Справа № 349/1084/16-к
Провадження № 11-кп/779/318/2017
Категорія ч.1 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

та їхнього захисника ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000173 за апеляційними скаргами прокурора Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскресинці Рогатинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Рогатина Івано-Франківської області, жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на сто вісімдесят годин.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на сто двадцять годин.

Стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 18 червня 2016 року, приблизно в проміжку часу з 17 год. 26 хв. до 17 год. 30 хв., в м. Рогатині на площі Роксолани поблизу ювелірної крамниці «Діамант», що знаходиться в будинку під № 5, з прямим умислом, з мотивів особистих неприязних відносин, зумовлених поведінкою ОСОБА_13 по відношенню до ОСОБА_8 та їхніх дітей ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , завдали ОСОБА_13 : ОСОБА_8 один удар правою рукою в праву скроневу ділянку голови, два удари правою ногою в стегнову ділянку лівої ноги спереду та ще один удар своєю правою ногою в стегнову ділянку лівої ноги, чотири удари руками в ліву і праву руку та спину; ОСОБА_9 один удар лівою рукою по спині, чотири удари поліетиленовим пакетом, в якому знаходились гроші та ключі ОСОБА_13 , в спину та голову, в результаті чого заподіяли йому ушкодження у вигляді забою м`яких тканин з травматичним набряком правої скроневої ділянки, садна в ділянці правої руки, садна в ділянці лівої руки, садна в ділянці правої ноги, садна в ділянці лівої ноги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.

Судом вказані дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційних скаргах:

- представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку неправильно застосував кримінальний закон, що потягло за собою призначення обвинуваченим надто м`якого покарання та значне зменшення розміру відшкодування компенсації за моральну шкоду потерпілому. Просить Вирок Рогатинського районного суду від 19 травня 2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змінити та визнати їх винними у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а також задовольнити заявлений цивільний позов в частині стягнення з обвинувачених моральної шкоди та витрат за надання допомоги адвоката.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що неправомірні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 містять ознаки хуліганства, оскільки як було встановлено досудовим слідством, так і знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і зазначено у вироку суду, неправомірні дії обвинувачені вчиняли у громадському місці (на вулиці в центральній частині м. Рогатина), ці дії супроводжувались нецензурною лайкою, у світлу пору доби, в присутності значної кількості сторонніх осіб, обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння; не дивлячись на те, що потерпілий, який є мешканцем м. Рогатина, всіляко намагався уникнути конфлікту, обвинувачені уперто не припиняли своїх дій, продовжували його переслідувати, на зауваження сторонніх осіб хуліганських дій не припиняли;

- прокурор Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_12 вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції перекваліфіковуючи дії обвинувачених з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, не в повній мірі врахував роз`яснення, які містяться в постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2012 року у справі № 5-17 кс 12 та постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з якими суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій та прийшов. Вважає, що дії обвинувачених містять ознаки хуліганства. Вказує, що суд, в порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України, належним чином не мотивував своє рішення щодо перекваліфікації дій обвинувачених.

Просить вирок Рогатинського районного суду від 19 травня 2017 року по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.1 ст. 125 КК України скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити їй покарання, у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримала вимоги поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити, підтримав доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_13 ;

- представник потерпілого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_11 підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити, підтримав доводи апеляційної скарги прокурора;

- обвинувачені та їхній захисник просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин ,які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Доводи апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, а саме, що його дії слід кваліфікувати за ст. 296 КК України, як хуліганство, - не ґрунтується на матеріалах справи.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, їхні дії кваліфіковано правильно.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив, що обвинувачені та потерпілий були знайомими до події злочину та мотивом дій обвинувачених по відношенню до потерпілого були особисті неприязні відносини, що склалися між ними у зв`язку з претензіями потерпілого до обвинуваченого та у зв`язку зі скаргами дітей обвинувачених на погрози потерпілого під час їхньої випадкової зустрічі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не заперечується наявність особистих неприязних відносин між обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_13 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що особисті неприязні відносини виникли між обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_13 з 11.05.2016 року, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 28.11.2016 року, якою закрито кримінальне провадження стосовно ОСОБА_13 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, копією обвинувального Акту, затвердженого прокурором Рогатинськеого відділу Тисменецької місцевої прокуратури Івано-Франківської області 13.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого.1 ст.125 КК України, а саме в тому, що 11.05.2016 року умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 та поясненнями обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Зокрема, зі змісту пояснень обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вбачається, що особисті неприязні відносини між ними та потерпілим ОСОБА_13 склались через те, що з весни 2016 року останній став вимагати у них гроші та погрожував їм за те, що вони зупинилися на своєму автомобілі біля його ставка, побив та заподіяв ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження. Крім того, 15 червня 2016 року їх діти поїхали в село по черешню, а коли повернулися ввечері додому, то розповіли, що по дорозі зустріли ОСОБА_13 , який погрожував їм сексуальним насильством, через те, що ОСОБА_8 на віддає кошти.

У роз`ясненні викладеному в п.4 Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» зазначено про необхідність відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів дій винного. Дії, що супроводжуються погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винними щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати як злочини проти особи.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 04 жовтня 2012 р. у справі № 5-17 кс12, в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Верховний Суд України у згаданій постанові акцентував увагу на роз`ясненні, наданому в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Із правової позиції Верховного Суду України, яка міститься у вказаній постанові при відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Таким чином, враховуючи тривалі особисті неприязні відносини, що склались між потерпілим та обвинуваченими, ініціювання конфлікту обвинуваченими у зв`язку зі скаргами дітей обвинувачених на погрози потерпілого, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 296 на ч. 1 ст. 125 КК України, є законними, вмотивованими та ґрунтуються на сукупності доказів, досліджених в ході судового розгляду, які свідчать про те, що умисел обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час вчинення злочину був спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 з мотивів особистих неприязних відносин і останні не мали наміру порушувати громадський порядок з хуліганських спонукань.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо неправильного вирішення судом цивільного позову в частині стягнення з обвинувачених коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції врахував обсяг фізичних та душевних страждань потерпілого, яких він зазнав від отриманих тілесних ушкоджень, а також неподання ним доказів про тривалість лікування, тяжкість змін у його життєвих стосунках та визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку врахував належним чином вищевказані вимоги закону та навів достатні та переконливі мотиви при прийнятті рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо стягнення з обвинувачених витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Так, згідно ч.1 ст.58 КПК України потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

В даному кримінальному провадженні інтереси потерпілого ОСОБА_13 представляв адвокат ОСОБА_11 на підставі договору про надання правової допомоги від 28.10.2016 року (а.п. 30).

Також, в матеріалах справи міститься квитанція про сплату за надання адвокатських послуг від 01.11.2016 року №789 згідно договору в кримінальній справі потерпілому в кримінальному провадженні 0000173 на суму 35000 грн. Однак вказана квитанція не містить підпису отримувача коштів адвоката ОСОБА_11 і в матеріалах провадження відсутні документи, які б підтверджували оплату адвокатських послуг у вказаному розмірі. Крім того, в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 не наведені доводи, які підтверджують обґрунтування розміру вказаної грошової суми, яка в декілька разів перевищує середньомісячну заробітну плату по країні.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особи обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Отже, підстав для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5