ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №712/12240/17
Провадження №1-кп/712/581/17

07 грудня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0000297 внесеного 07.07.2017 в Єдиний реєстр досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, має статус учасника бойових дій, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого то фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

В СТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», призваним на військову службу за контрактом, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 08.06.2017 приблизно о 15 год. 40 хв., самовільно без дозволу командування залишив тимчасове місце розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась в АДРЕСА_2 на 235 загальновійськовому полігоні «Широкий лан» після чого направився до місця свого проживання у м. Черкаси

ОСОБА_4 , офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.
23.09.2017, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону і заявив про себе та вчинений злочин.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі. У скоєному правопорушенні щиросердно розкаявся, зібраних доказів і фактичні обставини кримінального провадження не оспорював, так як в обвинувальному акті все зазначено і описано вірно. Просив пробачення, а також просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції, заслухавши думку учасників процесу та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, відносно тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При таких обставинах, суд вважає вину підсудного ОСОБА_4 , у скоєнні злочину доведеною та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України, за ознаками самовільного залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду.
Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний злочин, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 , негативно характеризується за місцем служби, проте раніше не судимий, приймав участь в антитерористичній операції на сході України, має статус учасника бойових дій.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами що пом`якшують покарання, суд визнає з`явлення ОСОБА_4 , із зізнанням, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також участь в антитерористичній операції на сході України, наявність статусу учасника бойових дій.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, суд не вбачає.

На підставі викладеного, суд з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують покарання, а також за відсутності обставин що обтяжують покарання, призначає ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, згідно ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Статтею 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 , вчинив тяжкий злочин до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (7 вересня 2017 року) згідно Посвідчення серії НОМЕР_2 має статус учасника бойових дій, оскільки брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.
В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 , просив суд застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році».
Прокурор не заперечував проти задоволення зазначеного клопотання.
За таких обставин ОСОБА_4 , відноситься до категорії осіб, які підпадають під дію ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» і обставини, передбачені ст.9 даного Закону, які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, судом не встановлені.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , не обирався та підстави його визначення на цьому етапі відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню №0000297, заявлено не було. Процесуальні витрати а також речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст.349, 368-370, 374, 394 КПК України, ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом 30 діб до апеляційного суду Черкаської області.

Головуючий: ОСОБА_1