Справа № 204/6668/17
Провадження № 1-в/204/143/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4

представників установи ОСОБА_5
ОСОБА_6
особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_7
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2016, ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. До ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 підтримав подану заяву та просив суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 . Зазначив, що діагноз МКХ-10 F07.8 пацієнта повністю відповідає міжнародній класифікації захворювань, цей діагноз було встановлено під час проведення амбулаторно-психіатричної експертизи.
Представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_6 підтримав подану заяву та просив її задовольнити, пояснив суду, що ОСОБА_7 був тричі оглянутий лікарем ОСОБА_8 , який надав консультативні висновки, які вони і беруть за основу, відповідно до яких ретроцеребелярна арханоїдальна кіста не впливає на його стан та лікування, яке отримує ОСОБА_7 в лікарні не впливає на її розвиток.
ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що пройде всі обстеження в м.Дніпрі. Психічне захворювання не заперечував. Зазначив суду, що в лікарні веде себе спокійно та приймає лікування

Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що заяву подано неналежною особою, діагноз, який встановлений ОСОБА_7 не відповідає міжнародній класифікації. Також зазначив, у ОСОБА_7 в голові є новоутворення, яке впливає на його поведінку і лікування, яке надає йому заклад, загрожує його життю та здров`ю. Також зазначив, що всі ознаки суспільної-небезпечності, на які посилався лікар, є надуманими. Наголошував на необхідність його негайного звільнення, оскільки він незаконно утримується в закладі.
Прокурор ОСОБА_3 підтримала подану заяву.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Крім того, у відповідності до ч.3 ст.314 КПК України, розгляд питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа.
Надаючи оцінку доводу захисника в частині того, що заяву було подано неналежною особою, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що заяву було подано та підписано ОСОБА_5 . У судовому засіданні встановлено, що інтереси лікарні представляє, зокрема, лікар-психіатр ОСОБА_5 , якому надано таке право відповідно до довіреності (а.с.103), яка підтверджує його повноваження як представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», тобто, психіатричного закладу, який надає особі психіатричну допомогу, про який йдеться у ст.95 КК України та ст.314 КПК України. Враховуючи той факт, що ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», а ОСОБА_5 є лікарем-психіатром та представником психіатричного закладу, який надає особі психіатричну допомогу, суд приходить до висновку, що заяву подано належною особою.

Для повноти судового розгляду у судове засідання були викликані судом лікуючий лікар ОСОБА_9 , яка заяву установи підтримала. Пояснила суду, що психічний стан ОСОБА_7 залишається не стійким, позитивних змін не має. Хворий перебуває в збудженому стані, конфліктує з іншими пацієнтами, від яких є скарги. Також він грубо поводиться з персоналом, відмовляється розмовляти з лікарем та відповідати на питання. Завдяки настановам рідних та адвоката хворий відмовляється від лікування. Зазначила, що пацієнт характеризується активним типом суспільної небезпеки, у нього відсутня критична оцінка, він не розуміє наявність хвороби. ОСОБА_7 вживав психоактивні речовини з раннього віку, що і призвело до розвитку хвороби. Також зазначила, що препарати, які вони дають пацієнту, є ліцензовані та не впливають на новоутворення в його голові. Вони возили пацієнта на консультацію до лікаря-спеціаліста ОСОБА_8 , який підтвердив, що таке лікування не несе ризику для здоров`я пацієнта. Новоутворення не впливає на психічний стан пацієнта та не є наслідком психічної хвороби. Відповідно до висновку ОСОБА_8 , пацієнт не потребує хірургічного втручання. ОСОБА_7 було запропоновано пройти ще раз огляд, проте він відмовився, у зв`язку з чим був складений акт. Також зазначила, що діагноз МКХ-10 F07.8 пацієнта повністю відповідає міжнародній класифікації захворювань, крім того він був встановлений не ними, цей діагноз встановили під час проведення амбулаторно-психіатричної експертизи.
Оцінюючи посилання захисника в частині того, що діагноз МКХ-10 F07.8, зазначений в висновку №1153 від 19 жовтня 2017 року, не відповідає міжнародній класифікації хвороб, суд зазначає, що відповідно до Міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду, перший знак в діагнозі «F» визначає п`яту главу «Розлади психіки та поведінки», другий знак «0» - визначає відповідність діагнозу «Органічні, включаючи симптоматичні, психічні розлади», третій знак «7» - визначає відношення до діагностичної групи «Розлади особистості та поведінки внаслідок хвороби, ушкодження та дисфункції головного мозку», четвертий знак «8» - уточнює форму таких розладів. Таким чином, суд приходить до висновку, що діагноз указаний в висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №1153 від 19 жовтня 2017 року повністю відповідає діагнозу під кодом МКХ-10 F07.8. Перед тим як прийти до зазначеного висновку, суд вислухав позиції спеціалістів з зазначеного питання (лікарів-психіатрів) ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а також оглянув наданий зазначеними особами офіційний медичний довідник, яким також підтверджено наведене лікарями.

Суд також оцінив посилання захисника в частині того, що у ОСОБА_7 виявлено ретроцеребелярну арханоїдальну кісту, яка є загрозою для його життя, посилаючись на консультативні висновки спеціаліста №8590 від 20.03.2017 та №20749 від 31.07.2017 ДЗ «Інститут нейрохірургії ім.Академіка А.П.Ромоданова», в яких також зазначено, що ОСОБА_7 , рекомендована консультація в даному закладі, повторна МРТ головного мозку, не рекомендовано лікування нейролептиками. Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься консультативний висновок завідувача відділення церебральної нейрохірургії №2 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечникова», доктора медичних наук, доцента кафедри нервових хвороб та нейрохірургії, заслуженого лікаря України, лікаря нейрохірурга вищої категорії ОСОБА_8 від 06.06.2017, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено «ретроцеребелярна арханоїдальна кіста. Кіста має вроджений характер, не оказує тиску на мозок. Хірургічного втручання не потребує». Крім того, у зв`язку з необхідністю вирішення додаткових питань була проведена повторна консультація. З консультативного висновку від 08.08.2017 обласної клінічної лікарні ім.І.І.Мечникова, вбачається, що трактовка нейрохірургічної частини встановленого діагнозу ОСОБА_7 залишається незмінною: «Ретроцеребелярна арханоїдальна кіста, яка носить вроджений характер. Кіста не напружена, об`ємного впливу на мозок не створює, порушення лікворовідтоку не викликає, та не викликає розвитку гідроцефалії. Виявлена кіста клінічно себе не проявляє та не потребує медикаментозного чи хірургічного втручання. Кіста не впливає на даний момент на здоров`я та психічний стан пацієнта, та не створює загрози для життя пацієнта. На даний час відсутні протипоказання до призначення протисудомних, психотропних та седативних препаратів для лікування психічного захворювання в ДЗ «УПЛСН МОЗ України». При цьому, представники лікарні лікарі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 висловили аналогічну позицію, посилаючись на досліджену судом медичну документацію з матеріалів особової справи.

Для повноти з`ясування зазначеного питання судом було виклакано у судове засідання лікаря-невропатолога ОСОБА_10 , яка працює в ДЗ УПЛСН, та мала змогу безпосередньо спостерігати ОСОБА_7 , до того ж, є фахівцем в зазначеній галузі. Вона пояснила суду, що між новоутворенням та психічним здоров`ям не має зв`язку. Кіста знаходиться в такому місці, де вона не може впливати на емоції. Це новоутворення не підлягає лікуванню, життю та здоров`ю пацієнта не загрожує. В лікарні спостерігають за розвитком новоутворення, проте пацієнта доволі часто відмовляється від нагляду. Препарати, які він приймає, не можуть вплинути на новоутворення. Також зазначила, що обстеження пацієнта можливе і за межами м.Дніпра, якщо лікарі після його обстеження прийдуть до висновку, що в умовах лікарні ім.Мечникова неможливо відповісти на питання. Звернула увагу, що в умовах лікарні ім. Мечникова ОСОБА_7 відмовляється проходити огляд, що зафіксовано документально, та підтверджується актом ( а.с.124) у зв`язку з чим, у представників лікарні не було можливості ще раз провести його огляд.

Таким чином, досліджені судом висновки від 06.06.2017 та від 08.08.2017 повністю узгоджуються між собою, з врахуванням роз`яснень як представників лікарні, так і спеціаліста в зазначені галузі - ОСОБА_10 , яка працює в ДЗ УПЛСН, та мала змогу безпосередньо спостерігати ОСОБА_7 , у суду не має підстав ставити під сумнів зазначені висновки та не довіряти висновкам лікаря ОСОБА_8 , який є лікарем вищої категорії та особисто оглядав ОСОБА_7 . Суд відкидає консультативні висновки спеціаліста №8590 від 20.03.2017 та №20749 від 31.07.2017 ДЗ «Інститут нейрохірургії ім.Академіка А.П.Ромоданова», на які посилається адвокат, у зв`язку з тим, що вони суперечать висновкам лікаря ОСОБА_8 та мають лише консультативний характер, оскільки надавалися вони без безпосереднього огляду ОСОБА_7 , ґрунтувалися лише на підставі аналізу проведеного раніше додаткового дослідження, без врахування теперішнього стану пацієнта та даних анамнезу захворювання, крім того, вони оцінені дослідженими судом висновками лікаря ОСОБА_8 та прийняті ним до уваги. Крім того, враховуючи консультативний висновок від 08.08.2017 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечникова» та безпосередні пояснення лікарів, надані ними у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що наразі відсутні ризики небезпеки для життя та здоров`я ОСОБА_7 при лікуванні його в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Додатково суд звертає увагу на той факт, що з аналізу всіх досліджених вище в мотивувальній частини ухвали суду доказів (висновків лікарів, їх безпосередніх пояснень) вбачається, що ретроцеребелярна арханоїдальна кіста є вродженою, не впливає на даний момент на здоров`я та психічний стан пацієнта, та не створює загрози для життя пацієнта.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката про допит ОСОБА_11 , лікаря-нейрохірурга, у якості спеціаліста. Своє рішення суд обґрунтував тим, що у відповідності до ч.1 ст.71 КПК України, спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, володіє не взагалі спеціальним знаннями, а спеціальним знаннями та навичками застосування технічних засобів або інших засобів, а такою особою ОСОБА_11 не є.

Крім того, при вирішенні клопотання встановлено, що цей лікар взагалі особисто не оглядав ОСОБА_7 , тому підстави для його допиту відсутні. Крім того, судом було детально проаналізовано медичну документацію, пояснення лікарів з цього питання, включаючи лікаря-невропатолога, який безпосередньо оглядав ОСОБА_7 .

Доводи захисту щодо незаконності утримання ОСОБА_7 у лікарні були враховані судом, та їм надано відповідну оцінку в ухвалі від 02.02.2018 (а.с.130).

Надаючи оцінку доцільності продовження примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_7 , суд приходить до наступного.
З аналізу ст.94 КК України вбачається, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Виділяють активний та пасивний тип суспільної небезпечності.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №1153 від 19 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання. В психічному стані спостерігаються прояви афективно-поведінкових порушень з нестриманістю, дратівливістю, експлозивністю, спалахливістю, афективною лабільністю, негативізмом до лікування і рекомендацій лікаря, настановчою поведінкою, обумовленою впливом батьків і адвоката, на відмову від спілкування з лікарями, виконання необхідного обстеження головного мозку, саботування терапевтично-реабілітаційних заходів. Відсутня критична оцінка свого стану, порушені прогностичні, когнітивні і адаптаційні функції. Викладене зумовлює збереження клінічного фактору суспільної небезпеки, що поряд з соціальним чинником: легковажне ставлення до скоєного, не усвідомлення шкідливого впливу психоактивних речовин на здоров`я та поведінку, асоціальний рівень адаптації пацієнта (притягнення до кримінальної відповідальності, зловживання алкоголем і наркотичними речовинами з інтоксикаційним психозом в минулому), негативна налаштованість батьків до лікування сина, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих.
Зазначений висновок повністю підтверджується поясненнями лікуючого лікаря ОСОБА_9 , наданими нею у судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_7 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом, оскільки він відноситься до активного типу суспільної небезпеки, його психічний стан є нестійким, залишається без змін, він не має позитивних настанов, відмовляється від лікування, не має критичної оцінки, виявляє агресію, вороже налаштований до оточуючих. При обґрунтуванні своїх доводів, лікар ОСОБА_9 у судовому засіданні наводила відповідні посилання на медичну карту стаціонарно хворого, дослідженої судом, а саме, на записи від 28.08.2017, 04.09.2017,11.09.2017, 18.09.2017, 25.09.2017, 09.10.2017, 31.10.2017, які відносяться до міжкомісійного періоду та, на переконання суду, є доказами висновків, які викладені комісією в акті №1153 від 19.10.2017 та підтверджують пояснення представників лікарні, надані у судовому засіданні.
Так активний тип суспільної небезпеки характеризується наявністю у ОСОБА_7 психопатологічного стану, який виражається в проявах агресивності, що підтверджується письмовими заявами інших пацієнтів (а.с.122-123), роздратованості, спалахливісті, негативним ставленням до лікування. Психопатологічний стан у ОСОБА_7 повністю підтверджується висновком, поясненнями лікарів, наданими ними безпосередньо у судовому засіданні, та дослідженою у судовому засіданні медичною картою стаціонарного хворого. Наявність хоча б одного з критерію (зокрема, психопатологічного стану) свідчить про активний тип суспільної небезпечності хворого. При цьому, у суду не має підстав ставити під сумнів як висновок комісії, так і пояснення лікарів-психіатрів, дані ними у судовому засіданні.
Таким чином, при розгляді заяви судом виконано ч.3 ст.415 КПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, оскільки надано оцінку всім доводам захисника, так само як і діагнозам висновків спеціаліста та консультативному висновку, про які йдеться в ухвалі суду апеляційної інстанції від 12.12.2017, з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідив зібрані докази, дав їм належну оцінку, перевірив інші доводи, викладені в апеляційній скарзі з метою ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення.
Таким чином, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.
Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 512, 514 КПК України, ст.ст. 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу " від 22.02.2000

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2016 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1