Провадження № 11-кп/780/256/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 26.02.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)»,
секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м?яким покаранням, постановлену щодо засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясногородка, Макарівського району, Київської області, до засудження фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», призначене вироком Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року, -
ВСТАНОВИЛА:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в листопаді 2017 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо вирішення питання про заміну невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, на підставі ст. 82 КК України. Своє клопотання засуджений мотивував тим, що він відбув половину строку покарання, призначеного вироком Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та став на шлях виправлення.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 . Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу засудженого не дають суду підстав зробити висновок про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, так як за час відбування покарання в установі відбування покарань двічі допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження. Так, засуджений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що дисциплінарні стягнення, які на нього були накладені адміністрацією виправної установи, на момент розгляду клопотання були погашені, а тому посилання на них судом як на докази неналежної його поведінки, є неправильним. Крім того, на думку засудженого, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні поданого ним клопотання, залишив поза увагою відомості щодо його навчання в школі при установі виконання покарань, а також про отримання ним професії за час відбування покарання, що свідчить про його твердий намір стати на шлях виправлення. Крім того, у своїй апеляційній скарзі засуджений звертає увагу на надмірно суворе покарання, призначене йому за вироком Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим частини строку призначеного судом покарання, в розмірах, визначених в пунктах 1-3 ч. 4 ст. 82 КК України. Як видно з матеріалів провадження, вироком Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року, у строк відбування покарання засудженого ОСОБА_6 зараховано строк застосованого до нього попереднього ув`язнення за період з 22 січня 2015 року по 23 березня 2015 року, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року).
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислюється з 22 січня 2015 року, кінець строку відбування покарання 20 листопада 2020 року.
Згідно із характеристикою від 06 грудня 2017 року, виданою установою виконання покарань, та довідкою про стягнення та заохочення, засуджений ОСОБА_6 двічі допустив порушення режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності (а.с.14). На момент розгляду клопотання засудженого вказані дисциплінарні стягнення були зняті та погашені. За час відбування покарання у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» засуджений має два заохочення у виді подяки (а.с.14).
Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відомості про особу засудженого ОСОБА_6 , який за час відбування покарання отримав два дисциплінарних стягнення, які момент розгляду клопотання є погашеними, а також має десять непогашених судимостей, не працевлаштований на виробництві установи, не дають підстав для висновку про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення і можливість ефективного його продовження за умови застосування до нього більш м`якого виду покарання, тобто став на шлях виправлення.
Що стосується в цілому позитивної характеристики засудженого ОСОБА_6 , то дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, є обов`язком засудженого, відповідно до ст.9 КВК України. На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги засудженого про неврахування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали складного матеріального становища його сім`ї, не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, так як зазначені обставини не є, відповідно до ст. 82 КК України, підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.
Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, - залишити без змін.
Судді:
_______________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4