Справа № 683/3505/16-к
1-кп/683/12/2018

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
його захисника ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_11
його адвоката ОСОБА_12
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Махаринці Старокостянтинівського району Хмельницької області, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, керівник приватного підприємства «Агрофірма Махаринці» с. Махаринці Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_9 08 червня 2016 року близько 19 години 30 хвилин на дорозі навпроти домогосподарства по АДРЕСА_1 під час сварки з потерпілим ОСОБА_11 на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, умисно невстановленим досудовим розслідуванням предметом, якому притаманні, як гостро рублячі властивості, так і спричинення удару, як тупого предмету, наніс два удари в напрямку голови зліва спочатку його тупою стороною, а потім гострою, на що потерпілий ОСОБА_11 , захищаючись, прикрив лівою рукою голову, тому удари прийшлись відповідно по зовнішній поверхні лівого передпліччя та по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг. Такими діями обвинувачений ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по зовнішніх поверхні лівого передпліччя у верхній третині та поверхневих ран по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того обвинувачений ОСОБА_9 цього ж дня близько 19 години 40 хвилин, перебуваючи на дорозі навпроти вищевказаного господарства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи діяти саме так, ведучи себе агресивно, що виразилось в заподіянні потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, діючи умисно, не реагуючи на прохання припинити протиправні дії, демонструючи фізичну силу, неодноразово замахувався в напрямку голови потерпілого невстановленим досудовим розслідуванням предметом, якому притаманні, як гостро рублячі властивості, так і спричинення удару, як тупого предмету, чим посилив реальність своїх намірів, висловлював словесну погрозу вбивством на адресу потерпілого, усвідомлюючи разом з тим, що ця загроза може викликати у потерпілого побоювання за своє життя. У свою чергу потерпілий реально сприйняв висловлену в його адресу погрозу вбивством, маючи реальні підстави побоюватись виконання цієї погрози, на що вказувала протиправна поведінка обвинуваченого, конкретність змісту погрози, інтенсивність висловлювання, а також той факт, що погрозі вбивством передував факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не визнав винуватості у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушеннях. Надав суду показання про те, що тривалий час перебуває в неприязних особистих відносинах з потерпілим ОСОБА_11 з приводу систематичного проїзду території його приватного підприємства. Так, після чергового проїзду 08 червня 2016 року, він близько 19 години спочатку по телефону, а потім, під`їхавши біля 19 години 30 хвилин на автомобілі марки «Volkswagen Golf 2» до місця проживання потерпілого по АДРЕСА_2 , перебуваючи на дорозі, особисто висловив своє обурення та вимогу не порушувати його право власності. В результаті чого продовжилась обопільна словесна суперечка, де кожний відстоював своє право. Під час якої він з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, замахнувся кулаком правої руки, в якій були лише ключі від автомобіля, в напрямку голови зліва, але не вдарив, так як потерпілий закрив голову лівою рукою. Підтвердив, що на крик вибіг брат потерпілого ОСОБА_11 , який їх розборонив, ставши між ними. Вказав, що його племінник ОСОБА_13 з`явився лише тоді, коли він після суперечки вже сідав в машину. Заперечив наявність у нього сокири, умислу на вбивство, не визнав висловлювання погроз вбивства та заподіяння заявлених тілесних ушкоджень. Допустив можливість їх виникнення ще до суперечки, зауваживши на конфліктному характері потерпілого. При цьому зазначив відсутність підстав для оговору зі сторони брата потерпілого ОСОБА_11 . Повідомив про примирення сторін.
Незалежно від невизнання вини обвинуваченим у вчиненні вищевказаних суспільно небезпечних діяннях, його винуватість підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Зокрема, з показань потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що він з обвинуваченим ОСОБА_9 перебувають в тривалих неприязних відносин, оскільки останній забороняє йому їздити через територію його підприємства, незважаючи на те, що він являється сумісним землекористувачем. Після того як він з племінником обвинуваченого ОСОБА_13 , вивозивши на підводі останнього сміття, проїхали через дане господарство, обвинувачений ОСОБА_9 близько 19 години 08 червня 2016 року спочатку по телефону, а потім особисто, під`їхавши біля 19 години 30 хвилин на власній машині до нього додому, на дорозі по АДРЕСА_2 , кричав, погрожуючи вбивством. Між ними продовжилась словесна суперечка, під час якої обвинувачений пішов до свого автомобіля, вийняв з-під руля зліва сокиру для рубки дров. Широким кроком підійшов до нього на відстань півметра та, тримаючи дерев`яну ручку сокири двома руками, з великого розмаху двічі, спочатку обухом, а потім гострою стороною, замахнувся в область голови зліва, викрикуючи «зарубаю», «заб`ю». Проте він встиг закритись лівою рукою біля самої голови, тому удари прийшлись відповідно на зовнішню сторону лівого передпліччя та по зовнішній стороні лівої руки ближче до ліктя, в подальшому сокира сковзнула по руці вниз до пальців, спричинивши порізи. В зв`язку з чим прибігли його брат ОСОБА_11 та племінник обвинуваченого ОСОБА_13 , які їх розборонили, при цьому перший став між ними, перешкодивши завдати наступні удари. Внаслідок дій останніх обвинувачений припинив протиправні дії, пішов з сокирою до машини, яку кинув назад під руль, та поїхав в невідомому напрямку, пригрозивши його забити у випадку наступного проїзду території його підприємства. Під час нанесення двох ударів сокирою в напрямку голови, він реально сприймав загрозу для власного життя, злякався, що кожний наступний удар буде останнім. Наявність сокири, словесних погроз вбивства, реальні дії обвинуваченого по спричиненню йому тілесних ушкоджень бачили та чули свідки очевидці ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . Тому вони їх і розбороняли, та й в подальшому він розповів та показав їм наявні тілесні ушкодження, а саме, крововилив на лівому передпліччі, набряк та синяк на пальцях лівої руки. Тому зразу ж після інциденту він з свідком ОСОБА_13 поїхали до лікарні знімати побої та звернулись до поліції. Невизнання вини обвинуваченим, заперечення сокири, погроз вбивством та тілесних ушкоджень, а також змінені показання свідка ОСОБА_13 у відповідність позиції обвинуваченого розцінює, як намір сприяння уникненню серйозного покарання за вчинене. Вказав, що обвинувачений просив в нього пробачення за вчинене, тому він йому пробачив та просив залишити позов про стягнення моральної шкоди без розгляду в зв`язку з примиренням сторін. Спочатку просив обвинуваченого суворо не карати, так як пробачив його, проте в подальшому наполягав на тривалому позбавленні волі, заявивши, що нічого йому не пробачив.
Показання потерпілого щодо часу, способу та механізму заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, форма, інтенсивність та умови, в яких обвинувачений висловлював погрози вбивства узгоджуються з іншими наведеними нижче доказами по справі, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Свідок ОСОБА_11 , який являється рідним братом потерпілого, в судовому засіданні вказав, що обвинувачений на протязі кількох років конфліктує з потерпілим та іншими мешканцями села з приводу проїзду території його підприємства, постійно висловлюючи погрози вбивства. Повідомив, що біля 19 години 08 червня 2016 року, перебуваючи на городі поряд домоволодіння по АДРЕСА_2 , чув, як обвинувачений під`їхав на машині до сусіднього господарства своєї сестри ОСОБА_14 , де вчинив сварку через те, що його племінник ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_11 проїхали підводою по території колгоспу, де наразі знаходиться підприємство обвинуваченого, погрожував «перерізати горло». Після чого поїхав в невідомому напрямку. Біля 19 години 30 хвилин обвинувачений вже під`їхав до їхнього господарства. Будучи ще на городі, що на відстані близько 30 метрів від дороги, він почув стук дверцят автомобіля та крик, тому побіг до дороги. Під час бігу біля хвіртки бачив, як обвинувачений наніс потерпілому два удари сокирою в ліву сторони голови, спочатку тупою стороною, а потім гострою, однак останній закрився лівою рукою біля самої голови. Щоб припинити протиправні дії та перешкодити завдати третій удар, він став між сторонами, прикривши брата спиною та обличчям до нападника, намагаючись заспокоїти останнього, не дати завдати потерпілому удари, просив викинути сокиру. Між сторонами тривала словесна суперечка, обвинувачений був агресивний, нервовий, кричав, що «зарубає», продовжував замахуватися сокирою вже й до нього, проте він ухилявся від ударів, через нього намагався завдати ще ударів потерпілому. Через таку неадекватну поведінку обвинуваченого, вбачалась його спроможність на вбивство, тому він боявся відібрати в нього сокиру. Конфлікт тривав 5-6 хвилин. В якийсь момент обвинувачений зупинився, перестав погрожувати та замахуватись сокирою, а потім раптово побіг з сокирою в руці до машини, яку кинув вниз під переднє сидіння автомобіля і поїхав в невідомому напрямку. Вказав, що рана на лівому передпліччі потерпілого від удару сокирою кровила, потерпілий промив її водою та перемотав тканиною. Також були набряк та синяк на фалангах пальців з зовнішньої сторони долоні лівої руки. Того ж вечора потерпілий звернувся до лікарні та поліції. Під час даної події також був присутній племінник обвинуваченого ОСОБА_13 , який також бачив сокиру, намагався заспокоїти та розборонити сторони.
Винність обвинуваченого доводиться наступними дослідженими письмовими доказами.
Витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з яких слідує, що 09 червня 2016 року було внесено відомості про вчинення злочину на підставі заяви потерпілого ОСОБА_11 від 08 червня 2016 року з правовою кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 125 КК України. 13 жовтня 2016 року дії ОСОБА_9 перекваліфіковані з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України (а. с. 36, 69 - 71).
Рапортом оперативного чергового Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 2354 від 08 червня 2016 року 23:00:00, зі змісту якого слідує надходження повідомлення по телефону про те, що 08 червня 2016 року близько 22 години поблизу будинку по АДРЕСА_2 під час суперечки ОСОБА_9 спричинив для ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин лівої руки (а. с. 37).
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 червня 2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 повідомив про те, що 08 червня 2016 року близько 21 години неподалік господарства по АДРЕСА_2 ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин із застосуванням сокири наніс йому тілесні ушкодження (а. с. 38).
Висновком експерта № 80 від 09 червня 2016 року об`єктивно встановлено по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині крововилив синьо-червоного кольору, неправильної форми, з нечіткими краями розміром 6х5 см. По тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг 2 поверхневих рани лінійної форми, з рівними краями, дещо загостреними кінцями, червоного кольору, розмірами відповідно 0,8х0,2х0,1 см. та 0,9х0,2х0,1 см. Підтверджено у
ОСОБА_15 наявні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, який міг виникнути від дії удару тупого твердого предмету, яким міг бути обух сокири, або йому подібний предмет; поверхневих різаних ран по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг, які могли виникнути від дії гострого рублячого предмету, яким міг бути клинок сокири, або йому подібний предмет, можливо в строк та за обставин, вказаних в постанові та потерпілим, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а. с. 52).
Даними протоколів проведення слідчих експериментів від 22 вересня 2016 року з відеозаписами на дисках (а. с. 59 - 66), які були відтворені в судовому засіданні, під час яких відповідно потерпілий та свідок ОСОБА_11 в присутності понятих в деталях продемонстрували на місці вчинення злочинів, як та за яких обставин між обвинувачем та потерпілим відбувся конфлікт, та як обвинувачений сокирою заподіяв потерпілому тілесні ушкодження та висловлював погрози, які останній сприйняв реально. При цьому вони чітко вказали, що обвинувачений двічі послідовно замахнувся сокирою, спочатку обухом, а потім гострою стороною в напрямку голови зліва, погрожуючи вбивством, при тому як вони стояли на відстані півметра і були направлені один до одного обличчями. Потерпілий прикрився лівою рукою біля самої голови, тому удари прийшлись відповідно на зовнішню сторону лівого передпліччя та по зовнішній стороні лівої руки ближче до ліктя, в подальшому сокира сковзнула по руці вниз до пальців, спричинивши порізи, що заперечив обвинувачений, намагаючись переконати суд в тому, що дані тілесні ушкодження виникли до даного конфлікту, оскільки він лише замахнувся кулаком правої руки, в якому були ключі від автомобіля, в напрямку голови зліва, на що потерпілий закрився рукою, тому удар не відбувся.
Аналогічні показання надавали потерпілий та свідок ОСОБА_11 також під час слідчого експерименту з участю потерпілого, понятих, адвоката потерпілого (протокол проведення слідчого експерименту від 11 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 72-75), при одночасному допиті обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 118-120), при одночасному допиті обвинуваченого та потерпілого з участю адвоката потерпілого (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 124-126).
Так під час слідчого експерименту з участю понятих, статиста, експерта з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні (протокол від 25 листопада 2016 року а. с. 128-131) обвинувачений вказав, що хотів нанести удар в ділянку голови потерпілого, але останній підставив ліву руку і захистив голову, в результаті чого він наніс удар кулаком правої руки, в якому були зажаті ключі від автомобіля, кільце, на якому кріпились ключі, було надіте на п`ятий палець його правої руки, в ділянку нижньої третини тильної поверхні лівого передпліччя потерпілого. Заявлена обвинуваченим зв`язка ключів була оглянута (протокол огляду предмету від 25 листопада 2016 року а. с. 132) з участю понятих. При огляді кільця, на якому кріпились ключі та брилок, не виявлено гострих кінців та виступів.
Згідно висновку експерта № 135 від 29 листопада 2016 року крововилив по зовнішній поверхні лівого передпліччя не має чіткої форми, тому міг виникнути від, як мінімум, однієї дії удару будь
якого тупого твердого предмету, який близький за розміром до розмірів крововиливів (6х5 см.), тому виключити можливість його утворення або тільки від обуха сокири, або тільки від кулака руки сторонньої особи, в якому були зажаті ключі та брелок на кільці, неможливо. Різані поверхневі рани по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг могли виникнути від прямої дії по дотичній поверхнево, любого гострого ріжучого, рублячого предмету, або іншого предмету, який має вказані властивості.
Відповідно слідчого експерименту від 25 листопада 2016 року з участю ОСОБА_9 , останній взагалі не вказував, що він наносив у ділянку тильної поверхні лівої кисті ОСОБА_11 будь які удари. Вказав, що хотів нанести удар в ділянку голови ОСОБА_11 , але останній підставивши свою ліву руку, захистив голову, в результаті чого ОСОБА_9 наніс удар кулаком правої руки, в якому були зажаті ключі від автомобіля, кільце, на якому кріпились ключі, було надіте на п`ятий палець правої руки, в ділянку нижньої третини тильної поверхні лівого передпліччя ОСОБА_11 , що не відповідає локалізації крововиливу, який згідно висновку експерта № 80 від 09 червня 2016 року по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині (а. с. 137-138).
В судовому засіданні судово медичний експерт ОСОБА_16 , який проводив судово медичні експертизи, підтвердив свої висновки.
Показання обвинуваченого про заподіяння удару кулаком, в якому були зажаті ключі від автомобіля, в ділянку нижньої третини тильної поверхні лівого передпліччя не відповідають місцю локалізації наявного у потерпілого крововиливу по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, тому критично оцінюються судом та визнаються такими, що не відповідають дійсності.
Характер, механізм і час заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого можливий у строк та за обставин, вказаних потерпілим та свідком ОСОБА_11 , що виключає можливість їх утворення до даної конфліктної події.
Показання обвинуваченого про те, що він не скоював вищевказаних злочинів (про відсутність у нього сокири під час конфлікту з потерпілим, про те, що наявні у потерпілого в день конфлікту тілесні ушкодження виникли до даного конфлікту, про те, що він кулаком правої руки, де були зажаті ключі від автомобіля, замахувався для удару (чи завдав удар) в напрямку голови, заперечення висловлювання погроз вбивством), суд оцінює критично, визнає їх безпідставними та недостовірними, зумовленими позицією захисту, оскільки вони непослідовні, нелогічні, не відповідають часу, обставинам виникнення, механізму заподіяння та локалізації наявних у потерпілого тілесних ушкодженнях, не підтверджені належними та допустимим доказами, суперечать всім зазначеним вище та іншим доказам у справі, що свідчить про неправдивість показань обвинуваченого, тому розцінюються, як намір уникнути відповідальність.
Надуманими та такими, що спрямовані на уникнення відповідності, є твердження обвинуваченого під час одночасних його допитів з свідком ОСОБА_17 (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 118-120), з потерпілим (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 124-126), з свідком ОСОБА_13 (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 121- 123) про те, що потерпілий перший намагався вдарити обвинуваченого, у відповідь на що останній хотів нанести удар кулаком в голову, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про необхідну оборону, так як життю та здоров`ю обвинуваченого не було жодної загрози, жодні свідчення про те, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого відсутні, це не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, крім того обвинувачений в судовому засіданні заявив протилежне, запевняючи, що потерпілий не завдавав йому ударів, це він хотів спричинити йому тілесні ушкодження.
За цих же мотивів судом не приймаються як докази показання свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні та під час під час одночасного допиту з обвинуваченим (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 121- 123) про те, що обвинувачений не наносив потерпілому ударів сокирою, не спричиняв тілесних ушкоджень, не погрожував вбивством, та розцінюються судом, як бажання допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності за скоєні злочини, оскільки вони знаходяться в родинних відносинах, відповідно рідними дядьком та племінником.
Суд вважає, що мотивом вчинення злочинів є помста, оскільки між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 був конфлікт, під час якого ОСОБА_9 звинуватив ОСОБА_11 в порушенні його права власності, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження та погрожував вбивством.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), не доведеним до кінця, з причин, що не залежали від її волі, що виразилося у тому, що 08 червня 2016 року біля 22 години ОСОБА_9 , перебуваючи поряд із домогосподарством по АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинив сварку із ОСОБА_11 , під час якої із салону власного автомобіля марки «Volkswagen Golf 2» взяв сокиру та, висловлюючи намір вбити останнього, підбіг до нього та з метою виконання свого умислу, спрямованого на вбивство, наніс два удари сокирою, в тому числі один рублячою частиною сокири в життєво важливий орган голову потерпілого ОСОБА_11 , однак свій умисел на вбивство не довів до кінця з причин, які не залежать від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_11 , захищаючись, прикрив голову рукою, по якій і прийшлися удари, чим
було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по зовнішній поверхні лівого передпліччя та поверхневих різаних ран по тильній поверхні 2 та 3 пальців, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а в подальшому сторонні особи їх розборонили, в зв`язку з чим ОСОБА_9 , забравши сокиру з собою, сів у вищевказаний автомобіль та поїхав з місця конфлікту.
Однак, зазначена кваліфікація дій ОСОБА_9 в наданих суду доказах підтвердження не знайшла, оскільки ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового слідства не встановлено, що наносячи удари та спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_9 мав прямий умисел на його вбивство.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 КК України та роз`ясненнями, наведеними у пунктах 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замахом на злочин є скоєння особою з прямим умислом діяння (дії чи бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі такої особи.
Обов`язковою умовою кримінально-правої кваліфікації дій винного, як замаху, є наявність прямого умислу на вчинення відповідного злочину, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у рішеннях, прийнятих за результатами перегляду судових рішень з підстав, передбачених ст. 445 КПК України (постанови № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року, №5-24к15 від 18 червня 2015 року), замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення та наміру вчинити злочин, а тому він є актом, що виконується виключно за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
При кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на вбивство або заподіяння більш тяжкої шкоди здоров`ю дії винного слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.
З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 червня 2016 року слідує, що ОСОБА_11 заявив про заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а не про намір останнього вчинити вбивство; обвинувачений ОСОБА_9 з потерпілим перебували в тривалих неприязних стосунках, конфлікт виник на побутовому ґрунті через земельний спір, а у випадку наявності умислу на вбивство за обставин події у обвинуваченого були можливість та час вбити потерпілого, оскільки брат потерпілого перебував за 30 метрів від них, прибіг до них не одразу; тілесні ушкодження від ударів сокирою з метою вбивства були б тяжчими, а наявними є крововилив та поверхневі різані рани на двох пальцях; обвинувачений спочатку замахувався обухом сокири, а вже коли потерпілий закрив рукою голову, то обвинувачений замахнувся гострою частиною сокири; подія відбулася в досить видну пору доби, оскільки всі вказували на те, що ще не прийшла череда, що означало, що мешканці села повинні були б перебувати поблизу вулиці (на подвір`ях); подія відбулась на відкритому місці на вулиці села; обвинувачений на протязі кількох років відкрито конфліктує з жителями села через проїзд території його підприємства, при цьому висловлюючи їм погрози вбивством; потерпілий по віку, росту, статурі відносно обвинуваченого є молодшим більш ніж на десять років, вищим, сильнішим.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні категорично заперечив ту обставину, що мав намір заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_11 , а в ході словесного конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, лише бажав спричинити тілесні ушкодження, щоб змусити потерпілого не перетинати територію його приватного підприємства. Даний конфлікт триває давно, і у випадку наявності наміру на вбивство потерпілого, він би не діяв відкрито, заподіяння тілесних ушкоджень та погроза вбивством відбулись під час суперечки.
Таким чином, прийнявши до уваги наведені обставини справи, причини виникнення конфлікту, його розвиток, конкретні дії винного, який лише демонстрував намір завдати тілесні ушкодження потерпілому в життєво-важливий орган, його показання про небажання заподіяти смерть потерпілому, наявність реальної можливості у обвинуваченого для доведення до кінця свого наміру його вбити, якби такий у нього був, суд дійшов переконання про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство.
При цьому стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами в судовому засіданні не доведено наявності в діях обвинуваченого прямого умислу на вчинення вбивства, тобто того, що він, наносячи потерпілому два удари невстановленим досудовим розслідуванням предметом, якому притаманні, як гостро рублячі властивості, так і спричинення удару, як тупого предмету, в область голови, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 та бажав їх настання.
Крім цього, при кваліфікації діяння ОСОБА_9 суд також виходить з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15. Зокрема, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_9 , маючи намір на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та вчиняючи дії на їх спричинення, не конкретизував у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого він хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. А тому, він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень.
Враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, та ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством.
При цьому судом встановлено, що заподіяння легких тілесних ушкоджень та погроза вбивстом мали місце, вищенаведені докази є належними та допустимими та в своїй сукупності достатніми та взаємопов`язанимим, поза розумним сумнівом доводять причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України висловлення погрози вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози та умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, за вчинення яких він підлягає покаранню. Невизнання ОСОБА_9 винності в даних кримінальних правопорушеннях розцінюється судом, як намагання уникнути відповідальності за вчинені суспільно небезпечні діянні.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до вимог ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості проти життя та здоров`я особи, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують його покарання судом не встановлено.
З врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, являється керівником приватного підприємства, за місцем реєстрації Коржівська сільська рада Старокостянтинівського району компрометуючими даними відносно нього не володіє, на обліку у лікарів психіатра, нарколога та невропатолога не перебуває, вчинив два злочини проти життя та здоров`я особи, що вказує на його суспільну небезпечність, не визнав вини, не розкаявся у вчиненому, що дає підстави вважати, що він в недостатній мірі розуміє обов`язок поважати та не порушувати права та законні інтереси інших, а наявні цивільні спори вирішувати шляхом звернення
до суду з відповідним позовом, не вдаючись до самосуду, взято до уваги відносини сторін, так на початку судового слідства вони заявляли про примирення, потерпілий залишив без розгляду цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, вказав, що на прохання обвинуваченого пробачив йому, проте в подальшому заявив протилежне, просив призначити обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість і суспільну небезпечність вчинених злочинів та особу обвинуваченого, а також того, що покарання має на меті не лише кару, а передусім виправлення особи, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт строком в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, при цьому суд вважає, що арешт та обмеження волі, передбачені санкцією ч. 1 ст. 129 КК України, є надто суворим покаранням, виправлення, перевиховання та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства.
Залишити без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заявою потерпілого про залишення позову без розгляду.
Запобіжний захід не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України,
засудив:
ОСОБА_9 визнати винуватим, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України і обрати йому покарання:
- за ч. 1 ст. 125 КК України громадські роботи на строк 100 годин
- за ч. 1 ст. 129 КК України один рік обмеження волі
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити один рік обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Залишити без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя

Судді