Ухвала
Іменем України

15 січня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-621 зп 18
Верховний Суд колегією суддів першої палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд постановлених щодо нього вироку Апеляційного суду Запорізької області від 16 липня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 08 червня 2006 року.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Відповідно до п. 1 параграфу 3 Розділу 4 вказаного Закону заява ОСОБА_4 передана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Так, 10 листопада 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява засудженого ОСОБА_4 у якій він порушував питання про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 16 липня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 08 червня 2006 року щодо нього, з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 445 КПК України.
Ухвалою судді Верховного Суду України від 16 листопада 2017 року заявника повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 448, 449 КПК України і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків до 15 грудня 2017 року.
Недоліками заяви було визнано те, що заявник хоча й посилався на передбачені пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 445 КПК України підстави для перегляду судових рішень щодо нього, проте у заяві були відсутні належні обґрунтування таких підстав для перегляду цих рішень Верховним Судом України,не додані до заяви на підтвердження цього копії різних за змістом судових рішень касаційного суду, а також копія постанови Верховного Суду України.
Крім того, у прохальній частині заявник просив скасувати вирок Апеляційного суду Запорізької області від 16 липня 2004 року й ухвалу Верховного Суду України від 08 червня 2006 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на ч. 3 ст. 455 КПК України, відповідно до якої за наявності підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 445 цього Кодексу, Верховний Суд України має таке право. Однак таке прохання не узгоджувалось зі змістом заяви.
Разом із цим в ухвалі суду було вказано, що перегляд судових рішень Верховним Судом України здійснюється виключно з питань права. Для реалізації права на звернення про перегляд судових рішень Верховним Судом України заявнику може бути надано правову допомогу, відповідно до ст. 59 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі (про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції 1950 року, практики Європейського суду з прав людини та Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року.
Також засудженому ОСОБА_4 було роз`яснено, що згідно з п. 7 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу є особи засуджені до покарання у виді позбавлення волі й ті, яким у кримінальному провадженні захисник залучається за призначенням. За необхідності отримання зазначеної допомоги, він може звернутися до територіального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.
На виконання вимог ухвали суду від 16 листопада 2017 року від засудженого ОСОБА_4 надійшла нова заява про перегляд тих самих судових рішень щодо нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК України.

Заявник у цій заяві посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї ж самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; невідповідність рішення суд касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в Постанові Верховного Суду України.
Також зазначає, що у рішенні Європейського Суду в справі «Кулик проти України» від 02 лютого 2017 року Суд нагадав, що відповідно до загальновизнаних міжнародно-правових норм, які визнаються судом і формують основу його прецедентної практики, обвинувачений має право на допомогу адвоката одразу після затримання, а не тільки під час допитів. У зв`язку з цим Суд дійшов висновку, що було порушення підпункту «с» п. 3 ст. 6 у поєднанні з п. 1 с. 6 Конвенції порушення права заявника на отримання правової допомоги на початкових етапах провадження.
У висновку поданої заяви засуджений вказує на постановлення щодо нього вироку суду першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке касаційний суд не усунув.
Аналіз зазначених доводів заяви дає підстави констатувати, що засуджений так і не зазначив, які саме норми кримінального процесуального права неоднаково застосовані судом касаційної інстанції, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Крім того, засудженим не виконана вимога Верховного Суду України, викладена в ухвалі від 16 листопада 2017 року, щодо надання до заяви копій різних за змістом судових рішень касаційного суду, а також копії постанови Верховного Суду України.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 450 КПК України заява повертається заявнику, якщо заявник не усунув її недоліки протягом установленого для цього строку.
Повернення заяви із зазначеної підстави не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.
Керуючись ст. 450 КПК України, пунктом 1 параграфу 3 «Перехідні положення» Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, суд
постановив:
заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд постановлених щодо нього вироку Апеляційного суду Запорізької області від 16 липня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 08 червня 2006 року повернути заявнику.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3