Справа пр. №1-кс/756/1888/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2017 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 , про арешт майна,
в с т а н о в и в:
Старший слідчий СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
Слідчий вказує на те, що близько 12 год. 45 хв. 27 вересня 2017 року працівники поліції поблизу спецпосту №507, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Гостомельське шосе, зупинили автомобіль Opel Movano, д.н.з. НОМЕР_1 , під кермуванням водія ОСОБА_5 , який на причепі перевозив автомобіль Citroen XM, д.н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору, 1994 року випуску. Під час огляду автомобіля Citroen XM, д.н.з. НОМЕР_2 , було встановлено, що номер кузова у цього транспортного засобу відсутній (затертий механічним способом), а його рік випуску не відповідає тому, який зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.
Як на підставу для звернення з клопотанням про арешт, слідчий покликається на те, що вилучений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є речовими доказами, оскільки відповідають критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.
Зважаючи на це, слідчий просив суд накласти арешт на автомобіль Citroen XM, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 шляхом заборони будь-кому і будь-яким чином розпоряджатися та користуватись зазначеним майном.
У судовому засіданні старший слідчий СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 підтримав клопотання про накладення арешту просив суд його задовольнити.
ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання слідчого суддю не повідомив.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відтак, суд ухвалив розглянути справу за відсутності прокурора, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про накладення арешту на майно.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, позаяк сторони кримінального провадження не заявляли відповідного клопотання.
Заслухавши думку слідчого, дослідивши клопотання, копії наданих документів, слідчим суддею встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
27 вересня 2017 року старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 в порядку ст. 167 КПК України тимчасово вилучено автомобіль Citroen XM, д.н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору, 1994 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
У силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення від 24 січня 1994 року) ЄСПЛ зазначив, не є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції накладення арешту на майно під час здійснення досудового розслідування, у випадку, якщо такий інститут передбачений відповідним національним законом, і він спрямований не на позбавлення особи права власності на майно, а лише користування ним.
За приписами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням вищевикладеного, з метою недопущення знищення, втрати або пошкодження майна, яке визнано речовими доказами, вважаю, що клопотання слідчого про арешт майна шляхом заборони розпорядження та користуватись автомобілем, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 167, 170, 171, 172, 173, 234, 236, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Накласти арешт на автомобіль Citroen XM, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 у вигляді заборони розпоряджатися та користуватись вказаним майном будь-кому і будь-яким способом.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції м. Києва ОСОБА_3 .
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1