Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/8580/17
Провадження № 1-кп/490/228/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2018 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, є розлученим, має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконує роботи з ремонту транспортних засобів, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 квітня 2001 року, -
В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
З 25 березня 2014 року ОСОБА_4 проходив військову службу за призовом за мобілізацією у особливий період у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні "старший солдат" на посаді радіо телефоніста відділення управління командира батареї зенітної ракетної батареї.

Проте, 21 серпня 2014 року близько 08 годині 00 хвилин він не з`явився до вказаної військової частини у призначений час та був відсутній у місці служби без поважних причин до 13 липня 2017 року.
Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Його дії слід кваліфікувати за частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 квітня 2011 року) як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Під час досудового розслідування 22 вересня 2017 року між обвинуваченим та прокурором була укладена угода про визнання винуватості.
Судом обвинуваченому роз`яснені права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України, зокрема - його право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також наслідки укладання угоди.
Проте обвинувачений, усвідомивши свої права у суді та наслідки укладання угоди, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажав та наполягав на затвердженні укладеної під час досудового розслідування угоди.
Судом також встановлено, що розумні підстави для сумнівів у тому, що ОСОБА_4 вчинював діяння, із приводу яких укладена угода, є відсутніми.
До того ж, викладені сторонами умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є належною, законодавство допускає укладання угод по справам цієї категорії.
Умови угоди відповідають інтересам суспільства. Вони також не порушують права та інтереси сторін та інших осіб.
Отже, заявлена угода підлягає затвердженню судом.
За такого суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Мотиви призначення покарання.
Відповідно до умов укладеної між сторонами угоди обвинуваченому має бути призначене покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Умови угоди також передбачають звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Разом із цим, 06 вересня 2017 року набув чинності Закон України "Про амністію у 2016 році", відповідно до статті 2 якого обвинувачений, як особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, протягом періоду з 24 травня 2014 року до 07 серпня 2014 року брала безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримала статус учасника бойових дій підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
При цьому обвинувачений просить суд про застосування відносно нього Закону України "Про амністію у 2016 році".
Відповідно до статті 10 Закону України "Про амністію у 2016 році" за такого обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання, що призначається цим вироком на підставі цього Закону.
У разі ж такого звільнення підстави для встановлення йому випробування, про яке йдеться у угоді, є відсутніми.

Отже, обвинуваченому слід призначити визначене в угоді покарання та звільнити від його відбування на підставі Закону України про амністію (на підставі статті 85 Кримінального Кодексу України).
Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 вересня 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_9 та прокурором.
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу (в редакції від 05 квітня 2011 року) та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного цим вироком покарання на підставі статті 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =

21.03.2018