У Х В А Л А
14.03.2018 Справа №607/3860/18

Провадження №1-кс/607/1798/18
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207 від 20 січня 2017 року, за ч. 4 ст. 190 КК України, звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , на підставі договору про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, серія та номер: 817, виданий 20.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , а також нежитлове приміщення (стоянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , на підставі договору дарування №839 від 26.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримала з підстав, викладених у ньому та просить його задовольнити, накласти арешт на вказане майно.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , на підставі договору про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, серія та номер: 817, виданий 20.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , а також нежитлове приміщення (стоянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , на підставі договору дарування №839 від 26.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження, заперечив. Свої заперечення обґрунтовував тим, що ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчиненні будь якого злочину не вручено, його не визнано цивільним відповідачем, а тому накладення арешту на майно останнього жодним чином необґрунтовано.

Заслухавши пояснення слідчого, адвоката, вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, якими обґрунтовується клопотання, вважаю, що дане клопотання не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із клопотання, у провадженні СВ ТВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 20.01.2017 року за ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході проведеного досудового розслідування встановлено, що 20.01.2017 року у Тернопільський ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звернулась ОСОБА_8 про те, що вона добровільно перерахувала грошові кошти із свого банківського рахунку на рахунок своїх юристів, із умовою повернення даних грошових коштів, однак вказані особи впродовж 2014-2017 року, зловживаючи її довірою привласнили вищевказані грошові кошти, чим спричинили шкоду ОСОБА_8 в особливо великих розмірах.

За даним фактом 20 січня 2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000207, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном, вчинене в особливо великих розмірах.

Слідчий підтримуючи вказане клопотання стверджує, що в ході досудового розслідування встановлено, те, що у 2011 році ОСОБА_8 продала 2-х та 3-х кімнатні квартири у м. Одеса за 118 000 доларів США та у 2013 році зв`язку із особистою необхідністю, нею реалізовано деякі активи її бізнесу інші об`єкти господарської діяльності, що перебували в оренді. На початку 2012 року, вона звернулась до юристів, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , з якими працювала за усною домовленістю, за порадою щодо вигідного вкладення даних коштів. Останні порадили їй покласти на депозитний рахунок банку ПАТ "Дельта Банк" частину грошей, що вона і зробила.

В кінці 2012 року та на початку 2013 нею здійснено депозитний вклад на рахунок Ізмаїлівського відділення ПАТ "Дельта Банк". Згодом залишкові кошти в сумі 165 000 доларів США та в сумі 60 000 Євро переведено до ПАТ «Дельта Банк» у м. Одеса у зв`язку із значним вкладом за ініціативою банку.

У 2014 році від ОСОБА_10 . ОСОБА_8 дізналась, що вказану банківську установу визнано неплатоспроможною та НБУ відізвано ліцензію. З огляду на ситуацію, що склалась вона зателефонувала ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за порадою як не втрати активи, які перебувають у ПАТ «Дельта Банку», на що останні повідомили, що вона для того щоб не втратити грошові кошти буде, змушена перерахувати грошові кошти із рахунку, який відкритий на ім`я ОСОБА_8 - НОМЕР_1 на рахунки ОСОБА_6 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_9 ( НОМЕР_3 ) та ОСОБА_11 ( НОМЕР_4 ) по 50 000 доларів США по 20 000 Євро кожному у Тернопільське відділення ПАТ «Дельта Банк». За їхніми словами ці кошти планувалось перевести іншим 15 особам з метою майбутнього отримання на руки по 200 000 через Фонд гарантування вкладів згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На скільки відомо ОСОБА_8 , із слів вищевказаних осіб, всю суму 150 000 доларів США та 60 000 Євро було переведено у гривні і виведено лише 2 600 000 грн. 13-тьма особам та отримано через фонд гарантування вкладів, що знаходяться станом на даний час на рахунках цих осіб, а розпоряджаються цими коштами ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, до вчинення якого причетні вищевказані особи є особливо тяжким. Санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає відповідальність за його вчинення у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та водночас відсутня альтернативна міра покарання.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна № 116410903 від 06.03.2018 року, нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , на підставі договору про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, серія та номер: 817, виданий 20.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , а також нежитлове приміщення (стоянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , на підставі договору дарування №839 від 26.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Проте, при огляді матеріалів кримінального провадження № 0000207 від 20 січня 2017 року, за ч. 4 ст. 190 КК України, встановлено, що ОСОБА_6 допитувався у якості свідка та не визнавався цивільним відповідачем по заявленому позову потерпілою. Окрім того, жодній особі в даному кримінальному провадженні підозра пред`явлена не була.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність підстав для накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , на підставі договору про поділ

майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, серія та номер: 817, виданий 20.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , а також нежитлове приміщення (стоянка), яка знаходиться за адресою

АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , на підставі договору дарування №839 від 26.05.2016 року, видавник приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження, з огляду на що слід відмовити в задоволенні клопотання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України,-

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1