироком суду не встанволено всіх обставин, які пом`якшують покараня, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Хоча фактично відсутність заподіяння злочином збитків або шкоди не може бути підставою до заборони застосування ст. 69-1 КК України, у зв`язку з чим судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 піджлягають зміні в частині пом`якшення покарання останньому.

Прийняте рішення суду касаційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 14 квітня 2016 року (№ 5-23кс16), про те, що неможливість застосування положень ст. 69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості, обмежує принципи рівності та індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

При призначенні покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується (відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання) тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року у кримінальному провадженні щодо засудженого ОСОБА_5 змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки чотири місяці, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
В решті судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-1016км17 Категорія: ч. 1 ст. 317 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_10
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1