Ухвала
іменем України
12 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 16 лютого 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області

від 18 травня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до

ЄРДР за № 0000338,
в с т а н о в и л а:
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2017 року
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова,

що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого що судимостей не має
засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі.
Також вказаним вироком частково задоволено позов ОСОБА_6 та з ОСОБА_4 на її користь ухвалено стягнути 51500, 00 грн.
Крім того, цим же вироком вирішено долю речових доказів та витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без зміни.
Як вбачається з копій оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_4 засуджено за злочин вчинений за таких обставин. В ніч з 9 на 10 лютого 2016 року, близько опівночі, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_7 розпивали спиртні напої, коли між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, схопив ніж та умисно наніс ним ОСОБА_7 три удари в область верхньої кінцівки та грудної клітини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді сліпих колото-різаних поранень грудної клітини та лівої верхньої кінцівки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням верхньої частини серця, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та потягло за собою смерть ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі захисник засудженого зазначає про відсутність умислу у її підзахисного на вбивство ОСОБА_7 . Разом з тим, просить постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення змінити та пом`якшити призначене покарання. Зазначає, що судами, обставиною, що пом`якшує покарання її підзахисного визнано тільки повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Разом з тим не враховано інші обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин (такими обставинами сторона захисту вважає смерть матері засудженого та розірвання шлюбу, що призвели до зловживання спиртними напоями), позитивні характеристики ОСОБА_4 та незадовільний стан його здоров`я.
Засуджений ОСОБА_8 у своїй касаційній скарзі не погоджується

з висновками судів першої та апеляційної інстанції та вказує на неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України та необхідність

їх кваліфікації за ч. 1 ст. 118 КК України. Також на думку засудженого

він заслуговує на мінімальну міру покарання передбачену санкцією

ст. 118 КК України.
Перевіривши доводи наведені в касаційних скаргах засудженого та його захисника, надані до них копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Засуджений своїй касаційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Проте, зазначена обставина була предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій та їй дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 433 КПК України, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають, тому при розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.
Як вбачається з вироку, свої висновки про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ч. 1 ст. 115 КК України за викладених у вироку обставин, доведено об`єктивними доказами, які перевірені у передбаченому законом порядку та є допустимими.

Зокрема, до висновків про винуватість ОСОБА_4 суди першої та апеляційної інстанції прийшли на підставі показань:
засудженого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції пояснив, що події вечора 9 лютого 2016 року, що стосуються смерті ОСОБА_7 він пам`ятає частково. Пригадує, що стояв біля умивальнику на кухні, тримаючи в руці ніж. При цьому, руки у нього були в крові. Подумавши, що це його кров, він кинув ніж в раковину, вимив руки та побачив, що поранень у нього не було. Потім поклав ніж на підвіконня. Також зазначив, що не пам`ятає, чи просив допомоги у сусідів. Вказав, що не пам`ятає, чи застосовував ОСОБА_7 до нього в цей вечір фізичну силу та не виключав, що це він вбив ОСОБА_7 ;
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили, що про вбивство ОСОБА_7 їм стало відомо від співробітників поліції;
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повідомили, що в ніч зазначених подій, приблизно опівночі, до них в двері почали стукати. Чоловік просив викликати поліцію, оскільки в сусідній квартирі когось порізали. Хто це був по голосу вони не впізнали та викликали поліцію;
свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є співробітниками поліції, та пояснили, що вони приїхали на виклик до квартири ОСОБА_4 , він не заперечував проти проведення огляду його житла. Сторонніх осіб ні в квартирі, ні в під`їзді будинку не було. На кухні було виявлено тіло чоловіка та сліди боротьби, перегорнуті стільці та стакани. На шкарпетках ОСОБА_8 були краплі бурого кольору. ОСОБА_8 не міг нічого чітко пояснити, оскільки знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, видимих тілесних ушкоджень у нього не було.
Крім того, судами здійснено посилання на:
протокол слідчого експерименту від 11 лютого 2016 року, з якого вбачається, що засуджений надавав послідовні пояснення з приводу обставин конфлікту;
заяву ОСОБА_4 від 10 лютого 2016 року в якій ОСОБА_4 надає дозвіл на проведення огляду належного йому помешкання.
Крім того, судами враховано:
висновок судово-медичної експертизи № 134 від 7 квітня 2016 року відповідно до якого смерть потерпілого настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням верхівки серця що супроводжувалось тампонадою навколосерцевої сорочки кров`ю і внутрішньоплевральною кровотечею. При дослідженні трупу виявлені тілесні ушкодження у вигляді поранень в області грудної клітини і верхньої кінцівки з наявністю раневих каналів, крововиливів в місцях ушкоджень та ушкодженням внутрішніх органів, саден в області голови, крововиливів в області верхніх кінцівок, що носять прижиттєвий характер. Вказані поранення є колото-різаними та утворилися від дії плоского колюче-ріжучого предмету по типу клинка ножа. Одне з поранень є проникаючим та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що потягло за собою смерть і має прямий причинний зв`язок з настанням смерті. Два інших поранення є сліпими та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Садна в області голови та крововиливи в області верхніх кінцівок могли утворитися внаслідок дії тупого твердого предмету і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що може свідчити про боротьбу в момент посягання на життя ОСОБА_7 ;
висновок судово-медичної експертизи № 44 від 17 лютого 2016 року відповідно до якого у засудженого були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в області верхніх та нижніх кінцівок, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та могли утворитися від трьох - п`яти дій тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, при чому крововилив в області нижньої кінцівки за механізмом удару, а крововиливи в області верхніх кінцівок за механізмом здавлення.
Судом апеляційної інстанції зазначено, що дані висновки

судово-медичних експертиз були належним чином проаналізовані судом першої інстанції та у вироку обґрунтовано зазначено, що характер

і локалізація тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_4 підтверджують факт наявного конфлікту між ними.
Також судом першої інстанції досліджено:
висновок експерта № 357/316/875 від 29 квітня 2016 року (з урахуванням висновків експертиз № 151 від 14 квітня 2016 року та № 152від 14 квітня 2016 року) згідно якого на клинку ножа наявні клітини з ядрами з домішкою крові людини, генетичні ознаки яких збігаються із генетичними ознаками крові ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_4 , а на руків`ї наявні клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються із генетичними ознаками крові потерпілого та засудженого;

висновок експерта № 355 від 8 березня 2016 року, відповідно до якого з вилучених на місці події слідів папілярних узорів два залишені потерпілим ОСОБА_7 , а дев`ять ОСОБА_4 . Один слід долоні руки залишений іншою особою. Також експертом зазначено, що відповісти на питання, чи залишений ще один виявлений слід долоні руки (розміром 85х25 мм) потерпілим ОСОБА_7 не є можливим, оскільки на аркуші з відбитками заповненому на його ім`я відсутні відписки долонь рук.
На підставі наведених обставин суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про безпідставність доводів засудженого та його захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_4 на підставі ст. 118 КК України.
Що стосується доводів про відсутність у ОСОБА_4 умислу на вбивство ОСОБА_7 то колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком апеляційного суду, який вказані доводи вважає неспроможними.
При вирішенні цього питання апеляційний суд посилається на

п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року, де зазначено, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного

і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Умисне поранення життєво важливих органів потерпілого, внаслідок чого сталася смерть, слід розцінювати як свідчення умислу винного на позбавлення життя і кваліфікувати ці дії як умисне вбивство.
Апеляційний суд врахувавши обставини злочину, вчиненого на ґрунті виниклого конфлікту, характер та спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість нанесення двох сліпих ударів в область верхньої кінцівки та грудної клітини, а також удар в область грудної клітини з пошкодженням серця, знаряддя злочину ніж, та правильно погодився з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Доводи сторони захисту про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо покарання, яке призначено ОСОБА_4 то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Твердження про те, що судами не в повній мірі враховано пом`якшуючі вину обставини колегія суду касаційної інстанції вважає необґрунтованими.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, дані про особу засудженого а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Судами враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, розлучений, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «синдром залежності від алкоголю, хронічний алкоголізм 2 ст.», за місцем проживання співробітниками поліції характеризується посередньо та позитивно, головою ОСББ за місцем проживання позитивно, а за місцем утримання має посередню характеристику, протягом 1997 2015 років періодично звертався до Вітовської (Жовтневої) ЦРЛ за медичною допомогою, страждає на ряд захворювань, проте в достатньому обсязі отримує лікування в умовах медико-санітарної частини СІЗО міста Миколаєва, має задовільний стан здоров`я. Також судом апеляційної інстанції зазначено, що згідно з висновком експерта № 122 від 11 березня 2016 року, засуджений не страждає та не страждав в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності та слабоумство, а виявляє ознаки синдрому залежності від алкоголю. На час кримінального правопорушення знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, а також на даний момент може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав повне відшкодування завданої матеріальної та часткове відшкодування моральної шкоди.

Доводи сторони захисту про те, що судами не враховано щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин позитивні характеристики ОСОБА_4 та незадовільний стан його здоров`я суд касаційної інстанції вважає безпідставними.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_8 події того пам`ятає частково та не пам`ятає чи просив допомоги у сусідів.
З наведеного суд касаційної інстанції приходить до висновку, що визнавати щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочину у суду першої інстанції підстав не було.
Що стосується інших обставин на які сторона захисту посилається як на такі, що пом`якшують вину засудженого то суд приходить до висновку, що визнання їх такими що пом`якшують вину є правом суду, а не обов`язком, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.
Таким чином, колегія суду касаційної інстанції приходить до висновку, що призначене ОСОБА_4 покарання передбачене ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляційних скарг належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано змістовні відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за їхніми касаційними скаргами на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3