Ухвала
Іменем України
23 квітня 2018 р.

м. Київ
Справа № 554/591/17
Провадження № 51-2953 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року,
встановив:
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини майна,яке є його власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , щодо якого судові рішення не оскаржуються.

Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , вчинення злочину в неповнолітньому віці.

На зазначені судові рішення засуджений подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

У межах наданого строку засуджений повторно звернувся з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.

Зокрема, у повторній скарзі також не викладено обґрунтування вимоги про скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, зважаючи при цьому, на положення статей 370, 413, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Натомість, засуджений надаючи свою оцінку доказам, по суті вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. За вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Окрім того, засуджений не зазначив, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду та які конкретно порушення закону допущено судом апеляційної інстанції при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути потерпілому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України,

постановив:

Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року, а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3