Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/671/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, безробітного, не одруженого, такого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення: умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , який проживав разом своєю матір`ю ОСОБА_10 , яка зловживала спиртними напоями, в денний час, 24 липня 2016 року, на чергову вимогу своєї матері ОСОБА_10 , придбав пляшку горілки об`ємом 0,5 л.

Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перебували в приміщенні кухні житлового будинку, розташованого за місцем їх спільного проживання в домоволодінні по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_10 вживала придбаний алкоголь.

У подальшому ОСОБА_7 став ховати 200 г горілки, що залишились, а ОСОБА_10 , будучи незадоволеною тим, що її син не дає їй допити пляшку до кінця, стала наполегливо прохати надати їй випити ще горілки, на що ОСОБА_7 категорично відмовив їй у цьому та став виходити з приміщення кухні житлового будинку.

У свою чергу, ОСОБА_10 продовжувала свої вимоги, під час чого чіплялася до свого сина, намагаючись його зупинити та примусити виконати її бажання.

З метою припинення зазначених прохань, ОСОБА_7 відштовхнув матір від себе долонями рук в область черева, однак вказані дії її не зупинили, і остання продовжила чіплятись до обвинуваченого.

Зазначена поведінка ОСОБА_10 викликала обурення зі сторони ОСОБА_7 , в результаті чого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які були обумовлені надмірним вживанням ОСОБА_10 спиртних напоїв, у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень шляхом нанесення їй невизначеного обсягу ударів.

Реалізуючи свій злочинний намір та діючи умисно й цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, приблизно о 17 годині 00 хвилин 24 липня 2016 року, в приміщенні коридору житлового будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , утримуючи ОСОБА_10 лівою рукою за праву руку, наніс їй, не маючи на меті позбавлення життя, не менше 18 ударів кулаком правої руки в передню частину її тулуба.

Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи ОСОБА_10 лівою рукою за праву руку та правою рукою в області лівого плеча, з зусиллям нахилив її корпус до себе та наніс один удар коліном ноги в передню частину її тулуба, від чого ОСОБА_10 припинила чіплятись до нього.

Потім ОСОБА_7 пройшов до приміщення спальної кімнати житлового будинку, і через кілька хвилин почув крики своєї матері, внаслідок чого вийшов з приміщення житлового будинку до подвір`я домоволодіння.

В цей час ОСОБА_7 побачив, що його мати ОСОБА_10 лежала на лівому боці на вулиці поряд з вхідними дверима житлового будинку, обличчям до вхідних дверей житлового будинку та стогнала. Вважаючи, що ОСОБА_10 втратила рівновагу внаслідок вжитих спиртних напоїв, у зв`язку з чим впала на підлогу, ОСОБА_7 вирішив продовжити наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , і, реалізуючи свій злочинний намір та діючи умисно й цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не маючи на меті позбавлення життя ОСОБА_10 , наніс один удар носком взутої правої ноги в передню частину тулуба лежачої на підлозі обличчям до нього ОСОБА_10 . Після того обвинувачений припідняв ОСОБА_10 з підлоги та, утримуючи її під руки, перевів до приміщення кімнати житлового будинку, де відпустив, внаслідок чого остання, не контролюючи рівновагу, впала спиною та задньою частиною голови на підлогу кімнати.

В результаті злочинних дій, а саме нанесених ударів в кількості не менше 15-20, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, у вигляді забиття з розтрощуванням печінки та сильною внутрішньочеревною кровотечею в кількості приблизно 1,5 л, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; перелому груднини на рівні четвертого підребер`я, чисельних переломів ребер з обох боків, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто таких, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але оскільки найбільш ймовірно викликали б небезпечний для життя стан у вигляді травматичного шоку тяжкого ступеню, в своїй сукупності за цією ознакою прирівнюються до категорії тяжких тілесних ушкоджень; кровопідтічності м`яких тканин волосяної частини голови, синців на передній поверхні грудної клітини справа, на задній поверхні грудної клітини, на лівому плечі, на лівому передпліччі, тильній поверхні правої кисті, задній поверхні правого ліктьового суглоба, на гребні правої підвздовшної кістки з наявним осадненням на фоні кровопідтьоку на тильній поверхні правої кисті та задній поверхні правого ліктьового суглоба,садна на передній поверхні лівого колінного суглоба,які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Того ж дня, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 18 години 00 хвилин до 19 години 14 хвилин, ОСОБА_10 померла за місцем проживання від геморогичного шоку, обумовленого розривом та розтрощуванням тканин печінки та сильною внутрішньочеревною кровотечею.

Всі інші тілесні ушкодження сприяли настанню смерті, оскільки викликали приховану крововтрату у вигляді крововиливів в м`які тканини, при цьому в більшому ступеню в місцях переломів груднини та ребер.

Судове рішення суду оскаржено в апеляційному порядку прокурором у кримінальному провадженні, обвинуваченим ОСОБА_7 та в інтересах обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 .

В апеляційних скаргах:
прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років; строк відбування покарання обчислювати з 27 липня 2016 року, зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 липня 2016 року по день набрання вироком законної сили за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Судом першої інстанції безпідставно зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення за правилами один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно враховано обвинуваченому таку обставину, яка пом`якшує йому покарання з`явлення із зізнанням.

При цьому, судом не враховано, що під з`явленням із зізнанням розуміється особисте добровільне письмове чи усне повідомлення органам досудового розслідування про вчинений злочин до повідомлення особі про підозру.

Разом із тим, як зауважує прокурор, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою винуватість у вчиненому не визнав, не розкаявся, натомість, з метою уникнути кримінальної відповідальності, зазначив, що не причетний до вчинення даного кримінального правопорушення, надавши неправдивих показань, повністю спростованих доказами під час судового слідства;

В доповненні до апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні просить строк відбування покарання обчислювати з 27 липня 2016 року, зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 липня 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

адвокат обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий, яким визначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Вважає недоведеним умисел обвинуваченого на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

В обґрунтування вироку судом покладено як доказ відеозапис слідчої дії, де ОСОБА_7 щиросердно розкаявся у вчиненому, проте, як пояснив останній в судовому засіданні, - він обмовив себе внаслідок вчинення на нього тиску працівниками поліції.

Судом залишено поза увагою показання обвинуваченого, де останній вказував, що, забираючи у матері горілку, він вдарився об дверний отвір, внаслідок чого впав на матір; удари від падіння не були сильними, й не могли призвести до утворення на тілі будь-яких тілесних ушкоджень.

Тяжкі тілесні ушкодження потерпіла отримала внаслідок падіння та удару головою об підлогу, проте ці тілесні ушкодження не були наслідком насильницьких дій обвинуваченого.

Судом також залишено поза увагою показання брата обвинуваченого, з приводу того, що потерпіла ОСОБА_10 до трагічної події могла отримати тілесні ушкодження, адже зловживала алкогольними напоями, вела негативний спосіб життя, мала вади зору та печінки, вона весь час падала та отримувала ушкодження. Крім того, ОСОБА_7 , зі слів його брата, утримував свою матір, лікував від алкогольної залежності, не сварив її, терпів образи та її образ життя.

Означені обставини та факти підтвердили в судовому засіданні й свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,, ОСОБА_13 .

Також, як вказує адвокат, вирок суду першої інстанції обґрунтований доказами сторони обвинувачення.

Судом не взято до уваги обставини, які передували події злочину, а саме протиправну, провокуючу поведінку потерпілої, створення останньою ситуації, яка призвела до виникнення стану сильного душевного хвилювання у обвинуваченого, що у сукупності підштовхнуло обвинуваченого до вчинення злочину.

Зауважує, що із механізму нанесення тілесного ушкодження убачається наявний умисел на нанесення удару незначної сили, а не спричинення смерті або тяжкого тілесного ушкодження; безпосереднє відібрання у потерпілої пляшки із горілкою та у подальшому падіння як наслідок інерції, - не належить до тяжких тілесних ушкоджень;

обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши йому більш м`яке покарання, або ж, керуючись ст. ст.409-411 КПК України, скасувати вирок суду першої інстанції, призначивши новий судовий розгляд.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Зазначає, що не винуватий у вчиненні саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, на що вказують, як вважає, факти та обставини справи, наявність протиріч.

Під час досудового розслідування він обмовив себе,зазнавшись не в тому, в чому винен, сподіваючись, що його відпустять.

Залишено поза увагою факт намагання завдання потерпілою йому тілесних ушкоджень, тримаючи ножа, що він і не давав їй зробити.

Всі свідки у даному кримінальному провадженні надавали пояснень, що він не міг вчинити даного кримінального правопорушення.

Невідповідність фактичним даним показань, наданих під час проведення слідчого експерименту.

Зауважує, що потерпіла мала неадекватну та агресивну поведінку.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку учасників судового провадження на підтримку поданих ними апеляційних скарг, зокрема, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, подану прокурором, заперечила задоволення апеляційних скарг сторони захисту, думку сторони захисту - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, за доводів, наведених у цих скаргах, заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, надав наступних показань.

Він свою матір ОСОБА_10 любив та жалів, проте вона надмірно вживала алкоголь, після чого її поведінка ставала агресивною та неконтрольованою, а надто коли він намагався перешкодити їй пити.

Аналогічно ситуація мала місце в день події, 24 липня 2016 року: він прийшов додому приблизно о 16 годині 00 хвилин. На прохання матері купив для неї пляшку горілки ємкістю 0,5 л і частину цієї горілки вона випила.

Зі свого боку він не хотів, щоб мати пила і став просити її припинити вживати алкоголь, на що вона не погоджувалась. Він став забирати у неї пляшку, вона противилась цьому, внаслідок чого вони не втримали рівновагу і впали на підлогу, при цьому він впав на матір. Вона стала сваритися на нього, вони піднялися, мати не скаржилася на самопочуття, проте трималася рукою за живіт.

Матір була агресивна, і тому, щоб не провокувати подальші свари, він пішов до свого знайомого ОСОБА_14 . Через деякий час повернувшись додому, він пішов на кухню та став готувати їжу, припускаючи, що мати заснула, оскільки в хаті було тихо. Згодом він її гукнув, проте відповіді не було, після чого він пройшов у кімнату та побачив, що мати лежить на підлозі непритомна. Він зателефонував у швидку, яка по приїзду зафіксувала її смерть. Зазначав, що матір не бив, хто це міг зробити - не знає.

Уточнюючи свої показання, ОСОБА_7 суду першої інстанції повідомив, що коли він намагався забрати у матері пляшку горілки, то вона схопила ніж і погрожувала перерізати собі вени та вчинити самогубство, а він хотів цьому перешкодити, між ними зав`язалася боротьба, в результаті якої вони впали на підлогу, при чому він впав коліном їй на живіт. Впавши на підлогу, мати дуже вдарилась задньою частиною голови, після чого стала важко дихати, втратила свідомість і він викликав швидку.

В той же день на місце приїжджали працівники поліції, проте ніяких звинувачень вони йому не висували. Наступного дня зранку його запросили у відділок, де в ході спілкування працівники поліції натякнули, що це він наніс удари своїй матері, через які стався розрив печінки і вона померла , а він, перебуваючи у пригніченому стані, а також внаслідок м`якості свого характеру, став себе оговорювати, бо не хотів доказувати свою невинуватість.

Не зважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується сукупністю наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Згідно із показаннями потерпілого ОСОБА_15 , наданими суду першої інстанції, - обвинувачений є його рідним братом, з яким у нього добрі стосунки.

Коли він знаходився на території Російської Федерації на заробітках, 25 липня 2016 року, йому зателефонувала цивільна дружина та повідомила, що його мати ОСОБА_10 померла. Він в цей же день виїхав у ОСОБА_16 , де з висновку судово-медичної експертизи дізнався про причину смерті матері та зрозумів, що вона померла внаслідок насильницьких дій.

З братом мав нетривале спілкування, приблизно 27 липня 2016 року, в ході якого брат повідомив, що події того дня достеменно не пам`ятає.

Крім того потерпілий пояснив, що його мати ОСОБА_10 тривалий час зловживає алкоголем, на цьому ґрунті постійно провокувала і його, і обвинуваченого до сварок, так як вони намагалися обмежити їй можливість випивати, а коли вони ховали від неї горілку, то вчиняла істерики та скандали. Обвинуваченого характеризує виключно позитивно, претензій матеріального та морального характеру до нього не має.

Відповідно до показань, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції свідком ОСОБА_17 , - він є сусідом обвинуваченого та живе у будинку навпроти.

Перебуваючи у себе вдома, 24 липня 2016 року, бачив обвинуваченого з матір`ю на їх подвір`ї вдень, ніяких сварок не чув.

Увечері до них приїжджала швидка, поліція, а потім він бачив ОСОБА_7 , який сидів на лавці під двором та плакав, повідомив, що його мати померла. Ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 він не бачив.

Характеризує його позитивно, зазначає, що обвинувачений з братом намагались вилікувати матір від звички вживати алкоголь, проте без достатнього успіху. ОСОБА_10 надміру вживала алкоголь, при цьому останнім часом мала дуже поганий зір.

Як встановлено показаннями під час судового слідства судом першої інстанції свідка ОСОБА_11 - нині покійна ОСОБА_10 доводилась їй двоюрідною сестрою, крім того, вони мешкали по сусідству.

Їй через паркан було видно, що 24 липня 2016 року, вдень, ОСОБА_10 була в нетверезому стані, в період часу з 11 до 14 години чула голосні розмови між нею та обвинуваченим. Нікого крім них на подвір`ї не бачила.

Після 16 години до неї прибіг ОСОБА_7 , був дуже схвильований та попросив, щоб вона викликала швидку, бо матері стало погано, вона втратила свідомість. Згодом приїхала швидка, а потім і поліція, обвинувачений завів їх у будинок. Вона в цей час перебувала на вулиці.

Крім того, сповістила, що ОСОБА_10 зловживала алкоголем, а її сини намагались контролювати її та перешкоджати цій пагубній звичці. Вона мала дуже поганий зір, часто через це, а також внаслідок надмірного вживання алкоголю, падала та мала видимі тілесні ушкодження в зв`язку з цим. ОСОБА_7 характеризує позитивно.

Лікар швидкої допомоги ОСОБА_18 , будучи допитаним судом першої інстанції в ході судового розгляду як свідок, повідомив, що 24 липня 2016 року поступив виклик до станції швидкої медичної допомоги про погане самопочуття жінки. Бригада швидкої , і він в тому числі, виїхали за вказаною адресою. Вийшов обвинувачений, був спокійний, без ознак вживання алкоголю, та повідомив, що його мамі стало зле. Зайшовши в будинок, вони виявили, що на підлозі кімнати лежить жінка, одягнена, без видимих тілесних ушкоджень, ознаки життя були відсутні. В кімнаті було чисто, слідів крові він не помітив.

Показаннями, наданими в судовому засіданні суду першої інстанції свідком ОСОБА_19 , встановлено: ОСОБА_7 був її учнем під час навчання у школі; ОСОБА_10 також знає, оскільки вона працювала у школі вчителем.

Відносини матері і сина на той час були дуже добрі. Після смерті чоловіка ОСОБА_10 стала вживати алкоголь і через це звільнилась з роботи. З обвинуваченим вона час від часу спілкувалась та їй відомо, що він з братом вживали багато зусиль для того, щоб вилікувати матір від алкоголізму, проте все було марно, так як вона не визнавала своєї хвороби. Характеризує обвинуваченого виключно позитивно.

У відповідності до показань свідка ОСОБА_13 , допитаного під час судового розгляду судом першої інстанції, - він є сусідом обвинуваченого.

Перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння, 24 липня 2016 року, він, бачив, що ОСОБА_7 з матір`ю були у себе в дворі. ОСОБА_10 кричала на сина і вимагала, щоб він купив їй горілки, а той в свою чергу переконував її , що не треба пити. Він бачив, як вона в цей день впала у дворі, при цьому зазначає, що вона взагалі часто падала, так як постійно була п`яна та мала дуже поганий зір. Востаннє він бачив їх на подвір`ї приблизно о 15-16 годині. Нікого іншого в той день у них в дворі не було.

Вже ввечері цього дня обвинувачений плакав, що мати покинула його. При цьому ознак алкогольного сп`яніння у нього не було, взагалі він ніколи його п`яним не бачив. Характеризує обвинуваченого позитивно.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитаним судом першої інстанції, надав таких показань: з ОСОБА_7 він товаришує; 24 липня 2016 року, підвечір, зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що його мати померла та попросив купити йому пива. Він виконав прохання та поніс йому пиво, проте біля будинку обвинуваченого була поліція, тому він туди не зайшов, а повернувся додому. Пізніше до нього прийшов ОСОБА_7 , через смерть матері ридав та перебував у істериці. На прохання обвинуваченого він давав йому тазик та ганчірки, щоб обмити тіло покійної, проте чи робив він це не знає. Зазначає, що ОСОБА_7 нормально ставився до своє матері, терпів її п`яні вчинки.

За показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_20 - її мати мешкає навпроти будинку ОСОБА_21 . З ОСОБА_10 вона не спілкувалась, про її смерть дізналась від своєї матері, обставини їй не відомі.

Допитаний в ході судового розгляду судом першої інстанції експерт ОСОБА_22 повністю підтвердив висновки проведених у межах кримінального провадження судових експертиз та пояснив, що той комплекс тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_10 , а саме розтрощення печінки, переломи ребер, - не міг бути заподіяний внаслідок падіння з висоти власного зросту, навіть у разі удару об бордюр чи іншу поверхню. При таких пошкодженнях , які мали місце у ОСОБА_10 , на область їх спричинення діяла значна послідовна сила, що і викликало розтрощення та численні переломи.

Показання потерпілого та всіх свідків є узгодженими між собою та з іншими доказами матеріалів кримінального провадження. Піддавати сумніву показання цих осіб відсутні.

Перед допитами свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджують й наступні докази матеріалів кримінального провадження, досліджені у сукупності судом першої інстанції:
-витяг з кримінального провадження №0001369, згідно якого 24 липня 2016 року до ЄРДР внесено інформацію за фактом нанесення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , від яких настала смерть останньої, за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України (а.с. 90);

-протокол огляду місця події від 24 липня 2016 року з фототаблицями, з якого вбачається, що місцем огляду є територія домоволодіння АДРЕСА_1 . В приміщенні будинку у кімнаті виявлено труп ОСОБА_10 без явно виражених ознак тілесних ушкоджень, який лежав на підлозі на спині. Під час огляду місця події застосовувалась фотозйомка (а.с. 49-54);

-протокол огляду місця події від 26 липня 2016 року, з якого вбачається, що місцем огляду є територія домоволодіння АДРЕСА_1 . Під час огляду місця події було виявлено та вилучено: з підлоги кімнати № 2 житлового будинку змиви речовини бурого кольору, зовні схожої на кров; у господарській будівлі за будинком - ганчірка зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров (а.с. 56);

-відеозапис даної слідчої дії був відтворений в ході судового розгляду (а.с. 47);

-щиросердне каяття ОСОБА_7 , прийняте 26 липня 2016 року, відповідно до якого він проживав зі своєю матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . 24 липня 2016 року він разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 знаходились вдома та вживали горілку. Близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 почала вимагати в нього горілку. На зауваження обвинуваченого не реагувала. Знаходячись в стані сильного душевного хвилювання обвинувачений наніс своїй матері близько 8 ударів кулаком правої руки в район тулуба по центру, з лівого та правого боків та один удар коліном правої ноги в район тулуба спереду. Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_7 наносив матері в коридорі. Після чого пішов до кімнати та приліг на ліжко. ОСОБА_10 залишилась стояти в коридорі. Приблизно через 5 хвилин він почув, що матір стогнала та вийшов на вулицю - ОСОБА_10 лежала на порозі при вході до будинку. Обвинувачений подумав, що вона випила ще горілки і це його обурило та він наніс ще один удар ногою в район тулуба. В цей час вона лежала на спині. Після цього обвинувачений відніс ОСОБА_10 до кімнати та поклав її на підлогу, де вона втратила свідомість. ОСОБА_7 викликав швидку медичну допомогу. У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся та повністю визнав свою вину (а.с. 65);

-відеозапис щиросердного каяття, відтворений у судовому засіданні. (а.с. 66);

-висновок експерта № 124 від 26.07.2016 року, відповідно до якого на тілі трупа ОСОБА_10 виявлено наступні пошкодження: - забиття з розтрощуванням печінки та сильною внутрішньочеревною кровотечею в кількості приблизно 1,5 літра, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; - перелому груднини на рівні четвертого підребер`я, чисельних переломів ребер з обох боків, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто таких, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але оскільки найбільш ймовірно викликали б небезпечний для життя стан у вигляді травматичного шоку тяжкого ступеню, в своїй сукупності за цією ознакою прирівнюються до категорії тяжких тілесних ушкоджень; - синці м`яких тканин волосяної частини голови, на передній поверхні грудної клітини справа, на задній поверхні грудної клітини, на лівому плечі, на лівому передпліччі, тильній поверхні правої кисті, задній поверхні правого ліктьового суглоба, на гребні правої підвздошної кістки з наявним осадненням на фоні кровопідтіку на тильній поверхні правої кисті та задній поверхні правого ліктьового суглоба, садна на передній поверхні лівого колінного суглоба, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_10 настала за 1,5-2 доби до огляду трупа від геморогичного шоку, обумовленого розривом та розтрощуванням тканин печінки та сильною внутрішньочеревною кровотечею, всі інші тілесні ушкодження сприяли настанню смерті, оскільки викликали приховану крововтрату у вигляді крововиливів в м`які тканини, при цьому в більшому ступеню в місцях переломів груднини та ребер. Кількість контактів тіла з тупими твердими предметами складає не менше 20 (а.с. 57-64);

-протокол проведення слідчого експерименту від 28.07.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , відеозапис якого відтворено в залі судового засідання та встановлено, що обвинувачений на місці показав та розказав детально всі обставини подій 24 липня 2016 року, зокрема щодо характеру та кількості нанесених ним ударів ОСОБА_10 , що відповідає обставинам, викладеним у обвинувальному акті (а.с. 67, 68);

-висновок експерта № 124/А/ (додатковий до висновку експерта № 124 від 26 липня 2016 року) від 09.09.2016 року, згідно з яким експерт зазначає, що тілесні ушкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_10 у вигляді переломів грудної клітини, розтрощуванням печінки з внутрішньочеревною кровотечею, переломами ребер, кровоподтьоками на грудній клітині могли виникнути при обставинах, на які вказує обвинувачений ОСОБА_7 під час слідчого експерименту від 28 липня 2016 року, забита рана на підборідді могла виникнути при падінні з ударом об бордюр чи інший тупий твердий предмет. Розрив з розтрощуванням печінки при падінні з ударом об пласку поверхню або бордюр виникнути не міг, він міг виникнути від удару кулаком або ногою (а.с. 70);

-постанова про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачу речових доказів на зберігання від 16.09.2016 року, з якої видно, що вилучені в ході оглядів місця події 26 липня 2016 року по АДРЕСА_1 , змиви речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, ганчірка зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; вилучені під час дослідження судово-медичним експертом трупа ОСОБА_10 26 липня 2016 року експериментальні зразки зрізів нігтів з піднігтьовим вмістом пальців рук трупа ОСОБА_10 , змивів на лабораторних нитках та об`єктів схожих на волосся; вилучені під час відібрання експериментальних зразків ОСОБА_7 26 липня 2016 року експериментальні зразки зрізів нігтів з піднігтьовим вмістом пальців рук підозрюваного ОСОБА_7 , змивів на лабораторних нитках та об`єктів схожих на волосся, визнано речовими доказами та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області (а.с. 73);

-висновок експерта № 170 від 26.07.2016 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 виявлені 3 садни на зворотній поверхні лівої кисті і одна на лівому стегні. Ці ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, які не відобразили свої характерні особливості, якими могли бути нігті пальців рук людини, кінчик цвяха, тощо. За ступенем тяжкості ушкодження відносяться до категорії легких (а.с. 225).

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Стороною захисту (адвокатом та обвинуваченим) в апеляційних скаргах наводяться такі доводи: неправильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 119 КК України як вбивство через необережність, недоведеність умислу обвинуваченого на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень; залишення поза увагою показання обвинуваченого, де останній вказував, що, забираючи у матері горілку, він вдарився об дверний отвір, внаслідок чого впав на матір; удари від падіння не були сильними, й не могли призвести до утворення на тілі будь-яких тілесних ушкоджень; тяжкі тілесні ушкодження потерпіла отримала внаслідок падіння та удару головою об підлогу, проте ці тілесні ушкодження не були наслідком насильницьких дій обвинуваченого; потерпіла ОСОБА_10 до трагічної події могла отримати тілесні ушкодження, адже зловживала алкогольними напоями, вела негативний спосіб життя, мала вади зору та печінки, вона весь час падала та отримувала ушкодження; із механізму нанесення тілесного ушкодження убачається наявний умисел на нанесення удару незначної сили, а не спричинення смерті або тяжкого тілесного ушкодження; безпосереднє відібрання у потерпілої пляшки із горілкою та у подальшому падіння як наслідок інерції, не належить до тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, обвинувачений зазначає, що не винуватий у вчиненні саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, на що вказують, як вважає, факти та обставини справи, наявність протиріч.

Вказані доводи проаналізовано колегією суддів, на підставі чого колегія суддів прийшла до висновку, що ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З приводу кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає їх правильно кваліфікованими за ч. 2 ст. 121 КК України.

Підстав до перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 119 КК України як вбивство через необережність не віднайдено.

Вбивство через необережність характеризоване необережною формою вини зі своєї суб`єктивної сторони, то є злочинна самовпевненість або злочинна недбалість.

Тоді як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, зі суб`єктивної сторони характеризується умислом до діяння і необережністю до наслідків у вигляді смерті потерпілого, що і є особливістю даного кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження. Тобто, до заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження відношення винуватого є саме умисним, а до настання смерті потерпілої особи необережним; при цьому, винний усвідомлює можливість настання внаслідок його протиправних дій смерті потерпілого.

Доказами у кримінальному провадженні встановлено винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Потерпілим ОСОБА_15 повідомлено, що його мати (потерпіла ОСОБА_10 ) зловживала алкоголем протягом тривалого часу; і тоді поводила себе агресивно, вчиняла сварки, істерики, скандали, обвинувачений намагався обмежити її вживання алкоголем.

Аналогічну поведінку потерпілої внаслідок зловживання алкоголем підтверджено й допитаними свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 .

Факт, що у день вчинення кримінального правопорушення (24 липня 2016 року) обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_10 перебували за місцем свого мешкання, ОСОБА_10 була у нетверезому стані, між обвинуваченим та потерпілою відбувалася сварка, підтверджено показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .

Під час судового розгляду судом першої інстанції досліджено та оцінено й такий доказ як відеозапис щиросердного каяття ОСОБА_7 , прийнятого поліцією 26 липня 2016 року, де останній надав пояснень щодо обставин кримінального правопорушення, причин нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, кількості та локалізації спричинених ударів.

Вказаний доказ, незважаючи на зазначення обвинуваченого про те, що здобутий незаконним шляхом, а саме під тиском та внаслідок обману працівниками поліції, під час дослідження та оцінювання судом першої інстанції не було визнано неналежним або недопустимим, оскільки вказані твердження обвинуваченого свого підтвердження не знайшли, а крім того досудове розслідування провадилося за участі адвоката обвинуваченого.

Крім того, матеріали кримінального провадження містять такий доказ як протокол проведення слідчого експерименту від 28.07.2016 року за участю обвинуваченого, що його досліджено судом першої інстанції, яким за наслідками проведеної слідчої дії, згідно із показаннями та вказівками обвинуваченого, встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, кількість та характер нанесених ним ОСОБА_10 ударів. Слідчу дію проведено за участі захисника обвинуваченого.

Висновком експерта № 124 від 26.07.2016 року, що його наведено та проаналізовано вище, достеменно встановлена кількість та тяжкість спричинених ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, їх локалізацію та характер, серед яких і тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння; також, встановлено, що кількість контактів тіла потерпілої з тупими твердими предметами складає не менше 20; смерть ОСОБА_10 настала за півтори-дві доби до огляду трупа.

Додатковим висновком експерта № 124 А від 09.09.2016 року встановлено відповідність можливості утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (в тому числі тяжких тілесних, від яких настала смерть потерпілої) обставинам, що їх виклав обвинувачений під час проведення слідчого експерименту 28.07.2016 року; при цьому, таке тяжке тілесне ушкодження як розрив з розтрощуванням печінки при падінні з ударом об пласку поверхню чи бордюр, - виникнути не могло, таке тілесне ушкодження могло виникнути від удару кулаком або ногою.

Означений висновок експерта прокоментований під час судового засідання експертом ОСОБА_22 , який підтвердив результати експертиз, зокрема, неможливість утворення такого тяжке тілесне ушкодження як розрив з розтрощуванням печінки при падінні з ударом об пласку поверхню чи бордюр, а можливість його утворення тільки внаслідок дії значної послідовної сили, що й викликало розтрощення та переломи.

У конкретному кримінальному провадженні, зважаючи на обставини справи та досліджені докази, наявний умисел обвинуваченого до діяння і наслідків; при вчиненні діяння обвинувачений передбачав заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та як наслідок спричинення такої кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, міг допускати настання смерті потерпілої (суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України).

Вказане у сукупності підтверджує доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено судом першої інстанції, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Тому, висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України є обґрунтованими, а доводи апеляційних скарг сторони захисту відносно неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 свого підтвердження не знайшли.

Посилання сторони захисту на те, що в обґрунтування вироку судом покладено як доказ відеозапис слідчої дії, де ОСОБА_7 щиросердно розкаявся у вчиненому, проте, він обмовив себе внаслідок вчинення на нього тиску працівниками поліції; він обмовив себе, зазнавшись не в тому, в чому винен, сподіваючись, що його відпустять, - свого підтвердження фактичними доказами свого підтвердження не знайшли.

Як те вже зазначалося вище, під час досудового розслідування всі слідчі дії у кримінальному провадженні, зокрема, й слідчий експеримент за участі обвинуваченого, де останній також (а не тільки під час щиросердного каяття) надає показань та пояснює обставини вчинення ним кримінального правопорушення, проведено за участі адвоката.

При цьому, обвинувачений, тим більше за участі захисника, був не позбавлений права заявити про застосування щодо нього недозволених методів розслідування. про вчинення тиску або що, проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, подібних заяв від обвинуваченого не поступало.

З приводу доводів сторони захисту на те, що судом не взято до уваги обставини, які передували події злочину, а саме протиправну, провокуючу поведінку потерпілої, створення останньою ситуації, яка призвела до виникнення стану сильного душевного хвилювання у обвинуваченого, що у сукупності підштовхнуло обвинуваченого до вчинення злочину; доводів власне обвинуваченого на те, що судом залишено поза увагою факт намагання завдання потерпілою йому тілесних ушкоджень, тримаючи ножа, що він і не давав їй зробити; що потерпіла мала неадекватну та агресивну поведінку, - зауважується наступне.

Зазначене оцінено судом першої інстанції під час судового слідства.

Про таку поведінку потерпілої ОСОБА_10 за її життя надано показань рядом свідків, а ці показання досліджені та оцінені судом, про що зазначено безпосередньо у вироку.

Також, у мотивувальній частині вироку безпосередньо зазначено, що судом враховується поведінка потерпілої ОСОБА_10 (аркуш провадження 250 том 1).

Більш того, на переконання колегії суддів, ця обставина, також й у сукупності із іншими обставинами відповідно до ст. 65 КК України, надала суду першої інстанції підстав до призначення, незважаючи на тяжкість даного злочину, невідворотність його наслідків, мінімального у межах санкції частини статті обвинувачення покарання.

Доводи обвинуваченого про невідповідність фактичним даним показань, наданих під час проведення слідчого експерименту - вказане проаналізовано вище, доказів на те, що вказане твердження відповідає дійсності, не віднайдено.

Також, як вказує адвокат, вирок суду першої інстанції обґрунтований доказами сторони обвинувачення.

Вказані доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.

У судовому засіданні 06 жовтня 2016 року стороною захисту заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ; дане клопотання задоволено, встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_25 допитано під час досудового розслідування (журнал судового засідання, аркуш провадження 40 зворот, том 1). У подальшому, в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_19 .

Жодних інших клопотань сторони захисту з приводу дослідження доказів або допиту свідків не надходило; заявляти відповідні клопотання сторона захисту не була позбавлена процесуального права.

Відтак, доводи апеляційних скарг сторони захисту свого підтвердження не знайшли.

Судове рішення суду першої інстанції оскаржене й прокурором, якийпереконаний у тому, що судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено занадто м`яке покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, безпосередньо вироку суду, - при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України, і правильно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких умисних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю свого проживання, безробітний та неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, обставини, які пом`якшують покарання, з`явлення із зізнанням (аркуш провадження 251 том 2).

Враховано також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 й дані щодо способу життя та поведінки потерпілої ОСОБА_10 , позицію потерпілого ОСОБА_15 .

На підставі врахованих обставин суд першої інстанції визначив обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, яке у даному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не є надмірним, є виваженим за суворістю, та є таке, що відповідає меті покарання.

Також безпідставними визнаються доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного врахування обвинуваченому обставини, яка пом`якшує йому покарання з`явлення із зізнанням.

З`явлення із зізнанням має бути добровільним, тобто, базуватися на внутрішньому переконанні особи; змістом зізнання, зокрема,є відомості про вчинений злочин.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 26 липня 2016 року добровільно надав органам поліції відомості про кримінальне правопорушення; вказане з`явлення із зізнанням прийнято поліцією, створено відеозапис, долучено до матеріалів кримінального провадження; й 26 липня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

Відповідно, за означених підстав, відповідно до положень ст. 66 КК України, вказану обставину може бути визнано як таку, яка пом`якшує обвинуваченому покарання.

Більш того, слід зауважити, в обвинувальному акті, органом досудового розслідування, згідно із ст. 66 КК України, запропоновано при призначенні обвинуваченому покарання, у разі визнання винуватим, врахувати як обставину, яка пом`якшує йому покарання, - з`явлення із зізнанням (аркуш провадження 7, том 1).

Обвинувальний акт погоджено і затверджено прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

Цим же прокурором у кримінальному провадженні, на стадії апеляційного провадження, змінено свою процесуальну позицію щодо можливого врахування обставини, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, як з`явлення із зізнанням.

Однак, прокурор у кримінальному провадженні, заперечуючи врахування означеної обставини, яка пом`якшує покарання, не наводить достатні дані в обґрунтування своєї позиції, не надає відомостей та доказів на доведення того, що наразі є неможливим врахування цієї обставини, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, і з яких підстав до того.

Посилання ж у цьому зв`язку сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на те, що у подальшому, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою винуватість у вчиненому не визнав, не розкаявся, надавши неправдивих показань, повністю спростованих сукупністю доказів у кримінальному провадженні, - є обґрунтованими не в повній мірі.

Дійсно, визнаючи під час досудового розслідування свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого йому пред`явлено органом досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції заперечив свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Проте, слід зауважити, що надання будь-яких показань, - як тих, де обвинувачений визнає свою винуватість, так і тих, де винуватість ним заперечується, - є виключно процесуальним правом обвинуваченого; аналогічно те відноситься й до каяття обвинуваченого.

Оцінювання показань обвинуваченого в аспекті їх правдивості або неправдивості, здійснюється судом під час судового слідства, узгоджено із сукупністю інших доказів у справі.

Проте наведені обставини, навіть за умови визнання судом в судовому засіданні показань обвинуваченого такими, які не відповідають встановленим сукупністю інших доказів фактичним обставинам справи та дійсності, - не є перешкодою для врахування як обставини, яка пом`якшує покарання, - з`явлення із зізнанням, оскільки така обставина існує, і є підтвердженою документально.

Відносно посилань прокурора на те, що судом неправильно зараховано у строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання строк попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строком по день набрання вироком законної сили, а не до моменту набрання чинності Законом № 2046-VIII, - у конкретному випадку судом першої інстанції застосовано принцип зворотності дії закону про кримінальну відповідальність, згідно із яким Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі..
Тож, доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли, а тому задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час судового розгляду судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відтак, враховуючи зазначене вище, з огляду на те, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, колегія суддів залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_27