Справа № 152/1689/17
В И Р О К
іменем України
23 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
інспектора Шаргородського
РВ з питань пробації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_4 12.10.2017 року приблизно о 13 годині, прийшовши до свого знайомого ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння останнього, помітивши на сходах, що ведуть до будинку, мобільний телефон «Нокія 1200», належний ОСОБА_6 , вирішив його викрасти. Скориставшись відсутністю господаря та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 умисно, таємно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон «Нокія 1200» вартістю 137,43 грн. з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., після чого залишив територію домогосподарства ОСОБА_6 , розпорядившись викраденими телефоном із сім-картою на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 162,43 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 31.10.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що станом на 12.10.2017 року він тимчасово проживав у АДРЕСА_3 , так як співмешкав із ОСОБА_7 , котра проживає в цьому населеному пункті. Неподалік від нього, на АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_6 , з яким він товаришував, часто ходив до нього в гості. 12.10.2017 року приблизно о 13 годині він пішов до ОСОБА_6 в гості. Зайшовши на подвір`я, він покликав ОСОБА_6 , потім дзвонив та стукав у двері, але до нього ніхто не вийшов. На сходах, перед вхідними дверима в будинок він побачив мобільний телефон ОСОБА_6 , який вирішив викрасти. Пересвідчившись, що немає ні ОСОБА_6 , ні інших осіб, він викрав телефон, поклав у кишеню, приніс в будинок, де проживав, вийняв сім-карту і вирішив використовувати телефон у власних цілях. Через деякий час, коли приїхали працівники поліції до нього, він зізнався у вчиненні крадіжки, повернув потерпілому мобільний телефон, а також придбав і віддав нову сім-карту, так як попередню, що була в телефоні, викинув. Він виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, запевняє суд, що готовий нести покарання за вчинений злочин і в подальшому не вчинятиме злочинів.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 31.10.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибув, подав до суду заяву, у якій просив судовий розгляд проводити у його відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, так як збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовані, просить суворо не карати обвинуваченого (а.с.11).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 31.10.2017 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_6 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 31.10.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 12.10.2017 року приблизно о 13 годині, прийшовши до свого знайомого ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння останнього, обвинувачений ОСОБА_4 помітивши на сходах, що ведуть до будинку, мобільний телефон «Нокія 1200», належний ОСОБА_6 , вирішив його викрасти. Скориставшись відсутністю господаря та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 умисно, таємно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон «Нокія 1200» вартістю 137,43 грн. з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., після чого залишив територію домогосподарства ОСОБА_6 , розпорядившись викраденими телефоном із сім-картою на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 162,43 грн.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.1 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому заподіяні злочином збитки. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 31.10.2017 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за попереднім місцем проживання в с. Клекотина (а.с.52), на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.51), до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.50).
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 22.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, проте щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяні злочином збитки; обвинувачений не має власного житла і проживає в будинку з батьками та неповнолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; не працює та займається тимчасовими підробітками; на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває. Також, обвинувачений не заперечує злочинності своїх дій, розуміє, що вчинив злочин, але висловлює бажання до змін способу свого життя, заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. За місцем теперішнього проживання в с. Рахни-Лісові ОСОБА_4 характеризується негативно як особа, яка вживає спиртні напої. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді інспектора Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_5 , виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення його волі чи арешту (а.с.25-27).
Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_4 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_4 , соціально-психологічної характеристики останнього представником органу пробації, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував заподіяні злочином збитки, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_6 , який в заяві до суду зазначив, що збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовано, тому просить суворо не карати обвинуваченого, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення останньому покарання у виді громадських робіт.
Відповідно до ч.1 ст.56 КК України, громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
При цьому, суд призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Так, щире каяття обвинуваченого та відшкодування зподіяних злочином збитків, як пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, хоч вчинений ним злочин і порушує конституційні права потерпілого на вільне володіння своїм майном, але потерпілий в заяві до суду зазначив, що збитки, заподіяні злочином, йому відшкодовано і він не має претензій до обвинуваченого.
Тому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у виді громадських робіт.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у означеній кримінальній справі не заявлявся.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Мобільний телефон «Нокія 1200», що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження (а.с.40) і переданий потерпілому ОСОБА_6 на зберігання до вирішення кримінальної справи (а.с.41) слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 23.10.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №5966/16-21, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «Нокія 1200» становить 137,43 грн., а сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» 25 грн. (а.с.45-47), вартість експертизи становить 198 грн. (а.с.48). Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 198 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт строком на 90 (дев`яносто) годин.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речовий доказ: мобільний телефон «Нокія 1200» повернути володільцю ОСОБА_6 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 198 (сто дев`яносто вісім) гривень за проведення товарознавчої експертизи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1