Справа № 165/173/16-к Провадження №11-кп/773/335/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 05.04.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.296 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нововолинська, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 04 березня 2015 р. за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, зміненого ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27.05.2015р. із призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, із звільненням від відбування вказаного покарання з іспитовим строком тривалістю два роки,

засуджено за ч.3 ст.296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 04 березня 2015р., зміненого ухвалою Апеляційного суду Волинської області 1 рік обмеження волі, з розрахунку відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі, остаточно визначено до відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки і 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 26.08.2015 року в період часу між 03.00 04.00 год. у приміщенні ПП «Готельно-розважальний комплекс «СІС» у м.Нововолинську, умисно, будучи особою раніше судимою за хуліганство, діючи групою осіб, щодо яких матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, демонструючи своє зверхнє ставлення до інших осіб, ігноруючи норми моралі та елементарні правила поведінки у суспільстві, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю і виразилось в тому, що він нецензурно висловлюючись на адресу потерпілого ОСОБА_11 , принижуючи його словесно, безпідставно наніс останньому удари кулаками і ногами в тулуб і голову, умисно заподіявши потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді осаднення шкіри в ділянці правої брови підшкірної гематоми в потиличній ділянці, кровопідтьочності на шиї зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У поданій апеляційній скарзі прокурор оскаржує рішення суду з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом першої інстанції належним чином не вмотивовано призначене покарання, оскільки ОСОБА_7 04.03.2015 року судимий за вироком Нововолинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, ухвалою Апеляційного суду Волинської області звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, проте належних висновків не зробив та на шлях виправлення не став. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців.

У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки докази про його винуватість є суперечливими. Просить постановити виправдувальний вирок щодо нього.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з недоведеністю винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину. Вказує, що судом не вірно кваліфіковано дії ОСОБА_7 , оскільки їх варто було би кваліфікувати як злочини проти особи.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, прокурора на підтримання власної апеляції та заперечення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляцію прокурора, а свою підтримали, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.3 ст.296 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 та поклав в основу доведеності винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 суду вказав, що в серпні 2015 року близько опівночі під час відпочинку в громадському закладі готельно-розважального комплексу «СІС, де був його знайомий ОСОБА_13 та група людей кількістю 15-20 чоловік, серед яких також був і обвинувачений ОСОБА_7 . Між ними зав`язалася неприємна розмова, під час якої один із осіб на ім`я ОСОБА_14 безпричинно та без будь-яких пояснень вдарив його в брову, а ОСОБА_13 повалив на землю і почав душити. Коли він лежав на землі, всі інші особи в кількості 4-5 чоловік, що сиділи з ним за столом почали наносити йому удари в різні частини тіла.

Після того, як бійку призупинив охоронець, він намагався втекти на другий поверх приміщення, однак особи, серед яких був також обвинувачений ОСОБА_7 , наздогнали його та почали завдавати побої.

Із обвинуваченим ОСОБА_15 він до того знайомий не був, будь-якого конфлікту у нього, ні з ОСОБА_7 , ні з іншими особами не було, причин наносити йому тілесні ушкодження у ОСОБА_7 та інших осіб не було. Тілесні ушкодження наносилися йому в громадському місці, в різних місцях та тривалий період в часі.

Свідок ОСОБА_12 , який працює охоронцем в ГРК «СІС» та був безпосередньо на чергуванні 26 серпня 2015 року вказав, що заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 та іншими особами потерпілому ОСОБА_11 відбувалося в громадському закладі ГРК «СІС». Він бачив, як ОСОБА_7 разом з іншими особами наносив потерпілому тілесні ушкодження в голову та тулуб. Він, як охоронець даного закладу, неодноразово намагався зупинити бійку, розбороняв нападників та відтягував від потерпілого ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_7 та інших осіб, однак останні продовжували наносити потерпілому тілесні ушкодження. Окрім цього, свідок неодноразово перешкоджав останнім наносити удари ОСОБА_11 та просив припинити порушувати громадський порядок на що останні не реагували.

Ствердив, що вказані незаконні дії обвинуваченого ОСОБА_7 тривали значний проміжок часу і не припинялися доки особи, які перебували в готельних номерах не почали кричати, попереджаючи, про виклик працівників поліції.

Дані показання потерпілого та свідків є чіткими та послідовними, вони повно відтворюють картину перебігу подій за обставин, викладених в обвинуваченні, об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у справі.

Зокрема, згідно висновку судово-медичної експертизи № 156 від 08 вересня 2015 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_11 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді осаднення шкіри в ділянці правої брови підшкірної гематоми в потиличній ділянці, кровопідтьочності на шиї зліва, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, утворення яких від падіння з висоти власного зросту виключається (т. 2 а.п. 18).

Крім того, протоколом огляду предметів від 12 вересня 2015 року, а саме відео файлу «26.08.15-034558898», дата зміни 26.08.2015р. відеозапис 451989 КБ компакт-диску DVD+R марки «TDK» з серійним номером VR5F16-00829, який було досліджено в суді першої інстанції вбачається зображення приміщення передпокою ГРК «СІС» та факт побиття потерпілого ОСОБА_11 (т. 2 а.п. 28).

Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 жовтня 2015 року вбачається, що свідок ОСОБА_12 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впізнав під номером «3» першого ряду фотографій ОСОБА_13 та особу з фото під номером «1» другого ряду ОСОБА_16 , як осіб, які 26 серпня 2015 року між 02:40-03:40год. побили в приміщенні готелю ГРК «СІС» потерпілого ОСОБА_11 (т. 2 а.п. 37-39) та від 18 жовтня 2015 року, де потерпілий ОСОБА_11 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впізнав під номером «4» першого ряду ОСОБА_13 , який його душив, особу з фото під номером «2» другого ряду ОСОБА_7 , який був в спортивному одязі, з третього ряду під номером «3» особу на ім`я ОСОБА_14 , який його першим вдарив, а потім наносив удари зі всіма особами (т. 2 а.п. 49-51).

Протоколами проведення слідчого експерименту від 9 жовтня 2015 року, згідно якого ОСОБА_12 вказав на місце, час, обставини за яких потерпілому ОСОБА_11 було нанесено тілесні ушкодження 26 серпня 2015 року в ГРК «СІС» особою на імя ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і іншими особами (т. 2 а.п. 40-43) та протоколом проведення слідчого експерименту від 29 грудня 2015 року, з відеозаписом, який було переглянуто судом в судовому засіданні, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 чітко вказав на місце, час, обставини за яких йому було нанесено тілесні ушкодження 26 серпня 2015 року в ГРК «СІС», зокрема вказав на місце де його вдарили і де ОСОБА_13 повалив і душив на підлозі; на приміщення рецепшину, де на нього напали троє чоловіків, збили з ніг і побили; на другий поверх, де його переслідували, збивали з ніг і били; на місце де потерпілий ОСОБА_11 під сходами першого поверху заховався від нападників (Т. 2 а.п. 76-77).

Твердження ОСОБА_7 та його захисника в апеляціях щодо недоведеності вини обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційній інстанції та спростовуються вищенаведеними доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про визнання слідчого експерименту недопустимим доказом не ґрунтуються на положеннях ст.ст. 93, 94 КПК України і відхиляються апеляційним судом. Більше того, йому надана правильна оцінка в сукупності з іншими доказами, та не є підставою для визнання даного доказу недопустимим.

Суперечності в показаннях ОСОБА_11 дані під час досудового розслідування та в суді першої інстанції є незначними та не спростовують обставин доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні хуліганських дій.

Правильно поклавши в основу обвинувального вироку показання потерпілого та свідка, які узгоджуються і підтверджуються сукупністю інших доказів у справі, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив версію обвинуваченого та його захисника щодо непричетності до вчиненого злочину ОСОБА_7 .

Доводи сторони захисту про відсутність в обвинуваченого хуліганського мотиву, а відтак відсутності складу злочину, передбаченого ст.296 КК України є голослівними.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що бійка відбулася у громадському місці, в нічний час у готельно-розважальному комплексі, привід для виникнення бійки не значний, внаслідок цього порушено роботу громадського закладу та спокій громадян.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції цілком доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, який виразився у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю (хуліганством), вчиненому групою осіб, особою, раніше судимою за хуліганство.

В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання, наведені в апеляціях прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості.

Обставин що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

З огляду на тяжкість вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який є судимим за аналогічний злочин, вчинив його під час відбування покарання з іспитовим строком, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, приймаючи до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування судового рішення за доводами, які викладені в апеляційних скаргах, немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 05 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.296 КК України - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді