Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/300/17-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000497 від 09.09.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ-ї групи, не депутата, не військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, не інваліда, не військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_3

ОСОБА_4

законного представника неповнолітнього ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , разом з неповнолітнім ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення п.2-5 Порядку «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п.3-4 Положення «Про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.19 Кодексу України «Про надра», на автомобілі марки «ГАЗ-69», державний номерний знак « НОМЕР_4 », що належить громадянину ОСОБА_8 , прибули 08.09.2017 року, об 14 годині 00 хвилин до лісової ділянки, яка розташована на відстані близько трьох кілометрів, між селами Шебедиха та Рудня Замисловицька Олевського району Житомирської області. Де, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне видобування бурштину із вказаної вище лісової ділянки, об 16 годині 00 хвилин, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, самовільно, під`єднавши мотопомпу кустарного виробництва з двигуном, марки «Сузукі» до обладнання, щоб в подальшому привести її у робочий стан і шляхом гідророзмиву ґрунту спробувати, незаконно видобути каміння бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ним» від 18.11.1997 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12 грудня 1994 року № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13 січня 2012 року) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення, проте не довели свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки безпосередньо під час спроби незаконного видобування каміння бурштину-сирцю, цього ж дня, тобто 08.09.2017 року, об 16 годині 00 хвилин були виявлені працівниками Управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, якими в ході огляду місця вчинення кримінального правопорпушення було вилучено автомобіль марки «ГАЗ-69», державний номерний знак « НОМЕР_4 », мотопомпу кустарного виробництва з двигуном, марки «Сузукі», п`ять пожежних рукавів довжиною по 20 метрів кожен на одному з яких знаходиться металевий шрайбер, шланг забірник, лопату, чотири сачки та три металеві палиці-тички.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому разом із неповнолітнім ОСОБА_4 , кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті. Ствердив те, що власник автомобіля, марки «ГАЗ-69», державний номерний знак « НОМЕР_4 » ОСОБА_8 , у якого він попросив зазначений автомобіль у тимчасове користування, для власних потреб не знав, мети його використання, і про мету використання автомобіля він власнику не повідомляв. Погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються, допиту неповнолітнього ОСОБА_4 , та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх особи, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були вчинені ним спільно з неповнолітнім ОСОБА_4 . Запевнив суд, що вже зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, вперше вчинив кримінальне правопорушення, є інвалідом ІІІ-ї групи, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому не застосовувати до нього при призначенні кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення сурового виду і міри кримінального покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.
Допитаний у судовому засіданні за участю законного представника ОСОБА_7 , та захисника адвоката ОСОБА_6 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому разом із ОСОБА_3 , кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду аналогічні показання, які повністю відповідають показанням наданим суду у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , підтвердивши при цьому час, місце та обставини вчиненого ними спільно кримінального правопорушення. Також стверджує про те, що ОСОБА_8 , - власник автомобіля, марки «ГАЗ-69», державний номерний знак « НОМЕР_4 » не знав мети, для якої ОСОБА_3 , попросив у нього зазначений автомобіль. Погоджується також на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення їхнє є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були вчинені ним спільно з ОСОБА_3 . Запевнив суд, що вже також зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому не застосовувати до нього при призначенні кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення сурового виду і міри кримінального покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.
Допитана у судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , - ОСОБА_7 , надала суду показання зазначивши при цьому, що вона є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 . Про те, що її син ОСОБА_9 вчинив з ОСОБА_3 , злочин вона дізналася від останніх. Просить суд, зважаючи на вік її сина та того, що він вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання сином своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому не застосовувати до нього сурового виду і міри кримінального покарання та звільнити її дитину від відбування покарання, застосувавши до сина п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.
Враховуючи те, що обвинувачені: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , повністю визнали свою винність у вчиненні ними спільно кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинувачених, законного представника неповнолітнього та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Показання обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , надані ними під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених в їх сукупності, вважає, що винність обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у закінченому замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у закінченому замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , та неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.ст.65, 103 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання кожного обвинуваченого, особи винних, їх вік та їхнє ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, а також умови життя і виховання, рівень розвитку неповнолітнього.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, які обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Згідно до досудової доповіді, складеної інспектором Олевського районного сектору з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 08.11.2017 року, № 3-1587, орган пробації вважає доцільним призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , кримінального покарання без ізоляції від суспільства, оскільки встановлено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, поклавши на неповнолітнього обвинуваченого певні обов`язки, що передбачені Кримінальним кодексом України, (ст.76 КК України).

У судовому засіданні неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 , його законним представником ОСОБА_7 , та захисником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвокатом ОСОБА_6 , і обвинуваченим ОСОБА_3 , заявлено клопотання про звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 , від відбування покарання на підставі п.п. «а» та «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, оскільки ОСОБА_4 , на момент вчинення злочину був неповнолітнім, а ОСОБА_3 , є інвалідом ІІІ-ї групи.

Прокурор висловив думку про задоволення клопотання відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , та обвинуваченого ОСОБА_3 .

Отже, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості. По місцю проживання характеризується виключно позитивно, має молодий вік, є інвалідом ІІІ-ї групи та з врахуванням вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і повне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, так як ОСОБА_3 , надав показання у судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним спільно з неповнолітнім ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, показання його були логічними, послідовними і незміненими, що свідчить про його не байдужість щодо вчиненого і наслідків, а також разом із конкретними обставинами справи наведеними вище, не завдав шкоди довкіллю і державі, що свідчить про те, що ОСОБА_3 , як особа не є суспільно-небезпечною особою, що також істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого. Таким чином, та з врахуванням особи винного, думки прокурора, який просить суд застосувати до обвинуваченого вид покарання, у виді позбавлення волі на певний строк та звільнення ОСОБА_3 , з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.75 КК України і на підставі викладеного обрання йому покарання у виді обмеження волі, в мінімальних межах санкції частини статті за якою він притягається до кримінальної відповідальності та на підставі ст.75 КК України звільнення ОСОБА_3 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк і поклавши на обвинуваченого передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.

Визначаючи міру і вид покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує також і те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти довкілля, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, позитивну характеристику по місцю проживання, умови його життя та виховання, зростає усім`ї, що опинилася у складних життєвих обставинах та потребує соціальної підтримки, у задовільних матеріально-побутових умовах, рівень розвитку неповнолітнього відповідає віку, і з врахуванням вказаних вище декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, вчинення злочину у неповнолітньому віці та визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, надання показів у судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним спільно з обвинуваченим ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, де показання його були також логічними, послідовними і незміненими, що також свідчить про його не байдужість щодо наслідків, які настали від вчиненого кримінального правопорушення, а також разом із конкретними обставинами справи наведеними вище, відсутністю обтяжуючих обставин, не завдав шкоди довкіллю і державі, що свідчить про те, що ОСОБА_4 , як неповнолітній обвинувачений не є суспільно-небезпечною особою, а це істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винного, думки захисника та процесуального прокурора щодо застосування до неповнолітнього кримінального покарання, зміст досудової доповіді провідного інспектора Олевського районного сектору з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 08.11.2017 року, № 3-1547, яка дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 , ст.ст.75, 102, 104 КК України і на підставі викладеного обрання йму покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в мінімальних межах передбачених частиною першою статті 102 КК УКраїни та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк і поклавши на неповнолітнього обвинуваченого передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових злочинів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Разом із тим, відповідно до п.п. «а», «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми та яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , вчинили умисний злочин середньої тяжкості, передбачений ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України 08 вересня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Статтею 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року визначено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , вчинили кримінальне правопорушення 08.09.2017 року, після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року то дія цього Закону на них не поширюється за наведених у ст.13 Закону підстав.

Вирішуючи клопотання громадянина ОСОБА_8 , щодо повернення майна: автомобіля, марки «ГАЗ-69», державний номерний знак « НОМЕР_4 », що належить йому на праві користування, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та мотопомпи кустарного виробництва з двигуном, марки «Сузукі», п`яти пожежних рукавів довжиною по 20 метрів кожен на одному з яких знаходиться металевий шрайбер, шланга забірника, лопати, чотирьох сачків та трьох металевих палиць-тичок, суд вважає дане клопотання ґрунтовним в частині повернення ОСОБА_8 , вказаного транспортного засобу, в решті клопотання не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано належних і допустимих доказів стосовно того, що законний володілець мотопомпи кустарного виробництва з двигуном, марки «Сузукі», п`яти пожежних рукавів довжиною по 20 метрів кожен на одному з яких знаходиться металевий шрайбер, шланга забірника, лопати, чотирьох сачків та трьох металевих палиць-тичок, не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.9 ст.100 КПК України), а також не надано заявником до суду доказів стосовно власника вказаного вище майна. Суд не бере до уваги копію товарного чеку, оскільки він не містить будь-яких доказів належності зазначеного у ньому товару саме ОСОБА_8 .
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у тому числі запобіжні заходи до обвинувачених не обиралися.

На підставі наведеного та, керуючись ст.8, 21, 55, 63, 129 Конституції України, ст.ст.95, 100, 179, 314-318, 337, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 15, 50-51, 61, 63, 65-67, 75, 76, 98, 101-104, ч.2 ст.240 КК України, ст.ст.1, 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.240 КК України покарання у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) місяців з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню № 287/300/17-к, які згідно постанови слідчого СВ Олевського ВП ОСОБА_10 , «Про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів» від 09.09.2017 року перебувають на зберіганні у відділенні поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, а саме:
- автомобіль, марки «ГАЗ-69», державний номерний знак « НОМЕР_4 », що належить на праві користування громадянину ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ) повернути останньому;

- мотопомпу кустарного виробництва з двигуном, марки «Сузукі», п`ять пожежних рукавів довжиною по 20 метрів кожен на одному з яких знаходиться металевий шрайбер, шланг забірник, лопату, чотири сачки та три металеві палиці-тички конфіскувати і обернути в дохід держави.

Матеріали кримінального провадження № 0000497 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/300/17-к.

До набрання вироком суду законної сили, обрати обвинуваченим: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а обвинуваченими: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1