АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 766/8334/16-к Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/310/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
потерпілого : ОСОБА_7
адвокатів: ОСОБА_8 ,
адвоката : ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2018 року відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеренда Зерендинського району Кокчетавської області, республіки Казахстан, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 відраховується з дня затримання після набрання набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.
На користь потерпілого з обвинуваченого стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_10 винуватим у тому, що він 01 лютого 2016 року близько 12 год. 20 хв. керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-FORZA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Першотравневій в с. Зеленівка м.Херсон зі сторони автодороги «Одеса-Мелітополь» у напрямку м.Херсона, знаходячись в районі будинку №26, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалась, порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3б, 1.7, 12.3 ПДР України, під час виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода жінки похилого віку ОСОБА_11 , яка перетинала проїжджу частину дороги зліва направо по руху автомобіля, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і скоїв на неї наїзд. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих травм померла у лікувальному закладі.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , посилаючись на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок змінити, звільнити його від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.
Фактичні обставини кримінального провадження та доведеність його винуватості не оспорює.
Вказує, що призначаючи покарання суд не взяв до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому, надання потерпілій медичної допомоги, та не врахував дані про його особу, зокрема, що він працевлаштований, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, відсутність судимостей. Суд не зважив на думку потерпілого, який не наполягав на реальному позбавленні волі для нього.
В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, посилається на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить вирок змінити, в описовій частині зазначити, що розгляд справи проведено відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, навести покази потерпілого, в тому числі щодо його думки про міру покарання обвинуваченому. Зазначити у вироку про наявність обставин, що пом`якшують покарання, визнання обвинуваченим вини та щире каяття, часткове відшкодування шкоди, вчинення злочину з необережності, думку потерпілого, який не наполягає на реальному позбавленні волі та застосуванні додаткового покарання. Призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавленням права керування транспортниими засобами. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, перебачених п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін.
Фактичні обставини кримінального провадження та доведеність винуватості прокурор не оспорює.
Вказує, що призначаючи ОСОБА_10 покарання суд не взяв до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, думку прокурора та потерпілого, які вважають, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання. Після вчинення ДТП обвинувачений вжив заходів з надання потерпілій медичної допомоги, у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував.
Суд не вказав у вироку, що провадження розглядалося у скороченому порядку, не роз`яснив наслідки для учасників процесу.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 , думку прокурора, які підтримали вимоги апеляційних скарг прокурора та обьвинуваченого, думу потерпілого та його представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах обвинуваченим та прокурором не оспорюються, а тому вирок суду в цій частині не переглядається в апеляційному порядку.
переглядається в апеляційному порядку лише в частині призначеного покарання в межах доводів апеляційних скарг.
З технічного запису судового засідання вбачається, що суд дослідив докази у провадженні в обєімі, який було запропоновано прокурором- допит обвинуваченого, допит потерпілого, дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого та у вироку надам оцінку цим доказам, навів їх зміст. При цьому суд детально розяснив учасникам судового провадження зміст ч 3 ст. 349 КПК УКраїни , порядок апеляційного оскарження і переконався, що всі правильно розуміють значення на наслідки дослідження доказів саме у тому обємі, в якому запропонував прокурор.
Обвинувачений повністю визнав себе винуватим, заявлений потерпілим цивільний позов визнав у повновму обсязі, що підтверджується технічним записом судового засідання.
У вироку наведено зміст показань потерпілого та обвинуваченого.
Зміст вироку у повній мірі відповдіає вимогам ст. 374 КПК України.
Доводи апелянтів про неправильне застосування закону України при призначенні покарання колегія суддів вважає безпідставним.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вбачається, що при призначенні ОСОБА_10 покарання суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується задовільно, фактичне не відшкодування шкоди, обставини вчинення кримінального правопорушення.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, суд не встановив.
Врахувавши обставини, за яких вчинено злочин, його наслідки , дані про особу обвинуваченого суд призначив покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі і дійшов висновку, що без реального відбуття призначеного покарання виправлення обвинуваченого не можливе .
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.
Як видно із обвинувального акту на стадії досудового розслідування обставин, що пом`якшують покарання встановлено не було.
Суд першої інстанції в ході судового розгляду суд також не вcтановив обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Посилання прокурора та обвинуваченого на те, що суд не врахував як обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини колегія суддів вважає безпідставними.
З технічного запису судового засідання вбачається, що обвинувачений заявив про визнання своєї вини, проте його поведінка жодним чином не свідчить про його щире каяття. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_10 своїх дій у матеріалах провадження не має.
В судових дебатах прокурор ОСОБА_6 в суді першої інстанції наголошував на тому, що відсутні обставини, що помякшують та обтяжують покарання. При цьому в своїй апеляційній скарзі прокурор вже викладає протилежну оцінку даним, що характеризують особу обвинуваченого, не зазначаючи відповідних правових підстав.
Враховуючи досліджені в ході апеляційного розгляду дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, хоча в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, його посередню характеристику, наслідки, які настали від неправомірних дій обвинуваченого, а саме смерть людини, те, що обвинувачений надав на лікування потерпілої ОСОБА_11 лише 2000 грн, а після її смерті обвинувачений не вчиняв жодних дій, які б були спрямовані на усунення заподіяної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують чи помякшують покарання , а також те, що поведінка обвинуваченого не свідчить про те, що він щиро жалкує про скоєне, а вину визнав через розуміння, що вина доведена сукупністю зібраних органом досудового розслідування доказів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_12 від призначеного йому основного покарання із випробуванням через неможливість досягнення мети покарання без його реального відбування обвинуваченим.
Про тому, що обвинуваченому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально , наполягав і потерпілий в ході апеляційного розгляду.
Твердження апелянтів про те, що суд у повній мірі не врахував визнання вини та часткове відшкодувння шкоди є безпідставними.
Ці обставини були враховані судом при призначенні покарання.
Суд призначив обвинуваченому покарання із дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України і підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість, а також підстав для застосування положень ст.75 КК України, як на тому наполягають апелянти, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинуваченому має бути призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі, від якого він має бути звільнений з іспитовим строком позбавлені правового обгрунтування.
Заявляючи вимогу про збільшення строку основного покарання прокурор не порушує питання про ухвалення нового вироку .
На думку колегії суддів, враховуючи, що обвинувачений скоїв злочин у сфері безпеки руху, наслідком якого стала смерть потерпілої, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність за таких обставин призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки без призначення такого виду покарання неможливо досягнути мети покарання та попередити вчинення нових злочинів обвинуваченим.
Апеляційна скарга обвинуваченого містить посилання на норми цивільного процесуального кодексу, які унормовують вимоги до позовної заяви та визначення моральної шкоди. При цьому жодних доводів про неправильне вирішення судом цивільного позову апеляційна скарга обвинуваченого не містить. У суді першої інстанції обвинувачений у повному обсязі визнав заявлений цивільний позов, що підтвердив під час апеляційного розгляду.
Розмір стягнутої судом компенсації завданої потерпілому моральної шкоди в сумі 200000 грн., на думку колегії суддів відповідає вимогам справедливості та розумності.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора.
Керуючись ст. 376 ч. 2, ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора залишити без задоволення.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 січня 2018 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Копія вірна, ухвала набирає законної сили 05.04.2018 року
Суддя: ОСОБА_2