Номер провадження: 11-кп/785/216/18
Номер справи місцевого суду: 523/9772/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0001231 від 12 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Балті Одеської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, розлучений, офіційно не працевлаштований, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік і 6 місяців та на нього покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 14 012 грн. 32 коп. та моральної шкоди 20 000 грн. В іншій частині позовних вимог заявлених ОСОБА_10 відмовлено.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що близько 14 години 00 хвилин 11 грудня 2016 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 між ОСОБА_7 та його сусідом ОСОБА_11 , виник конфлікт на ґрунті триваючих неприязних відносин.
Під час конфлікту ОСОБА_10 , перебуваючи в салоні припаркованого автомобіля, допустив образливі висловлювання на адресу дружини ОСОБА_7 , на що останній підійшов до автомобіля та завдав декілька ударів у скло двері автомобіля. ОСОБА_10 спробував вийти з автомобіля, але ОСОБА_7 , діючи з раптово виниклим умислом на заподіяння тому тілесних ушкоджень, наніс йому удар кулаком правої руки в обличчя.
Продовжуючи свій намір, ОСОБА_7 схопив за одяг в районі грудей ОСОБА_10 та шляхом ривку витягнув останнього з автомобіля, повалив на землю, завдавши при цьому не менше 2-3-х ударів кулаками рук в область його голови, одночасно здійснюючи тиск колінами своїх ніг, на ноги лежачого на землі ОСОБА_10 .
В результаті вищевказаних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 :
- легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше трьох тижнів, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, синця та забійної рани правої підочної області, синця та садна лобної області справа, садна спинки носа;
- тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні, у вигляді: закритої травми лівого колінного суглобу у вигляді перелому наколінника; ушкодження заднього рогу зовнішнього меніску, розриву задньої хрестоподібної зв`язки, а також неповного ушкодження передньої хрестоподібної зв`язки та крововиливу в порожнину суглобу.
Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок суду, а саме:

- змінити правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України;

- зменшити суми відшкодування майнової шкоди до 10 000 грн. та моральної шкоди до 2 000 грн., що підлягають стягненню на користь потерпілого ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в результаті проведення повторної судово-медичної експертизи №1134 від 12 червня 2017 року експерт ухилився від надання відповідей на ряд запитань поставлених в постанові про призначення експертизи.

Захисник зазначає, що потерпілий в ході судового розгляду не вказав момент спричинення йому ушкодження лівого колінного суглобу, а судово-медичний експерт не виключив його спричинення в момент, коли потерпілий, проявляючи невиправдану агресію, різко підіймаючись схопив ногу обвинуваченого і намагався повалити його на землю.

До початку судового розгляду від потерпілого ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційне скаргу, в якій він зазначив, що вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та присили її задовольнити, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення,дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з доведеністю вини ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України наполягав на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та просив суд апеляційної інстанції повторно дати належну оцінку обставинам справи, встановленим під час кримінального провадження.

Разом з тим ч.3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту не зверталась до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який будучи допитаним у суді першої інстанції показав, що в денний час 11 грудня 2016 року він на автомобілі заїхав на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де перебував в салоні транспортного засобу. В цей час до нього підійшов сусід ОСОБА_7 та, застосовуючи нецензурні висловлювання, розпочав словесний конфлікт, на що він також відповів тому нецензурною лайкою. В наступний момент обвинувачений став бути кулаком руки в напіввідчинене скло передньої правої двері, щоб запобігти розбиттю якого, потерпілий вимушений був відчинити двері та став намагатися вийти із салону. Однак він відразу ж отримав від ОСОБА_7 сильний удар рукою в праву скроневу частину голови, після чого обвинувачений руками схопив його за одяг в грудній частині тулубу та ривком витягнув із салону, скинувши на землю. Після падіння ОСОБА_10 лежав боком на твердому покритті, із схрещеними на землі ногами, в той час як обвинувачений присів зверху власними колінами на його коліна, із силою притискаючи їх до землі (що спричинило йому різкий фізичний біль), та продовжував наносити численні удари рукою в його обличчя. Конфлікт завершився втручанням інших очевидців, які фактично розборонили його та ОСОБА_7 , після чого потерпілий вимушений був звернутися за медичною допомогою та пройти лікування, в тому числі з приводу травми розпухлого лівого колінного суглобу.

Крім того винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які показали, що бачили, як в ході конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачений опинився зверху на притиснутому до землі потерпілому, де, сидячи на коліннях останнього, наніс тому декілька ударів руками в голову.

Також свідок ОСОБА_14 під час судового розгляду пояснила, що зазначені обставини вона встигла зафіксувати на відеокамеру мобільного телефону та видала цей запис представнику потерпілого.

Дружина обвинуваченого свідок ОСОБА_16 будучи допитаною в суді першої інстанції показала, що бачила лише початок бійки, під час якої її чоловік наніс удар рукою в обличчя потерпілого через відчинене вікно автомобіля. Очевидцем подальших будь-чиїх активних дій вона не була, оскільки відволіклася, щоб взяти телефон.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_10 о 18 годині 11 грудня 2016 року повідомив органу поліції про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 близько 14 години цієї ж доби за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського козацтва,30.

Як вбачається із висновків судово-медичних експертиз №3568 від 10 січня 2017 року (первинної) та №1134 від 12 червня 2017 року (додаткової) у ОСОБА_10 виявлені утворені незадовго до його звернення у спеціалізований лікувальний заклад (КУ «Одеська обласна клінічна лікарня»), що могли бути заподіяні 11 грудня 2016 року, наступні тілесні ушкодження:

- легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше трьох тижнів, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, синця та забійної рани правої підочної області, синця та садна лобної області справа, садна спинки носа, - що утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися, якими могли бути руки (стиснута в кулак кисть), ноги (у взутті, область колінного суглобу) та інші предмети (елементи дорожнього покриття);

- тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні, у вигляді: закритої травми лівого колінного суглобу у вигляді перелому наколінника; ушкодження заднього рогу зовнішнього меніску, розриву задньої хрестоподібної зв`язки, а також неповного ушкодження передньої хрестоподібної зв`язки та крововиливу в порожнину суглобу, - що могли утворитися внаслідок стиснення лівого колінного суглобу потерпілого між тупими предметами, якими могли бути область колінного суглобу нападника та елементи дорожнього покриття (асфальт), та, ймовірніше за все, утворилися протягом 9-15 секунд наданого відео.

Утворення всіх вищезазначених тілесних ушкоджень в результаті одноразового падіння на площину чи будь-який предмет з вертикального або близького до такого положення виключається.
Виходячи з локалізації ушкоджень ОСОБА_10 був повернений передньою поверхнею свого тулуба по відношенню до напрямку дії травмуючих предметів. Поза, а також взаємне розташування потерпілого та нападника в цей момент могли бути різними.

Локалізація тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 доступна для нанесення як власною, так і сторонньою рукою, однак, дані тілесні ушкодження не характерні для самоспричинення.
Утворення травми лівого колінного суглобу, враховуючи її характер, в результаті падіння на площину з вертикального або близького до такого положення виключається.
Утворення зазначеної травми лівого колінного суглобу внаслідок підведення потерпілого з землі із зусиллям на ліву ногу або спроби нанесення різкого прямого удару лівою ногою виключається.
Вказані висновки експертиз беззаперечно спростовуюсь доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_10 самостійно спричинив собі ушкодження лівого колінного суглобу, а в момент, коли він різко підіймаючись з землі схопив ногу обвинуваченого і намагався повалити його на землю.

Апеляційний суд не вбачає підстав вважати вказані висновки експерта неналежними та недопустимими доказами.

Крім того, допитаний в судовому засіданні суді першої інстанції експерт ОСОБА_17 , додатково показав, що травма лівого колінного суглобу могла утворитися внаслідок як травмуючої дії, так і різкої перенапруги зв`язкового апарату з наступним відривним переломом в місці кріплення зв`язок до кістки. Окрім того, експерт вважає, що ця травма також могла бути спричинена і при обставинах, вказаних потерпілим, коли внутрішня поверхня колінного суглобу контактує з асфальтовим покриттям, а протилежна сторона колінного суглобу випробовує на собі іншу фізичну дію. Найбільш вірогідними моментами спричинення даної травми є періоди з 10 до 14 секунди представленого відео-файлу (до перевертання лежачого потерпілого на лівий бік), а також з 18 до 19 секунди (коли той намагається підвестися).

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 саме складу злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

При цьому сукупність вищевикладених доказів спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про непричетність обвинуваченого до спричинення потерпілому закритої травми лівого колінного суглобу, оскільки до моменту конфлікту ОСОБА_11 такого ушкодження не мав і саме обвинувачений ОСОБА_7 виступив ініціатором конфлікту.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_7 .

Апеляційний суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_7 і вважає їх такими, що викладенні з метою перекваліфікації його дій на більш м`яку статтю КК України, а як наслідок і призначення йому більш м`якого покарання за вчинений злочин.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, а саме, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сім`ю, постійне місце проживання, за яким посередньо характеризується, тощо.

З огляду на викладені обставини суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі ст.75 КК України, звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про необхідність зменшення сум відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до приписів ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив про понесені ним витрати, пов`язані з придбанням ліків, медичних препаратів, інвентарю, проходження медичних процедур (на суму 6600 грн.) та отриманням правової допомоги (на суму 8000 грн.), що частково підтверджено відповідними фіскальними чеками та квитанціями.

Апеляційний суд вважає доведеними заявлені потерпілим майнові вимоги в частині документально підтверджених витрат: на отримання правової допомоги від адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , відповідно в сумах 7000 та 1000 грн.; а також на придбання ліків, медичних препаратів, інвентарю під час проходження медичних процедур та лікування, що зазвичай використовуються при лікуванні отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, за виключенням вартості двох благодійних внесків в сумі 560 грн., та без документально заявленої суми в розмірі 27,68 грн.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь потерпілого ОСОБА_10 14012 грн. 32 коп.

Разом з цим апеляційний суд категорично не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що внаслідок вчинення злочину потерпілому ОСОБА_10 була спричинена моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_10 яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода виразилась у фізичних та душевних стражданнях пов`язаних із станом здоров`я потерпілого після вчинення стосовно нього злочину. Також суд врахував характер та глибину перенесених потерпілим душевних страждань, вимушеної потреби потерпілого у проходженні лікування, характер протиправних дій обвинуваченого та ступінь його вини.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому, буде 20 000 гривень.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 01 листопада 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.122 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3