АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Запорізької області, українця, громадянина України, що має вищу освіту, не працюючого, не одруженого, який не має реєстрації та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також працевлаштуватися.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.
09 березня 2016 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_7 разом із невстановленою особою, відносно якої матеріали виділено в окреме кримінальне провадження, з якою ОСОБА_7 раніше вступив в попередню змову для відкритого викрадення чужого майна, знаходячись за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, неподалік від будинку №120, зустрілися з раніше не знайомим потерпілим ОСОБА_10 під приводом можливого придбання у останнього його мобільного телефону марки «Samsung Galaхe S5».
Під час виниклої розмови, під приводом придбання вказаного телефону, ОСОБА_7 попросив потерпілого ОСОБА_10 показати йому вказаний мобільний телефон. Коли потерпілий ОСОБА_10 дістав свій мобільний телефон марки «Samsung Galaхe S5», невстановлений співучасник злочину, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, керуючись злочинним умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, діючи узгоджено із ОСОБА_7 , розпилив в обличчя потерпілого ОСОБА_10 газ із газового аерозольного балончика марки «Терен-4», від чого потерпілий втратив орієнтацію в просторі, а ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 не мав можливості захищатися, керуючись злочинними корисливими намірами, направленими на відкрите викрадення чужого майна, діючи узгоджено в групі із невстановленим співучасником злочину, відкрито вихопив з руки потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung Galaхe S5», імеі НОМЕР_1 , вартістю 4575 гривень.
Після чого ОСОБА_7 разом із невстановленим співучасником злочину, утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення злочину втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 , не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого, фактичних обставин злочину і кваліфікації його дій, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, прокурор посилається на те, судом першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання в порушення вимог закону не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав провину лише частково, будь-яких даних щодо осіб, з якими ним було вчинено вказаний злочин, ані на досудовому розслідуванні, ані під час судового розгляду не надав. Судом першої інстанції при призначенні покарання, було зазначено, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодував заподіяну шкоду, але з такими висновками прокурор не погоджується. Вважає, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого, судом не враховано вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку та кваліфікації дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.
Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.
Згідно до ч. 1 цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно. Також судом першої інстанції враховано характер, цинічність та зухвалість вчинення злочину. А тому, враховуючи зазначене, судом першої інстанції прийнято рішення про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.
Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги характеризуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, що він одружений, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання (а.с. 79-90 т.1), працевлаштований з іспитовим терміном, відшкодував заподіяну шкоду потерпілому в більшому розмірі та його думку стосовно міри покарання обвинуваченому, вказав про відсутність претензій до ОСОБА_7 та просив призначати міру покарання, не пов,язану з позбавленням волі (а.с. 63 т.2).
Враховуючи вищенаведене, а також молодий вік обвинуваченого, що вчинений вперше ним злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, з урахуванням працевлаштування обвинуваченого, позитивної характеристики обвинуваченого за місцем проживання та навчання, визнання ним своєї вини та відшколуванням шкоди потерпілому, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, його вид і строк у відношенні обвинуваченого із застосуванням ст.ст.75,76 КК України визначено судом правильно, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення не виявлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дні проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4