Справа № 570/709/18
Номер провадження 1-кс/570/121/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) клопотання начальника Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96) ОСОБА_2 стосовно конфіскації вилученого забороненого для користування засудженими предмету,

в с т а н о в и в:
покликаючись на виявлення мобільного телефону, який належить засудженому ОСОБА_3 , начальник установи ОСОБА_2 у клопотанні від 19 лютого 2018 року просить вирішити питання стосовно вилученого забороненого предмету.

Всіх учасників справи належним чином повідомлено про час і місце розгляду подання, але вони до суду не з`явилися. Згідно ч.4 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. Зважаючи на дані обставини, те, що їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу події, беручи до уваги встановлені строки розгляду подання, прийшла до висновку про можливість розглянути його за відсутності учасників та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши клопотання, слідчий суддя прийшов до таких висновків

30 січня 2018 року о 10 год. 45 хв. під час проведення загального обшуку установи у відділенні СПС № 3 /житлова секція №2 в потаємній ніші під підлогою виявлено металевий супінатор.

Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29 грудня 2014 року, визначено, що засудженим заборонено придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено. Вилучене реєструється в журналі обліку грошей, цінних паперів і речей, вилучених у засуджених або при спробі їх доставки. Рішення про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого приймає слідчий суддя за клопотанням адміністрації установи виконання покарань. Вилучені у засуджених предмети, вироби та речі, збереження яких заборонено, вилучаються і за рішенням суду можуть бути передані в дохід держави (наказ ДПтС України від 25 грудня 2003 року № 275 ).

Підставою для звернення до суду було порушення засудженим ст.102 ч.7 Кримінально - виконавчого Кодексу України, яке полягає у зберіганні заборонених речей. Тобто його правовий статус обумовлений застосуванням до нього покарання в порядку кримінального судочинства і перебуванням в умовах особливого режиму, встановленого КВК України.

Відповідно до ч.2 ст.102 КВК України не допускається зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях. Виявлені речі вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII КПК України.

Вказаний розділ стосується виконання судових рішень. Ст.537 КПК України передбачає перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків. Питання стосовно конфіскації вилучених заборонених для користування засудженими предметів не входить до цього переліку. Згідно п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальінсть.

В КПК України відсутня і процедура розгляду такого роду клопотань. Відповідно до ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, винесене згідно з нормами матеріального права «з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом». Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, зокрема і суди як органи судової гілки державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до правової позиції викладеної в Рішенні ЄСПЛ «Михайлюк та Петров проти України» від 10.12.2009 (п.25 Рішення) зазначається, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві, також стосується якості відповідного законодавства і потребує, аби воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права. Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання, віднесені до його повноваження цим Кодексом.

КПК України не передбачає право на звернення до суду з клопотаннями такого роду, не встановлює порядку розгляду таких клопотань слідчим суддею, не передбачає такий вид заходу кримінального провадження як конфіскація вилученого забороненого для користування засудженими предмету. Таким чином клопотання не підлягає до задоволення як таке, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання не віднесена згідно з ч.1 ст.309 КПК до ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Відповідно до п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015 ст.6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 жовтня 1997 року та п.65 Рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

На підставі наведеного, суд

п о с т а н о в и в:
відмовити у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96) ОСОБА_2 стосовно конфіскації вилученого забороненого для користування засудженими предмету.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1