ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
29 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро клопотання у кримінальному провадженні № 0004043 від 28 листопада 2017 року, старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що 28.11.2017 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 в якій остання просить вжити заходів та притягнути до відповідальності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які шляхом обману та зловживаючи довірою заволоділи майном останньої, чим заподіяла велику майнову шкоду.

Прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 здійснюється нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному проваджені №0004043.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 1958 року мешкаю та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпіла після смерті батьків отримала в спадщину та являлась єдиним власником 2 кімнатної квартири, загальною площею 52,5 кв.м. розташована за вище вказаною адресою.

Осінню в 2002 році на зустрічі однокласників, на якій потерпіла зустріла свого однокласника ОСОБА_8 , 1949 року народження з яким з 1966 року остання не бачилась та не спілкувалась. ОСОБА_8 з слів потерпілої фактично мешкав в РФ в м. Москва, та має там свій бізнес, але родини останній не мав. З вказаного часу потерпіла з ОСОБА_8 почали підтримувати приятельські стосунки. Весною 2003 року ОСОБА_8 запросив потерпілу приїхати в м. Москву, та потерпіла погодилася та поїхала до нього в гості. З вказаного часу у потерпілої з ОСОБА_8 виникли більш близькі стосунки та вони почали спільно мешкати в квартирі потерпілої. ОСОБА_8 інколи їздив на незначний час до м. Москви по справам в бізнесі. Весною 2004 року, ОСОБА_8 , звернувся до потерпілої з проханням, оформити фіктивний договір купівлі-продажу, а саме переоформити свою квартиру АДРЕСА_2 на його знайомого, з яким він планує розпочати бізнес на території Російської Федерації, при цьому чітко не поясняв потерпілій, яким чином йому допоможе переоформлення квартири, на запитання чітко не відповідав, лише говорив, що це дуже йому потрібно, що це допоможе в бізнесі, що дасть йому забезпечити їм безтурботне життя та при цьому запевнив потерпілу, що через один чи максимум два місяці після вказаної угоди він поверне, тобто переоформить назад квартиру на ім`я потерпілої. Потерпіла повністю довіряючи ОСОБА_8 , будучи упевненою в його щирості та підстав на той час не довіряти йому у неї не було, та вона погодилася на прохання допомогти ОСОБА_8

04.06.2004 року, ОСОБА_8 відвіз потерпілу до нотаріуса, якого вона не знала та ніколи не бачила, зустріч фактично відбувалася в якомусь кафе, біля парку імені «Шевченка» та на зустріч приїхав раніше невідомий потерпілій чоловік, якого ОСОБА_8 представив, як брата свого бізнес партнера та чоловік назвався, як ОСОБА_9 . ОСОБА_8 сказав, що це той чоловік, на якого буде складено фіктивний договір. Потім до вказаного кафе приїхав ще один невідомий чоловік, як пояснили потерпілій, це був приватний нотаріус, та у нього уже з собою був договір купівлі-продажу квартири потерпілої, відповідно якого новим власником квартири є ОСОБА_9 , при цьому на той час потерпіла не надала значення тому, що не зважаючи на те, що вона не розголошувала свої дані та дані свого житла та вона не була у жодного нотаріуса, чоловік який приїхав з договором мав на руках печатний договір де були указані дані потерпілої, та їй навіть не дали можливості ознайомитися з вказаним документом. ОСОБА_8 сказав, щоб вона підписувала договір, що він з ним ознайомлений та він вірно складений, після чого запевнив, що все одно це тимчасово та фіктивно.

Після вказаних подій ОСОБА_8 почав все рідше з`являтися та приїздити до потерпілої, а вже в 2007 році зовсім зник на багаточисленні прохання потерпілої переоформити її квартиру на неї не зважав. З 2008 року потерпілій періодично на домашню адресу почали приходити листівки з м. Москви від бізнес партнера ОСОБА_8 , а саме від ОСОБА_7 , в яких останній просив її зв`язатися з ним, та повідомив, що вона мешкає в їхній квартирі та в листопаді 2017 року на її домашню адресу прийшов лист від ОСОБА_9 , в якому останній повідомляв, що вона мусить звільнити квартиру до 10.12.2017 року.

В ході досудового розслідування кримінального провадженні отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно останньої встановлено, що 07.07.2004 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчено договір купівлі-продажу квартири ВВЕ № 462304, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого право власності набув ОСОБА_9 .

Постановою слідчого від 29 листопада 2017 року нерухоме майно, а саме: кв. АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0004043.

На підставі викладеного слідчий просив для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження, а також для забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, недопущення подальшого відчуження третім особам, забезпечення відшкодування у подальшому майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, накласти арешт на нерухоме майно з метою запобігання незаконного відчуження, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5876567.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України судовий процес технічними засобами не фіксувався.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання по кримінальному провадженню № 0004043, вважаю клопотання слідчого таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 6 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Проте, відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України, сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).

Разом з цим, у клопотанні не зазначені конкретні підстави застосування арешту, відсутні будь-які докази завдання шкоди та розміру даної шкоди, не вказується чи заявлено цивільний позов.

Крім того у зазначеному клопотанні належним чином не доведено розумність та співмірність застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:
В задоволені клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна відмовити.

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1