Справа № 461/3038/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.12.2017 м.Львів
Галицький районний суд м.Львова
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю:
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8
представника органу опіки і піклування
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради ОСОБА_9
при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження №0000357 за обвинувальним актом відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
15.01.2017 року приблизно о 13.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні державної лотереї, що за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 2, з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману ОСОБА_7 , під виглядом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «Meizu» вартістю 3200 грн., із сім-картою оператора «МТС-України» вартістю 30 грн., чим спричинив ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 3230 грн.
Обвинувачений ОСОБА_5 при допиті в судовому засіданні визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Розкаявся у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. Показав, що дійсно 15.01.2017 року приблизно 13.00 год, перебуваючи у приміщенні державної лотереї за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 2, заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_7 марки «Meizu». Телефон 15.01.2017 р. здав в ломбард, проте згодом повернув потерпілому.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки ОСОБА_5 в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, розмір заподіяної шкоди, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії, оскільки своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення проти власності, передбачене ст. 190 ч.1 КК України шахрайство, тобто, заволодіння чужим майном шляхом обману.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин.
ОСОБА_5 раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Згідно з досудовою доповіддю ОСОБА_5 має низький ризик вчинення кримінального правопорушення та існує ймовірність його виправлення без ізоляції від суспільства.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.
Пом`якшуючою покарання обставиною є вчинення злочину неповнолітнім.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, обставину, що пом`якшує покарання, а також враховуючи особу винного, який не працює, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України.
07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від від 22.12.2016 № 1810-VIII.
Відповідно до пункту «а» ст. 1 цього Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, та які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Згідно з ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Обвинувачений ОСОБА_5 у неповнолітньому віці вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», тобто він підпадає під перелік осіб, визначених в пункті «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», які звільняються судом від відбування покарання.
При цьому обвинувачений ОСОБА_5 не підпадає під перелік осіб, визначених в ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 р. № 392/96-ВР, до яких амністія не застосовується.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 р. № 392/96-ВР, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_5 від призначеного за цим вироком покарання на підставіп.а ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді шістдесяти годин громадських робіт.
Звільнити ОСОБА_5 від призначеного за цим вироком покарання на підставі п.а ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирати.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ - мобільний телефон марки «Meizu», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити йому за належністю.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя: ОСОБА_1