Провадження № 1-кп/761/858/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю :

прокурора - ОСОБА_3 ,

неповнолітнього,який не досяг віку кримінальної відповідальності ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві

клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_7 ,погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_8 ,про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006141 від 25 травня 2017 року, щодо неповнолітнього,який не досяг віку кримінальної відповідальності,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, учня 8 класу спеціалізованої школи №102 м. Києва , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,не судимого ,

- за вчинення суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння , передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ :

24 травня 2017 року,о 13 годині ,неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який не досяг віку кримінальної відповідальності ,знаходився на спортивному майданчику,що розміщений по вул. Ванди Василевської,поблизу будинку №7, у м. Києві . Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 зустрівся з наглядно знайомою дівчиною неповнолітньою ОСОБА_9 ,з якою спілкувався. В ході спілкування неповнолітній ОСОБА_4 помітив у руках останньої мобільний телефон марки « Highscreen» ,IMEI(1) : НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,що належить неповнолітній ОСОБА_9 .

Реалізуючи злочинний умисел,спрямований на шахрайське заволодіння чужого майна,неповнолітній ОСОБА_4 зателефонував неповнолітньому ОСОБА_10 ,який вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 15 лютого 2018 року ,на підставі ст.105 КК України звільнений від покарання за ч.2 ст.190 КК України та відносно якого застосовані примусові заходи виховного характеру, якому у ході спілкування запропонував, розподіливши при цьому між собою ролі,заволодіти чужим майном,а саме мобільним телефоном марки « Highscreen» ,IMEI(1) : НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,що належить неповнолітній ОСОБА_9 .

Відповідно до розподілених ролей,неповнолітній ОСОБА_10 мав під`їхати до адреси місцеперебування ОСОБА_4 ,який разом з ОСОБА_9 та іншими наглядно знайомими відпочивав,та забрати мобільний телефон марки « Highscreen»,який на той час повинен бути у ОСОБА_4 ,а ОСОБА_4 в той час повинен під приводом зателефонувати знайомому,попросивши даний мобільний телефон у неповнолітньої ОСОБА_9 передати його у подальшому неповнолітньому ОСОБА_10 .

В подальшому ,неповнолітній ОСОБА_4 ,перебуваючи за адресою м.Київ,вул.Ванди Василевської ,навпроти будинку №7,24 травня 2017 року ,о 13 годині 30 хвилин,попросив у неповнолітньої ОСОБА_11 мобільний телефон марки « Highscreen». Отримавши мобільний телефон,продовжуючи свої злочинні дії,направлені на заволодіння шахрайським шляхом майном неповнолітньої ОСОБА_11 ,а саме належного їй мобільного телефону, ОСОБА_4 ,скориставшись тим,що ОСОБА_11 не усвідомлює його злочинних намірів щодо шахрайського заволодіння вказаним мобільним телефоном та те,що остання за його діями не спостерігає,24 травня 2017 року,о 13 годині 30 хвилин,за адресою :м.Київ, вул.Ванди Василевської ,навпроти будинку №7,передав вказаний мобільний телефон марки «Highscreen» ,IMEI(1) : НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,згідно розподілених ролей неповнолітньому ОСОБА_10 ,який в свою чергу взявши мобільний телефон втік з місця вчинення кримінального правопорушення.

Всього,неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_4 заволоділи чужим майном ,а саме мобільним телефоном марки «Highscreen» ,IMEI(1) : НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору,вартістю 2783 гривні 00 коп.

Неповнолітній ОСОБА_4 в судовому засіданні вищезазначені обставини підтвердив та детально і послідовно пояснив, що дійсно24 травня 2017 року він зателефонував знайомому ОСОБА_10 та запропонував заволодіти шахрайським шляхом мобільним телефоном дівчини,яка перебувала в компанії підлітків на спортивному майданчику,що розташований по вул. В. Василевської у м.Києві, зазначив,що він попросить телефон у дівчини,щоб подзвонити ,та коли телефон буде у нього, передасть телефон дівчини ОСОБА_10 ,а останній ,отримавши таким чином мобільний телефон ,з ним разом втече. ОСОБА_10 погодився на його пропозицію ,прийшов на вищевказаний спортивний майданчик,де він попросив у дівчини її мобільний телефон,щоб подзвонити,після того як дівчина надала йому телефон та не звертала на них увагу,він непомітно передав ОСОБА_10 мобільний телефон дівчинки,з яким ОСОБА_10 втік. Дівчина,побачивши,що він не повертає мобільний телефон, викликала працівників поліції,яким він розповів об обставинах заволодіння телефоном. Після чого,він подзвонив ОСОБА_10 ,який розповів,де він сховав мобільний телефон. Працівниками поліції мобільний телефон було виявлено та вилучено у місці на яке вказав ОСОБА_10 ,мобільний телефон було повернуто потерпілій.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч.3 ст.349 КПК України роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини справи, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом неповнолітнього ОСОБА_4 , дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_4 , що має значення для вирішення питання про обрання виду примусового заходу виховного характеру.
Таким чином, на підставі наведеного та з урахуванням показань неповнолітнього ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство),вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Виходячи з наведеного, у зв`язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_4 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, суд вважає, що до ОСОБА_4 на підставі ст.498 КПК України та ст. 97 КК України необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру, передбачені положеннями ч.2 ст. 105 КК України.
Разом з тим, судом були досліджені дані про особу ОСОБА_4 , який є неповнолітнім, навчається, за місцем навчання характеризується посередньо,за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра,нарколога, майно,яким шахрайським шляхом заволодів ОСОБА_4 було повернуто потерпілій, крім того, ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, засудив свій вчинок та висловив запевнення щодо невчинення в подальшому подібних випадків.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд з урахуванням вищезазначених даних про особу ОСОБА_4 , вважає за доцільне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру, передбачений п.3 ч.2 ст.105 КК України у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а саме: батьку- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженцю м. Києва, проживаючому за адресою : АДРЕСА_2 ,частково задовольнивши клопотання .
Керуючись ч.2 ст.105 КК України, ст. ст.497,498,499,501 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який не досяг віку кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння , передбаченого ч.2 ст.190 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд його батьку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженцю м. Києва, проживаючому за адресою : АДРЕСА_2 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_4 строком на 1 (один) рік, тобто до 15 лютого 2019 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1