АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/7136/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/590/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001657 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Менжинка
Софіївського району Дніпропетровської області,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.153, ч.4 ст.152, ч.3 ст.152 КК України, -

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2017р.
Вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2017р. ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст.153 КК України виді позбавлення волі строком на 8р.; за ч.3 ст.152 КК України у виді позбавлення волі строком на 10р.; за ч.4 ст.152 КК України у виді позбавлення волі строком на 13р., на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13р.
ОСОБА_6 за епізодом пред`явленого обвинувачення, що мав місце в серпні 2008 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.156, ч.3 ст.153 КК України, та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Вирішено питання по речовим доказам.
Учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_8

представник потерпілих ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій,просить оскаржуваний вирок змінити, доповнивши його мотивувальну частину обставинами, що обтяжують покарання тяжкі наслідки, завдані злочином. В резолютивній частині вироку зазначити рішення щодо речових доказів, а саме, знищити труси дівочі рожеві, які належать потерпілій ОСОБА_11 та рушник помаранчевого кольору, які згідно квитанції №0373 від 23.06.2014 року, знаходяться в камері речових доказів Довгинцівського РВ КМУ.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, виправдавши його за відсутністю доказів для доведення його винуватості.
ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.153, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України, за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_12 , її доньками ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , та їх спільними дітьми ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в період часу з грудня 1999 року по листопад 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 ; в період з часу з листопада 2010 року по вересень 2011 року за адресою: АДРЕСА_2 ; в період з часу з вересня 2011 року по вересень 2012 року за адресою: АДРЕСА_3 ; з вересня 2012 року по вересень 2014 рік за адресою: АДРЕСА_3 .
За період їх сумісного проживання ОСОБА_6 систематично застосовував, як до ОСОБА_12 так і до дітей, фізичне насильство, яке виражалося в нанесені ударів кулаками, взутими ногами та металевою бляшкою шкіряного ременя в різні життєво важливі частини тіла, а також психологічне насильство, яке виражалося в погрозі вбивством, застосуванні фізичної сили, ножа, сокири та бензопили, створивши в сім`ї атмосферу агресії та насильства, чим викликав постійний панічний страх малолітніх дітей та співмешканки перед ним, в результаті чого діти та ОСОБА_12 перебували під його повним психологічним впливом, чим він і скористався для досягнення своєї збоченої злочинної мети при вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів стосовно малолітніх, а згодом неповнолітніх дітей.
В перших числах липня 2009 року в денну годину за адресою: АДРЕСА_1 , діючи всупереч загальнолюдським нормам моралі, використовуючи обстановку, що склалася, а саме, перебуваючи в одній кімнаті з співмешканкою ОСОБА_12 та її малолітньою донькою ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив вчинити розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, достеменно знаючи про її малолітній вік, ОСОБА_6 , діючи умисно, примушував ОСОБА_12 вступити з ним в статевий контакт в присутності її малолітньої доньки, на що ОСОБА_12 відмовилась. Після відмови співмешканки вступити з ним в статевий контакт, ОСОБА_6 наніс їй два удари долонею руки в область обличчя. Продовжуючи погрожувати застосуванням фізичною насильства, ОСОБА_6 примусив її вступити з ним в статевий контакт природнім шляхом у присутності доньки ОСОБА_18 , яку примушував дивитися на їх статевий акт, на що остання відмовилась. Після чого ОСОБА_6 наніс два удари долонею руки в область обличчя малолітній ОСОБА_17 , подавив її волю до супротиву, підкоривши своїм вимогам. ОСОБА_6 здійснив з ОСОБА_12 природній статевий акт, а далі задовольнив з нею свою статеву пристрасть неприроднім способом у вигляді орогенітального контакту в присутності малолітньої ОСОБА_17 .
Здійснюючи природній статевий акт та контакт неприроднім способом у присутності малолітньої ОСОБА_17 , ведучи при цьому зі співмешканкою та малолітньою потерпілою цинічні розмови на сексуальні теми, оголяючи свій статевий орган, ОСОБА_6 вчинив з малолітньою ОСОБА_17 дії сексуального характеру, зазіхнувши тим самим на статеву недоторканність, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток дитини, чим розбещував малолітню ОСОБА_17 як фізично, так і інтелектуально.
В той же день, в перших числах липня 2009 року в денну годину, за адресою свого мешкання, знаходячись в одній кімнаті з співмешканкою ОСОБА_12 та малолітньою ОСОБА_17 , ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив зґвалтувати ОСОБА_17 , достеменно знаючи про її неповнолітній вік.
Так, діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування малолітньої, з погрозами застосування фізичного насильства до матері та доньки, ОСОБА_6 примушував останніх вступити з ним в статевий зв`язок втрьох, на що співмешканка та малолітня ОСОБА_17 відмовились. Після чого ОСОБА_6 наніс два удари долонею руки в область обличчя ОСОБА_12 , а потім наніс два удари долонею руки по обличчю малолітній ОСОБА_17 , при цьому продовжував погрожувати застосуванням фізичної сили до них, якщо вони не задовольнять його статеву пристрасть. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_6 наказав своїй співмешканці та її малолітній донці роздягнутися. Знаючи те, що ОСОБА_6 може знову застосувати до них фізичну силу, вони підкорилися його наказу. Після чого ОСОБА_6 , використовуючи встановлений ним повний психологічний контроль над малолітньою та її безпорадний стан, оскільки знав, що вона не буде чинити опір через свій малий вік та побоювання застосування до неї фізичної сили, наказав ОСОБА_17 стати на коліна на ліжко, і зґвалтував малолітню ОСОБА_17 в присутності матері ОСОБА_12 .
В той же день, в перших числах липня 2009 року в денну годину за адресою свого мешкання, знаходячись в одній кімнаті з співмешканкою ОСОБА_12 та малолітньою ОСОБА_17 , ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив задовольнити свою статеву пристрасть неприроднім способом з потерпілою ОСОБА_17 , достеменно знаючи про її малолітній вік.
Так, діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом з малолітньою потерпілою, із застосуванням погроз фізичного насильства до неї, ОСОБА_6 примушував ОСОБА_17 задовольнити його статеву пристрасть неприроднім способом шляхом здійснення орогенітального контакту. Продовжуючи погрожувати застосуванням фізичного насильства, ОСОБА_6 , схватив малолітню ОСОБА_17 за голову та насильно задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом у вигляді орогенитального контакту всупереч волі потерпілої.
Окрім того, 27 березня 2011 року в період часу з 15:00 год. до 15:10 год., за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи обстановку, що склалася, а саме наявність вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_17 та малолітньої ОСОБА_11 , у ОСОБА_6 виник намір на зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_6 достеменно знав, що малолітня ОСОБА_11 перебуває в безпорадному стані, оскільки не в змозі чинити йому опір через свій малолітній вік і тривалий час перебуває під його повним психологічним впливом через страх застосування фізичної сили до неї.
Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 , діючи умисно, ОСОБА_6 , наніс один удар рукою, зажатою в кулак, в область голови малолітньої ОСОБА_19 , після чого, з погрозами знову застосувати фізичну силу до неї, примусив малолітню її лягти на ліжко і зґвалтував останню.
Згідно висновку експерта №2400 від 23.10.2014 року судово-медичної експертизи, яка була проведена на основі акту судово-медичного обстеження №594 «С» від 07.04.2011 року, встановлено, що анатомічна цілісність дівочої пліви у ОСОБА_11 порушена, на що вказує наявність старого розриву відповідно 6 годинам відповідно годинниковому циферблату. Порушення дівочої пліви виникло від дії тупого твердого предмету, яким міг бути напружений статевий член при введенні останнього в піхву. Час порушення анатомічної цілісність дівочої пліви встановити не надається можливим із за давність скоєного. На момент огляду потерпіла ОСОБА_11 не досягла 14-літнього віку, тому статева зрілість не визначалась.
27 березня 2011 року в період часу з 15.10 годині до 15.30 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи обстановку, що склалася, а саме, наявність вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_17 та малолітньої ОСОБА_11 , у ОСОБА_6 виник намір на зґвалтування неповнолітньої також і ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_6 достеменно знав, що неповнолітня ОСОБА_17 тривалий час перебуває під його повним психологічним впливом через страх застосування фізичної сили до неї, і тому вона не в змозі чинити йому опір.
Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_13 , діючи умисно, ОСОБА_6 , з погрозами застосування фізичної сили до неї та до її малолітньої сестри Наталі, подавивши при цьому волю потерпілої до супротиву, примусив неповнолітню ОСОБА_17 лягати на ліжко і зґвалтував останню.
Згідно висновку експерта №2401 від 23.10.2014 року судово-медичної експертизи, яка була проведена на основі акту судово-медичного обстеження №594 «С» від 07.04.2011 року, встановлено, що анатомічна цілісність дівочої пліви у ОСОБА_17 порушена, на що вказує наявність старого розриву відповідно 6 годинам відповідно годинниковому циферблату. Порушення дівочої пліви виникло від дії тупого твердого предмету, яким міг бути напружений статевий орган при введенні останнього в піхву. Час порушення анатомічної цілісність дівочої пліви встановити не надається можливим із за давність скоєного. На момент огляду потерпіла ОСОБА_17 статевої зрілості не досягла, про що свідчать недостатні розміри таза.
Окрім того, 10 травня 2014 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи обстановку , що склалася, а саме наявність вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_11 , у ОСОБА_6 виник намір на її зґвалтування, достеменно знаючи про її неповнолітній вік.
Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_11 , діючи умисно 10 травня 2014 року в денну годину за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , з погрозами застосування фізичної сили до неї, подавивши волю потерпілої до супротиву, примусив її роздягнутися та лягти на ліжко, після чого зґвалтував останню.
Наслідком зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_11 стала її вагітність і 11 липня 2014 року вагітність була перервана оперативним шляхом (термін вагітності на момент операції складав 9 тижнів).
Згідно висновку експерта №293 від 19 вересня 2014 року судової медичної молекулярно-генетичної експертизи на встановлення кровного споріднення встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком ембріона, біологічний матеріал якого відібраний в результаті переривання вагітності у неповнолітній ОСОБА_11 . Вірогідність того, що ОСОБА_6 дійсно є біологічним батьком ембріона, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менш 99,999%.
Окрім того, 23 червня 2014 року приблизно о 10 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи обстановку , що склалася, а саме наявність вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_11 , у ОСОБА_6 виник злочинний намір на її зґвалтування.
Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_11 , діючи умисно 23 червня 2014 року в денну годину за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , з погрозами застосування фізичної сили до неї, чим подавив волю потерпілої до супротиву, примусив її роздягнутися та лягти на ліжко, після чого зґвалтував останню.
Еяколяцію ОСОБА_6 здійснив на обличчя ОСОБА_11 , після чого, потерпіла витерла сперму рушником помаранчевого кольору.
Згідно висновку експерта № 2156 (1318 «С») від 24.09.2014 року судово-медичної експертизи, встановлено, що анатомічна цілісність дівочої пліви у ОСОБА_11 порушена, на що свідчить наявність старих розривів дівочої пліви розташованих відповідно 3 та 6 годинами за годинниковим циферблатом. Час порушення анатомічної цілісності дівочої пліви встановити не надається можливим із за давність скоєного. Статевої зрілості ОСОБА_11 не досягла, про що свідчать недостатні розміри тазу.
Згідно висновку експерта № 308 від 15 жовтня 2014 року при проведенні судової медичної молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що із змішаних зі спермою біологічних слідів на рушникові, виявленому та вилученому 24 червня 2014 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_3 , отримані препарати ДНК, встановлені їх фенотипічні характеристики. ДНК з епітеліальних клітин в змішаних біологічних слідах на рушникові походить від потерпілої ОСОБА_11 з ймовірністю не менше 99,9999935%. ДНК зі спермальної фракції в змішаних біологічних слідах на рушникові походить від ОСОБА_6 з ймовірністю не менше 99, 9981%.

В обґрунтування доводів скарги прокурор, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в зв`язку з незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, звертає увагу, що суд не зазначив у вироку тяжкі наслідки для здоров`я неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 , які настали внаслідок зґвалтування, а саме її вагітність та ураження психічного стану, що підтверджуються висновками відповідних експертиз, проведених під час досудового слідства. Окрім цього, прокурор вказує, що судом не прийнято рішення відносно речових доказів.

Обґрунтовуючи доводи скарги захисник посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та не врахував інші.

Стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що обидві потерпілі не були послідовними у наданні свідчень та постійно плуталися в поясненнях, деякі обставини не називали.Висновки суду з приводу часу вчинення епізоду зґвалтування в перших числах липня 2009 року, 23 червня 2014 рокуне підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Вважає, що при проведенні експертиз неповнолітніх потерпілих під час досудового слідства, експертами були порушені Правила проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів в бюро судово-медичної експертизи, оскільки вони проводились за відсутності батьків або законних представників чи педагогів, а також у висновках відсутня інформація про вагітність ОСОБА_11 . Також, в жодному з актів чи висновків складених за участю потерпілих, їх підписів чи осіб, які їх супроводжували, з приводу змісту обставин справи немає. Захисник звертає увагу, що суд не надав належної оцінки клопотанню сторони захисту про визнання доказів неналежними та недопустимими.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , наполягали на її задоволенні, просили вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження,апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , просив її задовольнити, скасувати вирок суду щодо нього та закрити кримінальне провадження,апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення.

Прокурор, в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні просила її задовольнити, змінити вирок суду щодо ОСОБА_6 , доповнивши мотивувальну частину зазначенням обставини, що обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані злочином. В резолютивній частині вироку зазначити рішення щодо речових доказів, а саме, зазначити, що труси дівочі рожеві, які належать потерпілій ОСОБА_11 та рушник помаранчевого кольору, які згідно квитанції №0373 від 23.06.2014 року, знаходяться в камері речових доказів Довгинцівського РВ КМУ слід знищити. Заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 , просила залишити їх без задоволення.

Представник потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , адвокат ОСОБА_9 , в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , встановила, що суд першої інстанції, під час судового розгляду, повно і ретельно перевірив надані сторонами докази, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_17 , свідків, як сторони обвинувачення - ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , так і сторони захисту - ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , судово-медичних експертів - ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , дослідив письмові докази, дійшовши правильного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в частині інкримінованих йому злочинах щодо потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_17 .
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції без належних, законних, допустимих доказів визнав винуватим обвинуваченого в скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.153, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження і не відповідають дійсності.
Доводи сторони захисту про те, що суд не обґрунтовано визнав допустимими доказами свідчення обох потерпілих, оскільки вони не були послідовними, плутались в поясненнях, і про деякі обставини ні кому не повідомляли, безпідставні.
Так, суд першої інстанції, ретельно допитавши потерпілих, надаючи їм оцінку, у вироку правильно зазначив, що показання ОСОБА_11 і ОСОБА_17 є логічними та послідовними, вони не швидко реагували на запитання учасників судового розгляду, однак їх свідчення збігалися с іншими доказами, і це підтверджує їх правдивість.
При цьому, на думу колегії суддів, суд слушно враховував стан їх виховання, оточення, тривалість психологічного тиску та насильницьких дій, їх малолітній та неповнолітній вік, відсутність підтримки та захисту з боку матері, а також дієвого реагування з боку установ соціального захисту, безвихідність їх ситуації, відсутність засобів до існування, і обґрунтовано дійшов висновку, що панічний та пригнічений стан потерпілих, тривалість розпусних дій та ґвалтувань, призвело до того, що в ході досудового розслідування і в ході судового розгляду потерпілі замикались та соромились розповідати про злочини скоєні щодо них тому про деякі обставини розповідали неохоче.
Аналізуючи показання потерпілих відносно достовірності фактів викладених ними, суд першої інстанції враховував і результати судово-психіатричних експертиз №222 від 22 жовтня 2014р. щодо ОСОБА_17 , №214 від 14 жовтня 2014р. щодо ОСОБА_11 , згідно, яким: ОСОБА_17 за рівнем свого психічного розвитку здібна була правильно розуміти як зовнішню фабулу подій так і характер здійснюваних з нею діянь, може правильно сприймати обставини, які мають значення для справи та здібна давати відносно них правдиві покази. З урахуванням розпусти в період малолітства, з подальшим зґвалтуванням ОСОБА_17 , вона не могла здійснювати супротив через свій малолітній вік. За характером доброзичлива, ввічлива, їй притаманні індивідуально-психологічні особливості такі як сором`язливість, вразливість, надмірне хвилювання, почуття обов`язку, відсутність ознаки до фантазуванню, ОСОБА_11 в період протиправних діянь, за своїм психічним станом була здатна правильно сприймати обставини, які мають значення по справі. З урахуванням індивідуально вікових особливостей потерпіла, в момент скоєння з нею розбещених дій та їх тривалість, на той період не могла здійснювати супротив. Тривалість здійснюваного над нею ґвалтування відбилося на її психологічному стані. Характерно була пасивно-підлегла поведінка вимогам обвинуваченого, реакція сильного страху та гострої розгубленості у відповідь на погрози, що викликає виникнення в екстремальних ситуаціях стан фрустрації (безвихідності). Їй притаманні такі індивідуально-психологічні особливості як підкорення більш авторитетній думці, залежність, сором`язливість, вразливість, надмірне хвилювання. Відсутність ознаки до фантазування.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції визнав показання потерпілих достовірними, належними та допустимими, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Доводи сторони захисту про те, що висновки суду про вчинення обвинуваченим зґвалтування ОСОБА_17 в перших числах липня 2009р. не підтверджується належними і допустимими доказами, оскільки потерпіла ОСОБА_17 не зазначала про вчинення із нею протиправного діяння обвинуваченим у цей період часу, а свідок ОСОБА_12 вказувала на кінець літа 2009р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать показанням потерпілої ОСОБА_17 і свідка ОСОБА_12 і спростовуються дослідженими судом письмовими доказами.
Так, прослухавши технічний запис судових засідань, колегія суддів встановила, що потерпіла ОСОБА_17 пояснювала, що вона у 2009р. розповідала матері про цей злочин, що обвинувачений ґвалтує її, також вона розповідала проте що ОСОБА_6 примушував матір і її роздягтися, вступав в статевий контакт з матір`ю, а її примусив стояти та дивитися на це, після чого мати вступила з ним в орогенетальний контакт, а потім обвинувачений наказував їй стати на коліна і почав її ґвалтувати, а матір примусив залишитися і дивитися.
Окрім того, під час проведення слідчого експерименту - 05.11.2014р. потерпіла ОСОБА_17 підтвердила, що на початку липня 2009р., коли їй було 13 років обвинувачений ОСОБА_6 заставив її і матір ОСОБА_12 займатися сексом у трьох, при цьому вона детально розповідала про обставини події, це підтверджується протоколом зазначеного слідчого експерименту і відеозаписом до нього, які були досліджені в судовому засіданні.
Свідчення потерпілої ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_12 є послідовними, вони повністю збігаються між собою, щодо дати зґвалтування ОСОБА_17 - у літку 2009р., та співпадають з висновком судово-медичного експерта №594 «С» щодо потерпілої ОСОБА_17 , від 08 квітня 2011р., де зазначено, що початок статевого життя у потерпілої датовано 2009р. із вітчимом (ар.пр.8-9, т.3), а також з протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.10.2014р., де ОСОБА_17 заявила про те, що в перших числах липня 2009р. в с.Менжинка, ОСОБА_6 вчиняв розпусні дії по відношенню до неї (ар.пр.142 т.2). Слід зазначити, що за висновком судово-психіатричної експертизи №222 від 22 жовтня 2014р. щодо ОСОБА_17 , вона не схильна до фантазування (ар.пр.168-181, т.3).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, на те що потерпіла ОСОБА_17 під час її допиту в судовому засіданні вказувала на те, що вона може плутатися у датах та роках вчинення зґвалтувань, оскільки пройшло багато часу, а ґвалтування були частими протягом довгих років, докази досліджені судом першої інстанції вказують на те, що початок статевого життя потерпілої ОСОБА_17 почався у літку 2009р., що не суперечить пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченню за епізодом - перші числа липня 2009р.
Щодо доводів сторони захисту про те, що суд не надав належної оцінки заяві свідка ОСОБА_12 , про припинення перевірки її заяви з приводу зґвалтування її дочок співмешканцем ОСОБА_6 , яке мало місце 27.03.2011р., то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки суд перевірив зазначені обставини.
Так, як видно з матеріалів кримінального провадження, за заявою ОСОБА_12 за фактом зґвалтування ОСОБА_13 та Наталі співмешканцем ОСОБА_6 проводилася перевірка Жовтневим РВ КМУ ГУМВС (ар.пр.169-190 т.5).
За результатами перевірки 12.04.2011р., на підставі заяви матері, було відмовлено в порушені кримінальної справи, згідно з п.1 ст.6 КПК України (1960р.), про що винесена постанова (ар.пр.170, т.5), однак, в порушення вимог ст.100 КПК України (1960р.), постанова для перевірки законності прийнятого рішення, не була надана прокурору про, що суд зазначив у вироку. З метою обґрунтування незаконності прийнятого рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за матеріалами ЖРЗПЗ №2029 від 04.04.2011р., прокурор подав клопотання від 07.11.2014р. до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу. Ухвалою від 14.11.2014р. у справі №212/11058/14-к., прокурору відмовлено у задоволенні клопотання, з тих підстав, що новим КПК України (ред.2012р.) не передбачено скасування процесуальних рішень прийнятих за КПК(1960р.) (ар.пр.221, т.5).

Колегія суддів вважає, що поведінка матері, свідка ОСОБА_12 з приводу того, що вона відмовилась від своєї заяви про зґвалтування ОСОБА_13 та Наталі співмешканцем ОСОБА_6 була викликана і її не належним відношенням до виховання дітей і аморальною поведінкою, байдужим ставленням та злісним не невиконанням обов`язків по догляду за дітьми, це підтверджується копією вироку Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогі від 25 травня 2015р., яким ОСОБА_12 засуджена за ст.166 КК України, за невиконання встановлених обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, а також копією рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 22 березня 2016р. про позбавлення ОСОБА_12 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_37 , 2001 року народження та ОСОБА_38 , 2003 року народження (ар.пр.85-87, 145-146 т.5).
В подальшому орган досудового розслідування СВ Довгинцівського РВ КМУ на законних підставах вніс відомості з зазначених обставин щодо факту зґвалтування, яке мале місце 27.03.2011р. до ЄРДР.
Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції, оцінюючи показання свідків захисту ОСОБА_32 та ОСОБА_31 не взяв їх до уваги, оскільки вони є родичами обвинуваченого, однак взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , яка є матір`ю потерпілих, при цьому не надав належної оцінки її показанням щодо зґвалтування, яке мало місце в липні 2009р., оскільки цей свідок не називав вказаної дати, колегія суддів вважає надуманими і необґрунтованими.

Суд першої інстанції, оцінюючи показання свідків сторони захисту дійшов висновку, що вони не спростовують обставин вчинення злочинів ОСОБА_39 по відношенню до ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , при цьому суд вказав, що свідкиОСОБА_32 та ОСОБА_31 не були очевидцями скоєних злочинів по відношенню до потерпілих, що вони родичами, і тому є зацікавленим особами, щодо свідка ОСОБА_12 , то її показання є однаковими послідовними, вона неодноразово підтверджувала обставини вчинення злочинів, що мали місце у липні 2009р., 27 березня 2011р., та у травні і червні 2014р.
Доводи сторони захисту про те, що наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що 23.06.2014р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_11 не було будь-якого сексуального контакту, оскільки актом судово-медичного обстеження ОСОБА_6 №1319, висновком експерта №1350 встановлено, що у ОСОБА_6 , який 23.06.2014р. не здійснював туалету статевих органів, не виявлено будь-яких ушкоджень зовнішніх статевих органів і при судово-цитологічному дослідженні мазків-відбитків, змивів зі статевого члену, зрізів лобкового волосся не виявлено клітин піхвового епітелію, що також підтверджено актом судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_11 №1318 «с», згідно, якому у останньої при судово-імунологічному дослідженні мазків та тампону зі вмістом ротової порожнини та піхви, не виявлені сперматозоїди та будь-які тілесні ушкодження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції.
Так, рапортом помічника оперативного чергового Довгінцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, встановлено, що 23 червня 2014р. на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зґвалтував вітчим. Повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 23.06.2014р. за №6059 (ар.пр.8 т.1).
З протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.06.2014р. вбачається, що ОСОБА_12 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , який протягом двох років вчиняв розпусні дії по відношенню до її доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ар.пр 9 т.1).
З протоколу огляду місця події від 23 червня 2014р., проведеного за участі спеціаліста ОСОБА_40 , було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено банне полотенце оранжевого кольору та рожеві труси дівчачі (ар.пр.15-19 т.1).
Судово-імунологічною експертизою, висновок імунолога №20 від 14.07.2014р. встановлено, що на вилучених 23.06.2014р. з місця події речах, на рушникові (об.№№ 1-3, 7-9,11) на трусах (об.№12), представлених для дослідження, сперматозоїди не виявлені. На рушникові (об.№№ 4,5,6,10) виявлені сперматозоїди (ар.пр.61-64, т.2).
Висновком експерта №308 про проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи змішаних зі спермою біологічних слідів на рушникові виявленому та вилученому під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , отримані препарати ДНК, встановлені їх генотипічні характеристики.
У висновку зазначено, що препарати ДНК, виділені з жіночої (епітеліальної) фракції змішаних біологічних слідів на рушникові, являють собою ДНК жіночої статевої належності, що проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз співпадіння генотипу цієї фракції з генотипом ОСОБА_11 , свідчить, що ДНК з епітеліальних клітин в змішаних біологічних слідах на рушникові походить від потерпілої ОСОБА_11 з ймовірністю не менше 99,9999935%, а препарати ДНК, виділені з чоловічої (спермальної) фракції змішаних біологічних слідів на рушникові, являють собою ДНК чоловічої статевої належності, що проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз співпадіння генотипу цієї фракції з генотипом ОСОБА_6 , свідчить, що ДНК зі спермальної фракції в змішаних біологічних слідах на рушникові походить від ОСОБА_6 з ймовірністю не менше 99,99981% (ар.пр.222-227, т.2).
Наведені вище докази досліджені і оцінені судом спростовують доводи сторони захисту про непричетність обвинуваченого до вчинення злочину щодо ОСОБА_11 за епізодом від 23.06.2014р.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що у вироку суд не надав належної оцінки клопотанню сторони захисту про визнання ряду доказів неналежними і недопустимими, колегія суддів вважає надуманими.
З вироку суду вбачається, що суд першої інстанції, оцінюючи у нарадчій кімнати докази - акт судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_11 за №1318 "с", висновок експерта №2156 (1318 "с") потерпілої ОСОБА_11 , висновок фахівця судово-медичного експерта за №593, акт судово-медичного обстеження за №594 "с", потерпілої ОСОБА_17 , висновок експерта за №2401, потерпілої ОСОБА_17 дослідивши кожен окремо і в сукупності, з урахуванням двічі допитанних в судовому засіданні експерта ОСОБА_34 , експерта ОСОБА_41 , експерта ОСОБА_36 , які повністю підтримали свої висновки по проведеним експертизам, надав належну правову оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Доводи сторони захисту про те, що протоколи слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_11 є неналежними доказами, оскільки вони не співпадають с поясненями, які надавали потерпілі на відеозапису, на, що суд не звернув увагу, колегія суддів вважає безпідставними.
Суд першої інстанції за клопотанням сторони захисту у судове засідання викликав і допитав слідчу ОСОБА_42 , яка підтвердила добровільність надання свідчень потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_19 з дотриманням вимог КПК України, та відсутність будь-якого впливу (тиску) на них.
В судовому засіданні слідча ОСОБА_43 вказала, що слідчий експеримент з ОСОБА_13 та ОСОБА_19 проводився з одночасним застосуванням відеозйомки та фотозйомки, про що складено протокол слідчого експерименту. Інший протокол (протокол перегляду відеозапису - стенограма) складено в службовому кабінеті. Слідча не заперечувала, що при технічному складенні протоколу вона копіювала показання потерпілих, оскільки був значний обсяг робіт та це її перша справа такої категорії, наполягала, що, у протоколі відображені усі необхідні дані, та потерпілі самостійно відповідали на поставлені питання,
Суд переглянув в судовому засіданні відеозаписи проведення слідчих експертів і встановив, що перед початком проведення вказаної слідчої дії потерпілі були допитані. Як вбачається з відеозаписів, потерпілим було складно в присутності сторонніх осіб відповідати чітко та логічно на поставлені слідчим запитання, тому їм задавались уточнені питання, на які потерпілі відповідали. Слід зазначити, що у судовому засіданні при допиті потерпілих вони підтвердили, що обставини про які вони розповідали під час слідчого експеременту викладено правильно.
Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов висновку, що в ході судового розгляду порушень вимог ст.ст.104, 223, 240 КПК України при складенні протоколів слідчих дій не виявлено, і стороною захисту не доведено їх існування.
Та обставина, що слідчий склав протоколи слідчих експериментів у службовому кабінеті, не суперечить ст.106 КПК України, згідно якої протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про визнання обставиною, яка обтяжує покарання - тяжкі наслідки завдані злочином, то колегія суддів вважає їх безпідставними, такими що не підлягають задоволенню.
Так, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення від 06.03.2017р., яке не містить відомостей, щодо такої обтяжуючої покарання обставини, як тяжкі наслідки завдані злочином, відсутні такі відомості і в обвинувальному акті від 13.11.2014р. (ар.пр.171-176, т.4, ар.пр.137-146, т.5), окрім того, зазначена обставина виступає як кваліфікуюча ознака складу злочинів за якими обвинуваченого визнано винуватим, тому як обтяжуюча обставина врахована судом бути не може.
Доводи сторони обвинувачення щодо помилки в резолютивній частині при вирішенні питання про знищення речових доказів рожевих дівочих трусів і рушника помаранчевого кольору, то колегія суддів вважає їх не істотними, вони можуть бути усунуті в порядку ст.379 КПК України, шляхом виправлення описки або в порядку ст.ст.537, 539 КПК України, під час виконання вироку.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстав для його скасування з доводів зазначених в апеляційних скаргах не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,прокурора у кримінальному провадженні, залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2017р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за ч.3 ст.153, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3