Справа № 761/9730/18
Провадження № 1-кс/761/6730/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,, підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 420 161 010 700 002 47 від 22.12.2016, у якому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з вищою освітою, фізична особа підприємець, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрованого місця проживання не має, фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , не судимий,

підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 4 ст. 189 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 11.10.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 189 КК України, що вчинене за таких обставин.

ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , створили фінансову установу ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд», основним видом діяльності якої є фінансовий лізинг, інші види кредитування, надання фінансових послуг.

ОСОБА_4 , будучи активним учасником організованої та очолюваної ОСОБА_8 групи осіб, спільно з ними, здійснювали тиск на осіб, їх близьких родичів та знайомих, що виражалось у заздалегідь підготовлених, систематичних телефонних дзвінках із висловлюванням погроз заподіяння насильства, небезпечного для життя і здоров`я останніх, пошкодження їх майна.

Вказаними діями підозрювані вимагали від потерпілих грошові кошти, які останні перераховували на розрахункові рахунки ТОВ «ФК «Конкорд».

Рішенням слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2017 до підозрюваного застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжений до 26.03.2018.

Постановою прокурора Київської області від 23.01.2018 строк досудового розслідування продовжений до шести місяців, тобто до 11.04.2018.

На переконання слідчого, раніше встановлені ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не зменшилися.

З огляду на неможливість завершити розслідування, з метою проведення слідчих та процесуальних дій слідчий просив продовжити строк тримання підозрюваного під вартою у межах строку досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила його задовольнити з підстав, які у ньому зазначені.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, наполягаючи на необґрунтованості висунутої підозри та відсутності наведених стороною обвинувачення ризиків не процесуальної поведінки ОСОБА_4 , оскільки наміру переховуватись від органу досудового розслідування не має.

Крім того, захисник просив слідчого суддю врахувати, що підозрюваний тривалий час перебуває під вартою, тому просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням останнього в ізоляції від суспільства, оскільки останній наміру переховуватись не має.

Слідчий суддя, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши надані суду матеріали, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, прокурор, слідчий керуються, зокрема принципом законності, який покладає на перелічених осіб обов`язок неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Конституційний Суд України у рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017 (справа № 1-28/2017) виходячи з положень статті 29 Основного Закону України, беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, зазначив, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.
Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у КПК.
Відповідно до ст.199 КПК України на слідчого суддю покладений обов`язок при розгляді клопотання про продовження строку тримання особи під вартою з`ясувати обставини, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, свідчать про існування раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, а також чинники, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній наголосив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, у рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зауважив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність в діях ОСОБА_4 ознак інкримінованого злочину.

Водночас, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що обґрунтованість підозри не є безумовною підставою для продовження строку запобіжного заходу.

Так, у справі «Пунцельт проти Чеської Республіки» (2000 р.) ЄСПЛ зазначив, що неодмінною умовою забезпечення законності подальшого тримання заарештованої особи під вартою є факт подальшого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення нею правопорушення, однак після спливу певного проміжку часу ця умова перестає бути достатньою і судові органи зобов`язані навести додаткові «релевантні» і «достатні» підстави на обґрунтування подовження позбавлення особи свободи.

У зв`язку з цим у рішеннях «Тірон проти Румунії», «Смірнов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що прецедентне право Конвенції сформувало чотири основні причини продовження строку триманні під вартою:
-ризик, що підозрюваний не прибуде до суду;
-ризик, що після звільнення особа вчинить дії, спрямовані на переховування від правосуддя;
-підозрюваний вчинить інше кримінальне правопорушення;
-підозрюваний буде причиною суспільного безладу.
Викладене покладає на слідчого суддю обов`язок під час розгляду клопотання про продовження строку тримання особи під вартою встановити наявність наведених ЄСПЛ ризиків не процесуальної поведінки підозрюваного.
Як вбачається з попередньої ухвали слідчого судді від 26.01.2018, якою продовжений строк застосування вказаного запобіжного заходу, ризиками неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_4 визнана можливість переховування останнього від органів досудового розслідування; здійснення незаконного впливу на учасників кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

У той же час, відповідно до рішення ЄСПЛ «Невмеістер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується з пливом часу, проведеного особою під вартою.

Так, розглядаючи реальність існування ризику, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя приймає до уваги, що інкриміновані підозрюваному дії мають корисливу спрямованість, останній не має офіційного та стабільного джерела доходів, тому не виключено, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У той же час, приймаючи до уваги позицію ЄСПЛ щодо актуальності ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих, відповідно до якої зазначений ризик може бути прийнятий до уваги лише на початкових етапах провадження, слідчий суддя вважає, що упродовж шестимісячного строку досудового розслідування органом досудового розслідування проведений необхідний обсяг процесуальних дій, спрямованих на мінімізацію наведеного ризику.

Крім того, розглядаючи ризик, що підозрюваний, перебуваючи на свободі може стати причиною суспільного безладу, слідчий суддя враховує недоведеність стороною обвинувачення існування вказаного ризику, оскільки останньою не зазначені фактичніобставини, що свідчать про погрозу порушення з боку ОСОБА_4 суспільного порядку.

Так, у силу ч.5 ст.199 КПК для позитивного вирішення питання щодо продовження строку тримання особи під вартою прокурор має довести, що заявлені ризики не зменшилися або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Керуючись вищевикладеним, слідчий суддя відмічає, що доведеними є лише ризик можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, та вчинення ним іншого злочину.

Приймаючи до уваги, що визначені ч.3 ст.199 КПК обставини мають бути піддані оцінці з позиції, чи виправдовує факт їх існування необхідність тримання особи під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про те, що настанню наведених вище ризиків можна запобігти шляхом застосуванням до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Крім того, однією з обставин, з якою закон пов`язує можливість продовження строку тримання особи під вартою, є необхідність проведення певних слідчих та процесуальних дій, без виконання яких неможливо закінчити досудове розслідування.

Оцінюючи вказану обставину, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що мотивуючи попереднє клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, стороною обвинувачення зазначені процесуальні діє, які на теперішній час не виконані, та, на думку прокурора, потребують подальшого утримання ОСОБА_4 під варто.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України та ст. 8 КПК в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який відповідно до юридичних позицій Конституційного Суду України (Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003, Рішення від 2.11.2004 № 15-рп/2004) включає в себе, зокрема, судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина.
Керуючись викладеним, слідчий суддя дійшов висновку, що пасивна позиція сторони обвинувачення щодо збирання доказів та тривалість проведення процесуальних дій під час розслідування кримінального провадження, навіть з урахуванням його складності, не може розглядатись і бути підставою для тривалого обмеження свободи особи.

Отже, слідчий суддя, не ставлячи під сумнів необхідність проведення зазначених у клопотанні процесуальних дій, вважає за необхідне зазначити, що такий фактор не є визначальним для продовження до шести місяців строку тримання особи в умовах несвободи.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, що свідчить про необхідність вирішення питання про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, який зможе забезпечити достатні гарантії виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Приймаючи до уваги обставини вчинення інкримінованого підозрюваному діяння, тривалість перебування останнього під вартою, наявність постійного місця проживання, вік, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей, слідчий суддя вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 менш суворий запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8, 176, 177, 178, 193, 194 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки:

- цілодобово не залишати приміщення квартири АДРЕСА_2 ;

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

- утриматися від спілкування будь-яким способом з підозрюваними ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем мешкання ОСОБА_4 .
Строк дії цієї ухвали встановити по 11 квітня 2018 року включно.

На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1