03.04.2018
ВИРОК
Іменем України
03 квітня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000252 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, не одруженого, на утриманні має малолітню дитину 2016 року народження, працюючого в Школі І-ІІІ ступенів № 5 Печерського району м. Києва керівником гуртка «Шахи», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:
ОСОБА_7 , 23.02.2015 року, близько о 19-45 год., керуючи технічно справним автомобілем марки CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи рух по проїзній частині автодороги сполученням «Київ-Овруч» з боку с. Нові Петрівці у напрямку м. Києва, в Вишгородському районі, Київської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, діючи необережно - проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 18.1 ПДР України, не впевнившись, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, будучи не уважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, а саме відвернувся назад шукаючи мобільний телефон, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований біля АЗС «БРСМ-Нафта» по автодорозі «Київ-Овруч» 21 кілометр в Вишгородському районі, Київської області та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину автодороги «Київ-Овруч» по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно руху транспортного засобу.

Після вказаної події ОСОБА_8 був доставлений до лікувального закладу, де від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п. 2.3 «б», п. 18.1 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_8 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав не оспорюючи час, місце, спосіб, вид, мотив і мету, форму вини та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Зокрема пояснив, що 23.02.2015 року близько 19-45 год. керуючи автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI», рухаючись зі швидкістю близько 80км/год. по автодорозі сполученням «Вишгород-Овруч» в напрямку м. Києва біля АЗС «БРСМ» відвернувся назад шукаючи мобільний телефон, здійснив наїзд на ОСОБА_8 на пішохідному переході. Після чого, вийшов до останнього бажаючи надати допомогу, але знаючи що не потрібно постраждалих при даних обставинах чіпати, находячись біля потерпілого попросив робітника АЗС викликати швидку який підійшов до них. Крім того, зазначаючи, що частково відшкодував потерпілому шкоду біля 32 тисяч гривень. Щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 23.02.2015 року йому зателефонували та повідомили, що його син ОСОБА_8 потрапив до ДТП. після чого наступного дня він приїхав до сина в лікарню. Син тривалий час перебував в лікарні, але від тілесних ушкоджень помер. Обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду у розмірі 23 тисячі гривень.Претензій до обвинуваченого вона не має, моральну та матеріальну шкоду у розмірі 60 000грн. їй відшкодував та оплатив всі витрати пов`язані з похованням батька у сумі 20 000грн. Просила призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями, які виразились у вчиненні порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила смерть потерпілому ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при обранні обвинуваченому міри покарання, судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують та стан здоров`я обвинуваченого.

При визначенні міри покарання ОСОБА_6 суд враховує, що обвинувачений за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше вчинила необережний тяжкий злочин, раніше не судимий, часткове відшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілого, щодо призначення покарання пов`язаного з позбавлення волі, на утриманні перебуває малолітня дитина 2016 року народження та висновок органу пробації у досудовій доповіді про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вказані обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність засудження обвинуваченого до покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям в межах, наближених до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про необхідність призначення обвинуваченому додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує характер порушень правил дорожнього руху, вчинених обвинуваченим, наслідки від цих порушень, тому суд приходить до висновку, що без відбування зазначеного додаткового покарання виправлення та перевиховання обвинуваченого є неможливим.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив про застосування щодо нього амністії оскільки у нього є на утриманні малолітня дитина - ОСОБА_9 , 2016 року народження.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як вбачається зі копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 29.10.2016 року, ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_9 - 2016 року народження.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про застосування амністії в Україні», тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі підлягають стягненню із обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» призначеного за даним вироком.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 491,04грн.

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий на зберігання ОСОБА_6 залишити останньому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя ОСОБА_1