УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/2284/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 170 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6
володільця майна: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали провадження за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року про накладення арешту на майно, -
в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням, в обгрунтування якого зазначив, що 08 грудня 2017 року біля 13год. 24хв. працівниками Малинського МРВ УСБУ в Житомирській області на території, яка розташована за адресою: вул Колгоспна, 1, с. Меделівка Радомишльського району Житомирської області було виявлено лісо-продукцію, а саме пиловник хвойний, без відповідних документів про його походження, що вказує на темне викрадення вказаного лісо-матеріалу. По даному факту розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.185 КК України. Необроблений пиловик хвойний являється речовим доказом по даному кримінальному привадженню.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на пиловник хвойний в кількості 165 колод та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що у межах кримінального провадження, в якому слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, не повідомлено про підозру жодній особі що є необхідною умовою при накладенні арешту саме з метою, передбаченою п.3 ч.2 ст.170 КПК України. Клопотання слідчого не містило доказів існування у кримінальному провадженні цивільного позову, оскільки положення ст.170 КПК України не містять підстав для накладення арешту з метою забезпечення майбутнього цивільного позову, передбачаючи лише право звертатись з таким клопотанням у разі необхідності забезпечення цивільного позову, який вже подано у кримінальному провадженні. Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом. Відсутнє посилання на таку постанову і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді. В основу рішення про накладення арешту на майно слідчим суддею було покладено припущення слідчого про його злочинне походження тільки на тій підставі, що при проведенні огляду 08.12.2017 року ніхто з присутніх працівників не надав документи на нього. Разом з тим, слідчим та слідчим суддею були проігноровані письмові пояснення бригадира на виробництві - ОСОБА_10 , котрі безперечно надавали їм можливість встановити і власника території, і власника або володільця майна, витребувати у нього відповідні документи. Крім того, обшук проводився не за адресою вказаною в клопотанні АДРЕСА_1 , але фактична адреса: АДРЕСА_1 . Майно, а саме техсировина для ВТП (сосна), котру слідчий та слідчий суддя назвали пиловник хвойний, перебуває у його, скаржника, володінні та знаходиться на території виробництва на підставі договору про надання послуг б/н від 01.12.2017 року, котрий був укладений ним з ТОВ «Індустріалвуд» (м. Бородянка). Згідно акту приймання-передачі від 03.12.2017 року до цього договору він прийняв відповідне майно для надання послуг замовнику.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга скаржника ОСОБА_8 підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України - слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України, заборона використання майна, а також заборона розпорядження таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Розглядаючи подання слідчого, слідчий суддя даних вимог Закону не дотримався та прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно, а саме пиловник хвойний, оскільки не в повній мірі врахував всі обставини справи.
З долучених скаржником ОСОБА_8 до апеляційної скарги документів вбачається, що останній є фізичною особою-підприємцем, який здійснює лісопильне та стругальне виробництво, просочування деревини, а пиловник хвойний, на який накладено арешт, був прийнятий ним на підставі акту приймання-передачі від 03.12.2017 року до договору про надання послуг б/н від 01.12.2017 року, котрий був укладений ним з ТОВ «Індустріалвуд», згідно якого вказаному Товариству ФОП ОСОБА_8 має надати послуги з розпиловки лісопродукції хвойних порід в кількості 204 одиниць деревини. Крім того походження деревини підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезені деревини серії КВГ №100605 від 26.10.2017 року, у відповідності до якої відвантажувачем лісопродукції є Шибенське лісництво, а вантажоодержувачем ТОВ «Індустріалвуд». При цьому було відпущено 204 одиниці деревини з бірками.
Таким чином, не вбачається, що зазначене майно, на яке накладено арешт згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, знаряддям його вчинення чи зберегло на собі його сліди чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і стороною обвинувачення, тобто слідчим та прокурором не надано доказів того, що саме вказане майно має відношення до кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР відповідно до долученого до клопотання витягу з ЄРДР.
Крім того, як вбачається з долучених до апеляційної скарги документів, фактично обшук проводився та майно, на яке накладено арешт, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а не п за адресою: АДРЕСА_1 , як зазначено в клопотанні слідчого та в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, що свідчить про неналежне встановлення обставин справи.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 та відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 409 КПК України скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_8 задовольнити .
Ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року про накладення арешту на майно скасувати.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Повний текст ухали буде оголошено 02.01.2018 року о 15.00.
Судді: