Справа № 369/4863/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/475/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 36 11.04.2018

УХВАЛА
Іменем України

11 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № №0002119 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2018 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 297 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002119 від 11.04.2017 року щодо ОСОБА_7 повернуто прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам чинного КПК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд вказав, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, зазначені неправильні дані про місце проживання обвинуваченого.
Прокурором явка обвинуваченого ОСОБА_7 в судові засідання забезпечена не була, судові виклики в судові засідання, які направлялися за клопотанням прокурора за адресою проживання обвинуваченого, зазначеному в обвинувальному акті, повернулись до суду за закінченням терміну зберігання, оскільки їх обвинувачений не отримував.
Крім того, ухвали суду від 15.11.2017, 19.12.2017 про привід обвинуваченого в судові засідання залишились невиконаними. Згідно рапорту від 14.03.2018 року, наданого прокурором в судовому засіданні, при неодноразовому відвідуванні адреси проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , даного громадянина встановлено не було та встановити місце знаходження та виконати його привід на 14.03.2018 року не надалось можливим.
Суд вбачає за неможливе обирати запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відсутні дані про те, що останній належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання (знає про те, що обвинувальний акт стосовно нього перебуває в провадженні суду) та ухиляється від явки до суду.
Суд вважає, що за вказаних обставин, без усунення зазначених недоліків, тобто без встановлення місця проживання чи перебування ОСОБА_7 , і вказання цих даних в обвинувальному акті, суд позбавлений можливості належним чином повідомити обвинуваченого про дату, час та місце проведення судового засідання, що є порушенням прав обвинуваченого.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор послався на те, що суд, 15.03.2018 в порушення вимог ст.ст. 314, 318, 323 КПК України після встановлення неявки обвинуваченого в судове засідання не відклав підготовче судове засідання, призначивши дату нового засідання, а провів його без участі обвинуваченого, прийнявши за результатами підготовчого судового засідання рішення по-суті, а саме, щодо повернення обвинувального акту прокурору.

Вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КК України, оскільки містить анкетні відомості обвинуваченого, а саме його прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство, що підтверджується текстом обвинувального акту.

Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження обвинуваченого, він несе самостійно.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту КПК України з причин відсутності обвинуваченого за вказаним місцем проживання, є безпідставними.

Зазначає, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі №223-1430/0/4-12 від 03.12.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголошує, що «згідно зі ст. 335 КПК України суд вправі зупинити підготовче провадження, якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, до його розшуку або видужання. Якщо обвинувачених декілька - суд зупиняє підготовче провадження лише щодо такого обвинуваченого і продовжує підготовче провадження стосовно інших обвинувачених. Розшук обвинуваченого, який ухилився від явки до суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та /або прокурору».

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Із даним висновком суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

За змістом п.2 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинувачення, в тому числі і місце проживання. Колегія суддів вважає, що зазначення фактичного місця проживання обвинуваченого є запорукою належного повідомлення обвинуваченого про наявність відповідного кримінального провадження у суді, виклику обвинуваченого до суду, тобто вчинення необхідних дій для забезпечення права обвинуваченого на захист.

Судом першої інстанції були вчинені всі можливі дії для виклику обвинуваченого до суду, для проведення підготовчого судового засідання. Жодного разу обвинувачений про час та місце проведення підготовчого засідання фактично повідомлений не був, оскільки всі поштові повідомлення повернулись до суду без вручення обвинуваченому у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Будь-яких даних про те, що обвинувачений відмовився отримувати ці повідомлення, чи ухилявся від судового розгляду суду першої інстанції надано не було.

Крім того, ухвали суду від 15.11.2017, 19.12.2017 про привід обвинуваченого в судові засідання залишились невиконаними, оскільки згідно рапорту від 14.03.2018 року, наданого прокурором, при неодноразовому відвідуванні адреси проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , даного громадянина встановлено не було та встановити місце знаходження та виконати його привід не надалось можливим.
Колегія суддів звертає при цьому увагу на те, що з огляду на положення ст.ст. 142, 323, 335 КПК України суд першої інстанції був позбавлений можливості оголосити його в розшук, оскільки за відсутності належного повідомлення обвинуваченого про час та місце розгляду кримінального провадження вчинення таких дій неминуче призведе до порушення прав обвинуваченого. Колегія суддів зважає і на те, подальший виклик обвинуваченого був недоцільним із урахуванням попередніх викликів та приводів і неможливості вручення йому відповідних повідомлень, оскільки продовження цих викликів, без можливості вчинення інших процесуальних дій, направлених на забезпечення явки обвинуваченого до суду, могло привести до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження та неможливості виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

Із урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що в ході досудового розслідування не було встановлене місце проживання обвинуваченого. На думку колегії суддів ця обставина вказує на те, що у обвинувальному акті не зазначене фактичне місце проживання обвинуваченого, що вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам п.2 ч.2 ст.291 КПК України і є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002119 від 11.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України дійсно не відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність повернення його прокурору, належним чином мотивувавши своє рішення. Ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2018 року про повернення обвинувального акту відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № №0002119 від 11.04.2017 року за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України залишити без змін.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4