Справа № 739/225/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/743/2017
Категорія - у порядку виконання вироку. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

засудженого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та проведене зарахування терміну його перебування під вартою в строк відбутого за вироком апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2003 року покарання у виді довічного позбавлення волі за період з 18 квітня 2003 року до 18 листопада 2003 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Рішення суду мотивоване тим, що Законом України №838-VIIІ були внесені зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, які покращують становище засуджених, а тому строк попереднього ув`язнення зарахований в строк відбування покарання в подвійному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити засудженому в задоволенні клопотання, оскільки ч. 5 ст. 72 КК України застосовується до осіб, засуджених до строкового позбавлення волі, тоді як ОСОБА_6 засуджений до довічного позбавлення волі, яке законодавцем виокремлено як самостійний вид покарання, що на думку прокурора, не дозволяло проводити зарахування.

Прокурор посилається на позицію, викладену в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2016 року № 223, яку суд першої інстанції повинен був врахувати та керуватися, ухвалюючи рішення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу про скасування судового рішення, захисника-адвоката та засудженого, які заперечували проти аргументів прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-XII, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного та обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 був засуджений вироком апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2003 року за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1, 9 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 18.11.2003 року вирок суду залишений без змін.

По цьому кримінальному провадженню ОСОБА_6 був затриманий 18 квітня 2003 року, що підтверджується копією протоколу про його затримання та копією постанови місцевого суду Ічнянського району Чернігівської області від 21 квітня 2003 року, якою ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою. Протягом усього строку розслідування та розгляду кримінального провадження, з-під варти обвинувачений не звільнявся.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України, вирок суду набрав законної сили 18 листопада 2003 року.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування ч.5 ст. 72 КК України, не можуть бути прийнятими до уваги.

Покарання у виді довічного позбавлення волі відрізняється від позбавлення волі на певний строк тільки істотністю та тривалістю позбавлень, обмежень прав і свобод особи, засудженої до цього покарання.

При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання. Так, ч.2 ст.87 КК України встановлює, що актом помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менш як 25 років.

У вироку суду щодо ОСОБА_6 зазначений початок строку покарання, відповідно і можливе закінчення цього строку.

Закон України „Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання , прийнятий 26 листопада 2015 року та який набрав законної сили 24 грудня 2015 року, не містить жодних обмежень з приводу його застосування.

Отже, якщо засуджений був взятий під варту саме в даному кримінальному провадженні і перебував під вартою протягом усього строку досудового слідства та судового розгляду, для покарання у виді довічного позбавлення волі є початок відліку строку покарання і законодавчо передбачена можливість його закінчення, колегія суддів не вбачає законних підстав для відмови в проведення зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, яка була чинною на день прийняття судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року, без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12