Справа № 450/3378/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/160/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Басівки Пустомитівського району Львівської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткове покарання у виді 1 (одного) року позбавлення права керування транспортними засобами.
Згідно з положеннями ст. 75 КК України звільнено засудженого від обраного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов`язано засудженого повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обрано.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 , 31.05.2017 року, близько 20 год. 30 хв. у АДРЕСА_1 , порушив п.п.1.5; 2.3(б,д); 10.1 Правил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями, що полягали в тому, що обвинувачений, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочинаючи рух з узбіччя на проїжджу частину дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, виїхав на проїжджу частину дороги з-за нерухомої перешкоди на смугу руху скутера «Honda Dio» (без реєстрації), яким керував ОСОБА_9 , що рухався у зустрічному напрямку, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, це і призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом середньої частини правої стегнової кістки з ушкодженням псевдоаневризмою та наступним розривом бокової стінки правої стегнової артерії, струс головного мозку, множинні садна тулуба та нижніх кінцівок, які утворились від контактів правого стегна та тулуба з тупими предметами, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині застосування ст.76 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначити основне покарання у виді 3 років позбавлення волі та додаткове покарання у виді 1 року позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно з положеннями ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, в решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції, призначивши покарання та звільнивши обвинуваченого від його відбування на підставі ст.75 КК України, зобов`язаний був покласти на засудженого ще й обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, передбачений п.1 ч.1 ст.76 КК України в редакції Закону України від 07.09.2016 року №1492-VIII.
Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілого на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який покладається на розгляд суду, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційного суду не переглядає, оскільки такі учасниками судового провадження не оспорюються.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що також ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому й відсутні апеляційні підстави для визнання призначеного обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме, положень ст. 76 КК України, є слушними.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклав на обвинуваченого обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Між тим, суд залишив поза увагою те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» №1492-VIII від 07.09.2016 року, який набрав чинності 08.10.2016 року, стаття 76 КК України викладена в новій редакції, згідно з якою п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України передбачено, що суд, у разі звільнення від відбування покарання, покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 07.09.2016 року №1492-VIII), на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти певні обов`язки, зокрема, і не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Ураховуючи, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 вчинив 31.05.2017 року, а вирок щодо нього постановлений 11.01.2018 року, тобто після набрання законної сили внесених Законом України від 07.09.2016 року №1492-VIII змін до ст. 76 КК України, судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ст. 76 КК України при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Згідно зі ст.ст.409, 413 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Водночас, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок лише у випадках, передбачених ст. 420 КПК України.
Встановлене колегією суддів апеляційного суду неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 76 КК України, тобто застосування цього закону в попередній редакції, в даному випадку є підставою для зміни вироку, оскільки така зміна, на переконання колегії суддів, не погіршує становища обвинуваченого.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 - зміні в частині застосування положень ст. 76 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині обов`язків, покладених на ОСОБА_7 на підставі ст. 76 КК України, при застосуванні вимог ст. 75 КК України, та вважати покладеними на ОСОБА_7 на підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4