Справа № 592/2288/18
Провадження № 1-в/592/154/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника СВК- ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання про умовно-дострокове звільнення відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 04.04.2014 року, засудженого 08.12.2014 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2, 185 ч.2, 186 ч.3, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ухвали Ковпаківського районного суду міста Суми від 08.02.2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 08.12.2014 року по 08.01.2015 року, згідно ст. 72 ч.5 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, яке мотивує тим, що відбуває покарання у СВК № 116 майже 3 роки 4 місяці, має одну догану, яка вже достроково знята. Працював днювальним у медичній частині колонії, потім був переведений у відділення СПС № 3 днювальним , за особливе ставлення до праці, мав 3 заохочення, відвідує заходи релігійного характеру, приймає участь у програмі «Духовне відродження», тому просить звільнити його умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

У судове засідання ОСОБА_5 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник СВК № 116 в судовому засіданні пояснив, що засуджений останнім часом всіляко пристосовується до вимог режиму тримання для того, щоб показати себе з кращої сторони перед адміністрацією установи, але на шлях виправлення твердо не став, змінив своє ставлення до навчання та праці в гірший бік, 12.07.2017 року комісією установи у застосуванні ст. 81 КК України було відмовлено, а тому вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення і просить у задоволенні клопотання відмовити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки на те відсутні законні підстави, враховуючи, що ОСОБА_5 хоча і був залучений до робіт, але як убачається із матеріалів особової справи змінив своє ставлення до праці у 2017 році, мав 1 стягнення, що дає зробити висновок про те, що засуджений потребує додаткової виховної роботи в місцях позбавлення волі.

Суд, перевіривши матеріали клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти звільнення засудженого умовно-достроково, а також пояснення представника СВК, вважає дане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 08.12.2014 року вироком Білопільського районного суду Сумської області за ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2, 185 ч.2, 186 ч.3, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі (а.о.с. 2-3).
На підставі ухвали Ковпаківського районного суду міста Суми від 08.02.2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 08.12.2014 року по 08.01.2015 року, згідно ст. 72 ч.5 КК України (а.о.с. 16).

Початок строку відбування покарання 08.12.2014р., кінець строку 08.11.2018р. Згідно довідки начальника установи, станом на 20.03.2018 року не відбута частина покарання становить 07 місяців 19 днів.

Засуджений ОСОБА_5 місцях позбавлення волі знаходиться з 08.12.2014 року. До державної установи «Сумська виправна колонія (№ 116)» прибув 20.01.2015 року із державної установи «Сумський слідчий ізолятор», де до праці не залучався, заохочень не мав, вимог режиму тримання та розклад денний не порушував, стягнень не мав. За час відбування покарання в колонії зарекомендував себе задовільно, був працевлаштований днювальним медичної частини установи за власною заявою, де до праці ставився позитивно, за що має 2 заохочення від керівництва установи, але потім допустив грубе порушення вимог режиму тримання, за що мав 1 стягнення, за вилучення заборонених предметів, після чого його було переведено до іншого відділення де він зарекомендував себе задовільно, бажання працювати не виявляв, до суспільно - корисної праці у житті відділення та до робіт по благоустрою місць позбавлення волі ставився негативно. Протягом 3-го кварталу 2017 року засуджений виявив бажання працювати, залучався до некваліфікованих ремонтних робіт на відділенні та прилеглої території, за що отримав 1 заохочення, але останнім часом змінив своє ставлення до праці в гірший бік. За характером спокійний, врівноважений, безконфліктний. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності ставиться посередньо. Не приймає особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі. Прагнув до підвищення певного професійно - технічного рівня, навчався в навчальному центрі при установі, але останнім часом змінив своє ставлення до навчання в гірший бік, не займається самоосвітою. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Дані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні після ретельного дослідження матеріалів особової справи ОСОБА_5 , яка, крім інших документів, містить особисті заяви засудженого з приводу залучення його до праці, пояснення щодо накладення адміністративного стягнення у виді суворої догани тощо.

Так, засуджений останнім часом всіляко пристосовується до вимог режиму тримання для того щоб показати себе з кращої сторони перед адміністрацією установи. Вину у скоєному злочині визнає, вирок суду вважає справедливим.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що засуджений сумлінної поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зокрема, судом було проаналізовано поведінку засудженого за весь час відбування покарання у колонії, де він дійсно у 2015 році був працевлаштований, мав намір довести таким чином своє виправлення, але у подальшому своє ставлення до праці змінював.

Таким чином, ретельно вивчивши особу засудженого, суд дійшов висновку, що засуджений своєю ситуативною поведінкою всіляко намагався отримати пільгу на умовно-дострокове звільнення від покарання і що фактично він не довів, що став на шлях виправлення. За вказаних обставин суд вважає, що до нього на даний час не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від покарання.

На підставі викладеного і керуючись ст. 81 КК України, ст. 537 КПК України, суд,-
постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 08.12.2014 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 7 діб з часу її проголошення.

Суддя ОСОБА_1
З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_1