Справа №467/1178/17 26.04.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20.11.2017 року стосовно,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого вироком Балтського районного суду Одеської області від 30.03.2016р. за ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст..71 КК України до 4 років позбавлення волі,
-якою у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
засуджений (в режимі віде конференції
з ДУ Арбузинської ВК №83) ОСОБА_5
представник ДУ Арбузинської ВК №83 ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В свої й апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд при розгляді його заяви про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» не взяв до уваги, що він є ВІЛ інфікованим, на день набрання законом чинності відбув вже більшу половину призначеного строку основного покарання, за місцем відбуття покарання характеризуюсь позитивно.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно ухвали суду, Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 засуджений та відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України із застосуванням вимог ст.71 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисних злочинів, які він вчинив у період відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку. Тому, пославшись на п.в ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», зазначив про неможливість звільнення засудженого від відбування покарання на підставі закону про аністію.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на підтримку вимог своєї апеляційної скарги, заперечення прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Пунктом «в» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також осіб які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Балтського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року ОСОБА_5 було засуджено за ч.2 ст.185, ч.1 ст.186 КК України із застосуванням ст.70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Вироком Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі. Відповідно до положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Тобто, ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин у період відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку, призначеного Балтським районним судом Одеської області від 17 лютого 2014 року.

За такого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_5 Закону України «Про амністію у 2016 році», у відповідності з положеннями п. «в» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» .

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апелянта щодо відбуття ним більшої частини призначеного строку покарання та те, що він є ВІЛ інфікованим є недостатньою підставою для застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році». При цьому, суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що наявність у даному випадку хвороби у засудженого не має правового значення, оскільки п. «в» ст.9 Закону України «Про амністію в 2016 році» встановлює імперативну заборону застосування амністії до осіб, які вчинили тяжкий злочин в період іспитового строку.

За такого, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532, ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, апеляційний суд,,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Головуючий

Судді