БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05.04.2018
Єдиний унікальний номер 502/1814/16-к
Провадження № 1-кп/497/11/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2018 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 , його захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 , його захисника - адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000269 від 21.03.2016 року відносно
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чистоводне Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, молдаванина за національністю, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Білгород-Дністровським міського суду Одеської області 19.02.2009 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у вигляді 4-х років та 6-ти місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 69 КК України, особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 від 26.06.2014 року,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, громадянина України, українця за національністю, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , особу якого встановлено на підставі вимоги про судимість, наявної в матеріалах справи, раніше судимого:
- вироком Мукачевського міського суду Закарпатської області від 16.05.2008 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4-х років та 6-ти місяців позбавлення волі;
- вироком Мукачевського міського суду Закарпатської області від 23.09.2008 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4-х років та 6-ти місяців позбавлення волі
які обвинувачуються у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України (обвинувальний акт змінено 13.03.2018 року),
В С Т А Н О В И В:
21.03.2016 року в проміжок часу з 00:00 години до 00:20 години (більш точний час судовим слідством не встановлено) ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_13 та невідомою особою, відомості відносно якої виділені в окреме провадження № 0000644, повторно, в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, заздалегідь розподіливши ролі, прийшли до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 за місцем мешкання ОСОБА_8 , де ОСОБА_14 та ОСОБА_13 увійшли до подвір`я будинку, а невідома особа відомості відносно якої виділені в окреме провадження № 0000644 залишилась на вулиці де оглядала прилеглу територію. Далі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 постукали у вхідні двері будинку, які в подальшому відчинила ОСОБА_8 .
Після чого, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 усвідомлюючи свою перевагу у кількості та розмірах вломились до коридору будинку, збивши з ніг потерпілу від чого вона впала та вдарилась об меблі та підлогу від чого отримала легкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_14 в той же час проник до кімнати будинку через вже відчинені двері де усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, відкрито викрав телевізор марки «Elite 32 c» вартістю 4050 гривен, а ОСОБА_13 також усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, відкрито викрав з приміщення будинку гроші у сумі 500.00 гривен, що належали ОСОБА_8 .
У подальшому, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_13 та особою відомості відносно якої виділені в окреме провадження № 0000644 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 4550.00 гривен. В подальшому вказане майно ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та особа відомості відносно якої виділені в окреме провадження № 0000644 розподілили майно між собою.
З огляду на викладене, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 органом досудового розслідування обвинувачуються (обвинувальний акт викладено в новій редакції від 13.03.2018 року) у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Вину свою у вчиненні вище викладених дій обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_13 визнали повністю та суду надали пояснення кожен окремо.
Так, обвинувачений ОСОБА_13 суду пояснив, що 20.03.2016 року він разом з ОСОБА_14 перебував в гостях ОСОБА_15 в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , де відпочивали, при цьому вживали спиртні напої, розмовляли. В процесі розмови, він ОСОБА_13 обмовився про те, що ОСОБА_8 проживає одна, і в неї є великий плазмовий телевізор, який можна викрасти.
Десь після 00:00 години вже 21.03.2016 року, вони спільно вирішили піти в домоволодіння ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_5 , аби викрасти телевізор. Вони втрьох пішли за вказаною адресою. У двір ОСОБА_8 зайшов ОСОБА_14 , а він ОСОБА_13 залишився на вулиці. Де був ОСОБА_15 він не бачив. Собаки дуже голосно лаяли. ОСОБА_8 сама відчинила двері. ОСОБА_14 зіштовхнув потерпілу, та зайшов в середину будинку. Потім і він ОСОБА_13 зайшов до домоволодіння ОСОБА_8 звідки вони забрали телевізор, гроші, належні потерпілій, і разом вийшли з домоволодіння.
Після цього, вони з ОСОБА_14 повернулися до будинку ОСОБА_15 , де окрім нього також була його дружина, та неповнолітній син ОСОБА_16 , який розпитував де вони взяли телевізор, на що вони йому пояснили, що викрали його. ОСОБА_16 , попросив їх покинути будинок разом з викраденим майном. Однак, ОСОБА_14 спочатку увімкнув телевізор в розетку, щоб переконатись в його роботі, а потім покинув будинок разом з ОСОБА_15 .. Повернувшись через якийсь час, ОСОБА_14 дав йому ОСОБА_13 100.00 гривен за викрадений телевізор.
Більш детально він не може надати пояснення, оскільки вже не пам`ятає всіх деталей, оскільки в той час перебував в сильному алкогольному сп`янінні.
Просив вибачення у потерпілої, виразив своє щире каяття, стверджував, що визнає винуватість повністю, зробив для себе відповідні висновки.
Обвинувачений ОСОБА_14 підтвердив покази ОСОБА_13 в тій частині, що вони дійсно 20.03.2016 року десь з 19:00 години вечора він разом з ОСОБА_13 перебували в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , в гостях у ОСОБА_15 де відпочивали, сиділи розмовляли та вживали спиртні напої. Випивали вино, і випили дуже багато, оскільки були досить п`яними. Під час їхньої розмови, ОСОБА_13 повідомив про те, що знає жінку ОСОБА_17 , яка проживає одна, любить випити, і в неї в будинку є великий плазмовий телевізор, який можна викрасти.
Десь після 00:00 години вже 21.03.2016 року, він ОСОБА_14 та ОСОБА_18 вирішили піти в домоволодіння ОСОБА_8 , дорогу до якого показував ОСОБА_13 аби викрасти телевізор. З ними також вийшов і ОСОБА_15 , але десь по дорозі він відстав, і до будинку потерпілої вони дійшли в двох з ОСОБА_13 .. У двір ОСОБА_8 зайшли разом, якийсь час ховалися за стіною будинку, оскільки собака дуже голосно лаяла. Потім вони підійшли до дверей і постукали, хто саме стукав він не пам`ятає. ОСОБА_8 відкрила двері самостійно. Він, ОСОБА_14 , почав з нею розмовляти, вона навіть пригостила його стаканом вина, а потім намагаючись зайти в середину будинку, вони її штовхнули, та хтось з них наніс їй один удар. Зайшовши до кімнати, він ОСОБА_14 взяв телевізор, та намагався вийти з будинку, потерпіла кричала, та чинила опір, чіплялася за його одяг, а він її відштовхував. Можливо вона і падала, він не пам`ятає. Вийшовши з будинку разом з ОСОБА_13 , він передав телевізор йому, і вони покинули двір потерпілої, та пішли по вулиці. Потім зустріли ОСОБА_15 , який йшов їм навпроти, та вже разом повернулися до нього до дому, де їх зустріла дружина ОСОБА_15 , та його неповнолітній син ОСОБА_19 , який почав розпитувати звідки телевізор. На його питання, вони йому відповіли, що викрали, тому ОСОБА_19 попросив покинути їх будинок. Він, ОСОБА_14 перевірив працездатність телевізора, а потім пішли разом з ОСОБА_15 , та він його продав не знайомому чоловіку за 500.00 гривен. Повернувшись в будинок ОСОБА_15 , він ОСОБА_14 , дав 100.00 гривен ОСОБА_13 .
Підтвердив, що в той вечір з 20 на 21 березня 2016 року вони вживали багато алкогольних напоїв, та бути в сильному алкогольному сп`янінні. Більш детально він не може надати пояснення, оскільки вже не пам`ятає всіх деталей, оскільки в той час перебував в сильному алкогольному сп`янінні.
Просив вибачення у потерпілої, розуміє протиправність свого діяння, тому щиро кається, визнає винуватість свою повністю, зробив для себе відповідні висновки.

Винуватість ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , у вчиненні інкримінованого їм діяння повністю підтверджується наступним:
21 березня 2016 року о 00:20 годині до Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_8 , за фактом відкритого викрадення у неї майна (т.2 а.с.161-163).
За даним фактом внесено відомості в ЄРДР за № 0000269 та розпочато досудове слідство за попередньою кваліфікацією за ст.186 ч.3 КК України (т.2 а.с.159).
Згідно протоколу огляду від 21.03.2016 року було оглянуто місце події за адресою проживання потерпілої ОСОБА_8 : АДРЕСА_5 , за фактом відкритого викрадення майна, а саме телевізору марки «Elite 32 c» вартістю 4050.00 гривен, та грошових коштів у сумі 500.00 гривен (т.2 а.с.164-167).
Потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, щ в ніч з 20 на 21 березня 2016 року вона була вдома, коли почула голосне гавкання собак, та нібито хтось постукав у двері. Вона вийшла, озирнулася, їй здалося, що біля воріт хтось стоїть. Потім несподівано, з`явилось двоє чоловіків, які штовхнули її, внаслідок чого вона впала на підлогу, сильно вдарилась в неї запаморочилась голова. Вона вчиняла супротив одному чоловіку, який був одягнений в чорну куртку, і на голові була чорна шапка, яка майже прикривала очі. Він вдарив її по обличчю, тоді як вона намагалася його затримати, він її відштовхував, від чого вона вдарялася всім тілом об двері, стіни. Після впізнання особи, вона дізналася, що це був ОСОБА_14 .. Коли обвинувачені покинули її будинок, вона побігла до сусідки, перелізши через паркан, яка зателефонувала до поліції. Претензій до обвинувачених не має, повністю їх вибачила, майно їй повернуто, на суровому покаранні не наполягала.
Потерпіла надала документи на підтвердження придбання нею телевізора марки «Elite 32 c» вартістю 4050 гривен (т.2 а.с.171-174).
В приміщенні поліції 25.05.2016 року у присутності понятих, та обвинувачених і потерпілої був оглянутий викрадений плазмовий телевізор марки «Elite FS 32C320», та присутня потерпіла підтвердила належність їй цього телевізора, який саме і був викрадений у неї (т.2 а.с.176-177).
Постановою слідчого 25.05.2016 року оглянутий телевізор марки «Elite FS 32C320» був визнаний речовим доказом (т.2 а.с.178), та повернутий потерпілій ОСОБА_8 згідно наданої нею збережувальної розписки (т.2 а.с.179).
Згідно заяви-анкети ПАТ «Платинум Банк» №35/5071ЕS5DIP від 26.11.2011 року, вартість телевізор марки «Elite FS 32C320» становить 4050.00 гривен (т.2 а.с.171-172).
24.07.2016 року було проведено слідчі експерименти з кожним обвинуваченим окремо, у присутності понятих, та за участю потерпілої ОСОБА_8 , під час яких, кожний обвинувачений: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на місці події детально, послідовно, розповіли про обставини вчинення вказаного злочину щодо потерпілої ОСОБА_8 , а потім і показали кожний окремо послідовність своїх дій, що повністю співвідноситься з обставинами викладеними в зміненому обвинувальному акті (т.2 а.с.194-199, 200-202).
На підставі судово медичної експертизи №16 від 15.02.2017 року вбачається, що у ОСОБА_8 , 1967 року народження, за названих обставин, виявлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи та садна слизистої оболонки верхньої та нижньої губи, синець правої щоки, садна правої бокової поверхні шиї, забійна рана тім`яної області голови, синець правого плеча, які спричинили від дії тупих, твердих предметів, можливо могли бути спричинені 20.03.2016 року. Виявлені тілесні ушкодження мають скороминучі, незначні явища, тривалістю не більше 6 днів, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.т.2 а.с.203).
Свідок ОСОБА_16 (а.с.71-72), який є неповнолітнім і був допитаний у присутності законного представника ОСОБА_20 (а.с.73, а також у присутності представника Служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_21 (а.с.74-75), суду пояснив, що обвинувачені раніше спілкувалися з його вітчимом. 20 березня 2016 року вони були в них в будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де весь вечір сиділи за столом, випивали спиртні напої, розмовляли. Потім опівночі усі разом десь пішли. Коли повернулися знову до них до дому, то в руках у ОСОБА_13 був чорний плазмовий телевізор. На його запитання, де вони його взяли, ОСОБА_14 сказав, що викрали. Тому він попросив їх покинути будинок разом з телевізором. Однак, ОСОБА_14 спочатку увімкнув телевізор в розетку, перевіривши його працездатність, а потім разом з вітчимом десь пішли, забравши і телевізор. Що було надалі він не знає, так як пішов спати, а вранці вже цих чоловіків в їх будинку не було. Раніше до цієї події він їх також не бачив.
Також свідок підтвердив, що завжди його допитували у присутності матері, а наразі мати вагітна на 9 місяці, тому його супроводжує старша сестра.
Досліджені судом докази ніким з учасників судового розгляду не оскаржувалися та визнанні допустимими і належними, клопотань щодо визнання доказів недопустимими заявлено не було.
Відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , з метою з`ясування їх належності та допустимості були перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 23 КПК України за участі учасників кримінального провадження і кожному з них судом була дана оцінка як це вимагає ст. 94 КПК України, бо для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 , ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.3 КК України при встановлених судом фактичних обставинах поза розумним сумнівом.
Кваліфікуючи дії обвинувачених, суд враховує наступне:
З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна.
Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.
При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується для протиправного вилучення або утримання такого майна (тобто, воно має прикладний, «інструментальний» характер).
Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння). Такі насильницькі дії, вчинені в процесі грабежу, повністю охоплюються ч. 2 ст. 186 і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.
Щодо повторності, то у статтях 185, 186 та 189 - 191 КК України повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Положеннями ст.39 КК України визначено, що повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
Судом встановлено, що обвинувачені вже були раніше судимі:
- ОСОБА_13 вироком Білгород-Дністровським міського суду Одеської області від 19.02.2009 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у вигляді 4-х років та 6-ти місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 69 КК України.
Даний злочин згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.
Звільнений 25.06.2012 року з Південної виправної колонії Одеської області (№51) на підставі постанови Малиновського районного суду Одеської області від 18.06.2012 року, умовно-достроково з не відбутим строком покарання 1 рік 5 днів (а.с.181).
Згідно ст. 89 ч.1 п.9 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Станом на час вчинення інкримінованого злочину 21.03.2016 року судимість у ОСОБА_13 за попередній злочин не погашена.
- ОСОБА_14 був засуджений на підставі вироку Мукачевського міського суду Закарпатської області від 16.05.2008 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4-х років та 6-ти місяців позбавлення волі. У подальшому на підставі вироку Мукачевського міського суду Закарпатської області 23.09.2008 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4-х років та 6-ти місяців позбавлення волі, тобто за вчинення тяжкого злочину і середньої тяжкості згідно ст.12 КК України.
Звільнений з місця відбування покарання 17.04.2012 року Личаківської ВК Львівської області (№30) на підставі постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 09.04.2012 року з заміною не відбутої частини покарання 4 місяця 6 днів на покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 годин
Відповідно до ст. 89 ч.1 п.8 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Таким чином, станом на час вчинення інкримінованого злочину 21.03.2016 року судимість у ОСОБА_14 за попередні злочини не погашена.
З огляду на викладене, в діях обвинувачених присутня така кваліфікуюча ознака як повторність, як осіб, які мають не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення тотожних злочинів.
Положеннями ст.28 ч.2 КК України визначено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці.
Обвинувачені, і ОСОБА_13 , і ОСОБА_14 підтвердили, що вони мали попередню змову між собою на викрадення чужого майна, а саме телевізора у потерпілої ОСОБА_8 .
Також, суд керується роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де в абзаці 1 п. 22 зазначено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища (абзац 2 п. 22 Постанови).
Із пояснень потерпілої ОСОБА_8 видно, що з обвинуваченими вона не мала будь-яких соціальних зв`язків, які б дали їм право та дозволу зайти у належний їй житловий будинок.
У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5 зазначено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону і формулювання висновку про їх відповідність.
З огляду на зазначене, суд вважає, що протиправні дії обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 правильно кваліфіковані за ст.186 ч.3 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж),поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину згідно ст.12 ч.4 КК України, особи обвинувачених:
- ОСОБА_13 за місцем тимчасового проживання в м. Кілія характеризувався опосередковано (т.2 а.с.182), на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував (т.2 а.с.183-184), міцність соціальних зв`язків жодними документами не підтверджена, а ні постійного місця роботи, а ні тимчасового - не має, джерела його доходів не відомі, за місцем постійної реєстрації не проживав, суспільно-корисною працею не займався, раніше судимого (т.2 а.с.181).
- ОСОБА_14 за місцем тимчасового проживання в м. Кілія характеризувався опосередковано, на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував (т.2 а.с.189, 190), відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного або тимчасового працевлаштування, джерела його доходів не відомі, за місцем постійної реєстрації не проживав, суспільно-корисною працею не займався, раніше неодноразово судимого (а.с.187-188).
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_13 і ОСОБА_14 відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченим ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в силу вимог ст. 67 КК України є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Разом з цим, суд приймає до уваги висновки Болградського районного відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 30.03.2018 року, викладені в досудових доповідях щодо кожного обвинуваченого окремо (т.3 а.с.107-112, 101-106), згідно яких:
- обвинувачений ОСОБА_13 за результатами оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення виявлено дуже високий рівень ймовірності вчинення повторного кримінального злочину. Обвинувачений маючи непогашену судимість вчинив умисний корисно-насильницький злочин. Щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як дуже високий. Приймаючи до уваги інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_13 наявні такі захисні фактори, як те, що він працює неофіційно, за місцем проживання характеризується задовільно, до адміністративної відповідальності не притягувався, не бажає відбувати покарання у місцях позбавлення волі, що може сприяти виправленню.
На думку Органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_13 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (т.3 а.с.108-112).
обвинувачений ОСОБА_14 за результатами оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення виявлено дуже високий рівень ймовірності вчинення повторного кримінального злочину. Обвинувачений маючи непогашену судимість вчинив умисний корисно-насильницький злочин. Щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як дуже високий. Обвинувачений ОСОБА_14 за час тримання під вартою зарекомендував себе з негативної сторони. Приймаючи до уваги інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_14 наявні такі захисні фактори, як те, що він працює, на обліку у лікаря нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває згідно інформації Мукачівського РВП, не бажає відбувати покарання у місцях позбавлення волі, що може сприяти виправленню.
На думку Органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_14 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (т.3 а.с.102-106).

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 злочину, даних про особу кожного окремо, поведінку обвинувачених під час судового слідства, суд дійшов до висновку, що виправлення обвинувачених можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки кожний з них раніше був судимий, судимість не погашена, покарання відбували в місцях позбавлення волі, при цьому відповідних висновків для себе не зробили, тобто не піддались заходам перевиховання, що свідчить про їх свідоме нехтування правилами встановленими в суспільстві, відсутність бажання стати на шлях виправлення, що свідчить про їх стійку антисоціальну спрямованість, а тому єдино адекватним і достатнім покаранням для виправлення обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого, оскільки в іншому випадку не буде досягнуто мети призначення покарання.
Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин справи та особи кожного обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання в умовах ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованої статті, що буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі заявлений не був.
Питання щодо речових доказів по справі вирішити в порядку ст.100 КПК України (т.2 а.с.178): телевізор марки «Elite FS 32C320 » вважати повернутими власниці ОСОБА_8 згідно наданої нею збережувальної розписки (т.2 а.с.179).
Процесуальні витрати відсутні.
Вирішуючи питання щодо обчислення строку відбування покарання обвинуваченим, суд виходить з наступного:
На підставі ухвали Кілійського районного суду Одеської області від 11 березня 2017 року відносно ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.186-189). Фактичного був затримання 03:30 години 10.03.2017 року (т.1 а.с.167-170).
Запобіжний захід відносно ОСОБА_13 неодноразово продовжувався на підставі ухвал Кілійського районного суду Одеської області від 26.04.2017 року (т.1 а.с.231), від 07.06.2017 року (т.2 а.с.5), від 04.08.2017 року (т.2 а.с.57-59), від 05.10.2017 року (т.2 а.с.81-83), на підставі ухвал Болградського районного суду Одеської області від 29.11.2017 року (т.2 а.с.146-147), від 26.01.2018 року (т.3 а.с.11-12), від 14.03.2018 року (т.3 а.с.92-94).
Так, відповідно до ст.4 ч.2 КК України … злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На час вчинення обвинуваченим вищевказаного злочину 21.03.2017 року діяв Закон України №838-VIII від 26.11.2015 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», дія його була припинена 21.06.2017 року Законом України №2046-VIII від 18.05.2017 року.
Згідно зазначеного Закону, строк попереднього ув`язнення обвинуваченому в разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до нього було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та суд має негайно звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, така особа «має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора».
В зв`язку з цим, суд вважає, що увесь час перебування обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою має бути зарахований йому за правилами ст. 72 КК України із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до положень Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року.
Міра запобіжного заходу до ОСОБА_14 в даному кримінальному провадженні не обиралася, оскільки до нього засновано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою від 24.01.2017 року в рамках кримінального провадження № 522/4785/17, що перебуває на розгляді Приморського районного суду м. Одеси, розгляд якого ще не закінчено (т.1 а.с.220).
Тому, суд вважає за необхідне строк відбуття покарання рахувати за даним вироком з дати набранням ним законної сили.
Питання щодо зарахування ОСОБА_14 строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання буде вирішуватися за наслідками розгляду кримінального провадження Приморським районним судом м. Одеси про визначенні остаточного покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 128, 129, 373 ч.2, 374, 376, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.3 КК України і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з часу його фактичного затримання, а саме з 10.03.2017 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_13 під час кримінального провадження та судового розгляду в Державній установі «Ізмаїльська установа виконання покарань (№ 22) Міністерства юстиції України із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 10.03.2017 року по день набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_22 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.3 КК України і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: телевізор марки «Elite FS 32C320» вважати повернутим власниці ОСОБА_8 .
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ____________ ОСОБА_1

Судді ____________ ОСОБА_2

____________ ОСОБА_3