АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/6464/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/779/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України
29 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого та захисника на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.11.2017р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Приймаючи вищевказане рішення, суд першої інстанції вказав, що вивчивши відомості про особу засудженого він встановив, що той згідно висновку комісії від 01.02.2017р. не став на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для застосування ст.81 КК України.

Засуджений у поданій апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду, а тому просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою його клопотання про умовно-дострокового звільнення задовольнити.

В поданій апеляційній скарзі, в редакції змінених доводів, захисник просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою клопотання засудженого про застосування положення ст.81 КК України задовольнити. Так, цей апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів в підтримку поданих апеляційних скарг, з`ясувавши позицію прокурора, який підтримав рішення районного суду перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_8 , відбуває покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 16.09.2015р. яким він засуджений за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 та ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ст.12 КК України, ОСОБА_8 , засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, за який згідно ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано, якщо він відбув не менше двох третин строку покарання, та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з 14.01.2015р., при цьому ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.04.2016р. йому у відповідності до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.01.2015р. по 19.10.2015р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Аналізуючи доведеність сумлінної поведінки та ставлення до праці як факту виправлення ОСОБА_8 , колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, матеріали про умовно-дострокове звільнення, згідно п.13 раніше вказаної Постанови Пленуму, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим дослідженню підлягають, окрім іншого, дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків тощо.

За час відбування покарання ОСОБА_8 мав одне заохочення у 2017р. та два стягнення по одному у 2015р. та у 2016р. (т.1 а.с.8).

Крім того, з характеристиці засудженого вбачається, що згідно висновку комісії від 01.02.2017р. він не став на шлях виправлення, а тому не довів свого виправлення.

З наведеним висновком колегія суддів погоджується, адже ОСОБА_8 засуджений до реальної міри покарання хоча і вперше до цього двічі судимий із застосуванням ст.75 КК України.

Згідно вироку ОСОБА_8 , за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за який мінімальне покарання передбачене сім років, призначили із застосуванням ст.69 КК України п`ять років позбавлення волі.

Отже, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_8 протягом усього часу відбування покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до переконання, що висновки районного суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так з довідки про заохочення та стягнення хоча і намітився процес виправлення засудженого проте з урахуванням вчинених злочинів і призначеного покарання не можна прийти до переконання проте що це сталось остаточно.

Тож, розглядаючи матеріали щодо застосування умовно-дострокового звільнення суд, виходячи з вищенаведених рекомендацій, зобов`язаний звертати увагу на довідку заохочень та стягнень, висновки спостережної комісії та представників органу, який відає виконанням покарання. Які, на думку колегії суддів, свідчать про те, що виправлення ОСОБА_8 ще не відбулось, оскільки це ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що засуджений за час відбування покарання декілька разів перебував у СІЗО №27 де до праці не залучався і порушував внутрішній розпорядок.

Все вищенаведене, за переконанням колегії суддів, підтверджують висновки суду першої інстанції, а тому оскільки суд першої інстанції правильно не застосував до засудженого ОСОБА_8 положення ст.81 КК України то підстав для скасування судового рішення не має.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги засудженого та захисника залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.11.2017р. відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді