УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження звернулася потерпіла ОСОБА_3 . На обґрунтування скарги заявник зазначила, що постановою від 23.03.2016 слідчий СВ Шевченківського УП ГУПН у м. Києві ОСОБА_5 закрив кримінальне провадження № 120 161 001 000 023 83 за ч.1 ст.125 КК України. На думку потерпілої, досудове розслідування проведено неповно, зокрема, не допитані в якості свідків очевидці завдання їй тілесних ушкоджень. Крім того, рішення про закриття кримінального провадження є необґрунтованим, оскільки не наведені переконливі дані, на підставі яких слідчий дійшов висновку про відсутність складу злочину.

З огляду на зазначене, потерпіла просила суд скасувати оскаржувану постанову.

У судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 просив скаргу задовольнити з наведених у ній підстав, додавши, що проведення судово-медичної експертизи можливе за медичними документами, які потерпілою надавалися слідчому, однак останній не взяв їх до уваги.

Слідчий Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про розгляд скарги, до суду не прибув, що відповідно до положень ст.306 КПК України не є перешкодою у розгляді скарги.

Заслухавши доводи представника потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження № 120 161 001 000 023 83, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст.9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, законним процесуальне рішення у кримінальному провадженні може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним положенням.

Попри наведене, слідчим вказані вимоги процесуального законодавства не дотримані.

Під час допиту 03.03.2016 потерпіла ОСОБА_3 повідомила слідчого про очевидця події - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким відомі обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Крім того надала перекладені українською мовою медичні документи лікувальної установи Туреччини щодо зафіксованих у потерпілої тілесних ушкоджень.

Однак вказані особи під час розслідування не допитані, дані про неможливість їх допиту у справі відсутні.

Відповідно до показань ОСОБА_3 , тілесні ушкодження їй завдані гр. ОСОБА_8 , однак і дана особа під час досудового розслідування не допитана.

Закриваючи провадження, слідчий послався на відмову потерпілої від проходження судово-медичної експертизи.

У той же час, слушними є доводи представника потерпілої про недоцільність безпосереднього обстеження ОСОБА_3 , враховуючи двохмісячний період, що минув з дня отримання нею тілесних ушкоджень.

Однак слідчим не прийнято до уваги, що згідно з п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (затв. наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6) допускається проведення судово-медичної експертизи за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Не дивлячись на дану обставину, слідчий не прийняв заходів для встановлення ступеню тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень шляхом проведення судово-медичної експертизи за медичними документами.

Отже матеріали кримінального провадження не містять експертного висновку про тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої, що не відповідає вимогам ст. 242 КПК та свідчить про суттєву неповноту розслідування.

Неповнота досудового слідства та його однобічність також випливає з того, що не приймались заходи для допиту непрямих свідків зазначеної події, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Згідно з ч.1 ст.94 КПК слідчий надає оцінку зібраним доказам за своїм внутрішнім переконанням, водночас ч.2 ст.84 КПК окреслений вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, якими є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Виходячи з наведеного, висновки слідчого, викладені у процесуальних рішеннях, мають ґрунтуватися лише на тих доказах, які відповідають вищезазначеним вимогам.

Попри зазначене, висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення не ґрунтується на належних доказах.

Вказані порушення є суттєвими, оскільки безпосередньо впливають на законність прийнятого рішення.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 7, 9, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу потерпілої ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого СВ Шевченківського УП ГКНП у м. Києві ОСОБА_5 від 23.03.2016 про закриття кримінального провадження № 120 161 001 000 023 83 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1