АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/147/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/789/22/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.5 ст.191, ч.1 ст.206 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року, -

встановила:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження, а саме:

- 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0853 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 65,797% статутного капіталу (корпоративних прав) у товаристві з обмеженою відповідальністю Заліщицьке хлібоприймальне підприємство(юридична адреса: Тернопільська область, Заліщицький район, в м.Заліщики вул. Промислова, 1, ).

Слідчий суддя обґрунтував своє рішення тим, що накладення арешту на вказане майно необхідне для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 та в доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 просять вказану ухвалу слідчого судді скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Посилаються на те, що слідчим суддею прийнято рішення про арешт майна за відсутності доказів, обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України та не доведено ризики відчуження цього майна. Вказують, що слідчий суддя в описовій частині ухвали безпідставно послався на ч.2 ст.167 КПК України, оскільки майно, на яке накладено арешт, не було попередньо вилученим, не дав оцінки розміру позовних вимог в кримінальному провадженні та, розглянувши клопотання у відсутності власника майна, обмежив її у правах. Вважають, що розгляд клопотання проводив незаконний склад суду.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах: захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, міркування прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, дослідивши докази кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим управлінням CУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000197 від 10 листопада 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.209 КК України.

Відповідно до повідомлення про підозру, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді директора ТзОВ Заліщицьке ХПП в силу чого, є службовою особою в розумінні ч.3 ст.18 КК України, оскільки наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями та є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно п.3 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції, діючи умисно з метою власного збагачення, використовуючи свої службові повноваження всупереч інтересам служби, порушуючи обмеження щодо використання службового становища, встановлені ст. 22 Закону України Про запобігання корупції, вчинила кримінальне правопорушення.

Директор ТзОВ „Заліщицьке ХПП ОСОБА_8 , будучи службовою особою, використовуючи свої службові повноваження всупереч інтересам служби, привласнила та розтратила 940876 кг зерна сої ПСП „Оскар", що знаходились на зберіганні на підставі договору №11 складського зберігання зерна від 03 листопада 2014 року, спричинивши при цьому збитки на суму 8 228939,13 грн., що у 13 512,2 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, 266 580 кг зерна кукурудзи ПСП „Оскар", що знаходилось на зберіганні на підставі договору №14 складського зберігання зерна від 11 листопада 2014 року спричинивши при цьому збитки на суму 1 324902,6 грн., що у 2175,5 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, 44 449 кг зерна кукурудзи ТзОВ „Тамаваровудекспорт", що знаходилось на зберіганні на підставі договору №13 складського зберігання зерна від 11 листопада 2014 року, спричинивши при цьому збитки на суму 220 911,53 грн., що у 362,7 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та 105 846 кг зерна сої ТзОВ „Тамаваровудекспорт", що знаходилось на зберіганні на підставі договору №15 складського зберігання зерна від 26 листопада 2014 року, спричинивши при цьому збитки на суму 925 733,35 грн., що у 1 520.1 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Також ОСОБА_8 , будучи директором ТзОВ „Заліщицьке ХПП", вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст.191 КК України в частині розтрати зерна сої ПСП „Оскар" та ТзОВ „Тамаваровудекспорт" шляхом його реалізації, частину грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізувала у сумі 1 896887,48 грн. шляхом використання у ході здійснення господарської діяльності ТзОВ „Заліщицьке ХПП", а саме 13 липня 2015 року перерахувала 243 686,48 грн. на розрахунковий рахунок Відділу державної виконавча служби Заліщицького районного управління юстиції, 15 липня 2015 року перерахувала 300 000,0 грн. на рахунок Державної казначейської служби України, 15 липня 2015 року перерахувала 100 000,0 грн. на рахунок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості повернення фінансової допомоги власнику, 16 липня 2015 року перерахувала 180 000 грн. на рахунок Державної казначейської служби України, 16 липня 2015 року перерахувала 50 000,0 грн. на рахунок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості повернення фінансової допомоги власнику, 24 липня 2015 року перерахувала 110 001,00 грн. на рахунок Державної казначейської служби України, 29 липня 2015 року перерахувала 75 000,0 грн. на рахунок Державної казначейської служби України, 05 серпня 2015 року отримано 60 000,0 грн. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості видачі готівки за чеком, 13 серпня 2015 року перерахувала 30 201,0 грн. на рахунок Державної казначейської служби України, 03 вересня 2015 року перерахувала 299 000,0 грн. на рахунок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості повернення фінансової допомоги власнику, 09 вересня 2015 року перерахувала 299 000,0 грн. рахунок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості повернення фінансової допомоги власнику, 16 вересня 2015 року перерахувала 50 000,0 грн. рахунок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості повернення фінансової допомоги власнику, 17 вересня 2015 року перерахувала 100 000,0 грн. на рахунок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості повернення позики засновнику.

18 грудня 2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.191 КК України - розтрата та привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовим становищем, вчинене повторно, в особливо великих розмірах та ч.1 ст.209 КК України (в редакції Закону № 430-ІУ від 16 січня 2003 року; із змінами, внесеними згідно із Законами № 2258-УІ від 18 травня 2010 року та № 4025-УІ від 15 листопада 2011 року) використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечної протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Вирішуючи питання про накладення арешту на майно, належне ОСОБА_8 , слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України обґрунтував сукупність підстав та розумних підозр вважати, що накладення арешту на майно є необхідним з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та застосування при призначенні покарання конфіскації майна як виду покарання.

Зокрема, слідчий суддя взяв до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191 КК України та ч.1 ст.209 КК України, санкції статтей яких передбачають поряд із основним покаранням обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Слідчий суддя взяв до уваги і те, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, проте, помилково послався на ст. 167 КПК України.

Також слідчий суддя врахував, що на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, в тому числі вручення повідомлення про підозру, визначення розміру позовних вимог в кримінальному провадженні, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Щодо посилання апелянтів на порушення права на захист в зв`язку з розглядом клопотання слідчим суддею у відсутності ОСОБА_8 та незаконним складом суду, то вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 03 січня 2018 року клопотання слідчого правомірно розглядав визначений системою документообігу, згідно з ч.3 ст.35 КПК України, слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_1 ..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі зазначені в ч.2 ст.173 КПК України, з метою запобігання можливості відчуження майна та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень, беручи до уваги, що обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження - існують правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 170-174, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року про накладення арешту на майно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2