Ухвала
Іменем України
9 лютого 2018 р.
м. Київ
Справа № 316/1615/16-к
Провадження № 51-30ск17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року,

встановив:
Вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від

29 травня 2017 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

неодноразово судимого, остання судимість 28 лютого 2007 року за ч. 1 ст. 115 КК України

до позбавлення волі на строк 9 років;

15 січня 2015 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на 9 місяців 15 днів,

засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 15 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховане попереднє ув`язнення у строк покарання з 12 серпня 2016 року по 29 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить вимоги про скасування ухвали апеляційного суду та зміну вироку місцевого суду через суворість призначеного ОСОБА_5 покарання.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 12 серпня 2016 року приблизно о 8 годині, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі АДРЕСА_2 на грунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив умисне вбивство ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України захисником не оспорюється.
Доводи у касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі засудженого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості аналогічні доводам апеляційних скарг засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 . Вони були визнані судом апеляційної інстанції безпідставними із наведенням в ухвалі належного обгрунтування на їх спростування.
Визнаючи доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника необгрунтованими, суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, урахував характер і ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суд виходив з того, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, неодноразово судимий, останній раз за вчинення умисного вбивства, злочин вчинив через

півтора роки від дня звільнення з місць позбавлення волі. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яке обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Судом апеляційної інстанції перевірялися доводи засудженого та захисника про те, що місцевий суд не врахував думку прокурора про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. Також перевірялися доводи захисника про те, що матеріалами справи не доведено факт знаходження ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння. Зазначені доводи обгрунтовано визнані безпідставними.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника і дав на них мотивовану відповідь. Зазначив, з яких підстав апеляційні скарги визнав необгрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів. З урахуванням того, що санкція

п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за якою ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено, передбачає, зокрема, і довічне позбавлення волі, немає підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість.
Отже, обгрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження. З касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3