Справа №589/804/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/472/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження № 0001678, від 30.11.2016 р., за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, від 6 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шостка, Сумської обл., зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживаючий у АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачений за ст. ст. 121 ч. 1; 296 ч. 1 КК України з призначенням покарання:

за ст. 296 ч. 1 КК України у виді арешту на строк 3 місяці; за ст. 121 ч. 1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь фінансового управління Шосткинської міської ради 3385,72 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_11 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 27727,14 грн.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду, 29.11.2016 р., близько 15 ї години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у 1 му під`їзді буд. АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_11 , яка перебувала в кабіні ліфту.

ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві став наносити ОСОБА_11 удари руками по голові та тулубу, висловлюючись на адресу останньої нецензурною лайкою.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 витягнув ОСОБА_11 з кабіни ліфту на сходовий майданчик під`їзду, діючи з особливою зухвалістю, повалив ОСОБА_11 на підлогу та продовжив наносити їй удари руками та ногами по голові, тулубу та ногам.

В цей момент дії ОСОБА_7 були припинені мешканцями будинку.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 .

Прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ст. ст. 121 ч. 1; 296 ч. 1 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання: за ст. 296 ч. 1 КК України у виді арешту на строк 3 місяці; за ст. 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Прокурор свої вимоги мотивує тим, що при ухвалені вироку суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст. ст. 65 67 КК України, зокрема не врахував особливості вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних дій у зв`язку з чим безпідставно застосував положення ст. 69 КК України, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, оскільки його дії потягли за собою тяжкі наслідки для потерпілої, а саме розвиток у неї психічного захворювання.

Також прокурор звертає увагу на те, що судом належним чином не враховані обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, похилий вік потерпілої, наслідки для потерпілої від злочину.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 також просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 72272,86 грн.

Адвокат ОСОБА_9 свої вимоги в частині призначення покарання ОСОБА_7 обґрунтовує аналогічними доводами, що і прокурор, але також звертає увагу на незаконність рішення суду в частині зменшення моральної шкоди та вважає що суд повинен був задовольнити позовні вимоги в цій частині, в повному обсязі, а саме в розмірі 100000 грн., з огляду на те, що в результаті дій ОСОБА_7 для потерпілої ОСОБА_11 настали негативні явища у виді фізичного болю, каліцтва, ушкодження здоров`я, що у повному обсязі не були враховані судом при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 про підтримку апеляційних скарг, думку захисника ОСОБА_8 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про заперечення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Факт встановлення судом першої інстанції обставин вчинення ОСОБА_7 хуліганських дій та заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , доведеності судом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 121 ч. 1; 296 ч. 1 КК України, в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілої не заперечується.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 404 КПК України, здійснюючи апеляційний розгляд матеріалів кримінального провадження у межах апеляційних вимог, не ставить під сумнів висновки суду щодо встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та щодо доведеності судом його винуватості у їх вчиненні та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 .

При цьому колегія суддів вважає необхідним зауважити, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для здійснення апеляційного розгляду з перевищенням меж апеляційних вимог, з метою покращення становища ОСОБА_7 , як обвинуваченого.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за їх сукупністю, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

У відповідності з ст. 65 КК України, судом було враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Судом було враховано, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий, які за своєю сукупністю потягли за собою настання значних суспільно небезпечних наслідків, а саме, у виді розвитку психічного захворювання потерпілої ОСОБА_11 внаслідок побиття її ОСОБА_12 , яка ж до того мала похилий вік.

В той же час судом було враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується як такий, що не має скарг від сусідів, ні за місцем реєстрації, ні за місцем фактичного проживання, є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечуючи її проведення по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 1.04.2016 року по 9.10 2016 року.

Крім того, ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, повністю добровільно відшкодував матеріальні збитки та частково відшкодував моральні збитки, публічно вибачився перед потерпілою.

Враховуючи наведені вище пом`якшуючі покарання обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що такі обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які з урахуванням особи ОСОБА_7 , давали суду підстави для призначення ОСОБА_7 покарання іншого, більш м`якого, виду покарання не зазначеного в санкції ст. 121 ч. 1 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.

Колегія суддів вважає, що за наведених обставин призначене ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, як за ст. 121 ч. 1 КК України, так і за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, є таким покаранням, що відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особі ОСОБА_7 та обставинам, що обтяжують та пом`якшують покарання, та таким, що буде сприяти виправленню ОСОБА_7 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За наведених підстав колегія суддів не може погодитись з апеляційними вимогами прокурора та представника потерпілої про необхідність призначення відносно ОСОБА_7 більш суворого покарання, а саме, у виді позбавлення волі.

Також не підлягає до задоволення апеляційна скарга представника потерпілої щодо вирішення питання про збільшення суми відшкодування моральної шкоди до 72272,86 грн.

Так, у кримінальній провадженні вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються і вирішуються судом за умови, що особу, якій

її заподіяно, визнано в установленому законом порядку потерпілим та цивільним позивачем і, у зв`язку з чим моральна шкода може бути стягнута лише на користь потерпілого.

Так як на цей час потерпіла ОСОБА_11 є померлою ( а. п. 168; 169 ) то її представник у кримінальному провадженні не може вимагати у своїй апеляційній скарзі збільшення сум на користь потерпілої у відшкодування моральної шкоди, оскільки він не є правонаступником у вимогах потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог ст. ст. 515; 1219 ЦПК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього вимог ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання по амністії.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. ч. 2, 3, 4 ст. ст. 408; 410, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону).

ОСОБА_7 обвинувачений за ст. ст. 296 ч. 1; 121 ч. 1 КК України, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. ч. 2, 3, 4 ст. ст. 408; 410, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 411 КК України

Як вбачається з посвідчення, виданого Головним управлінням Національної гвардії України ( а. п. 90 ), витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 , від 10.10.2016 р. ( а. п. 95 ), довідки ( а. п. 96 ), ОСОБА_7 був призваний на військову службу по мобілізації 14.01.2015 року у військову частину № НОМЕР_1 (Національна гвардія), безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечував її проведення і захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України з 1.04.2016 року по 9.10 2016 року.

Кримінальні правопорушення передбачені ст. ст. 121 ч. 1; 296 ч. 1 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості та тяжке.

Таким чином, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. ч. 2, 3, 4 ст. ст. 408; 410, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 411 КК України, не є особою, відносно якої, відповідно до ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону) не може бути застосована амністія, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід звільнити від відбування покарання призначеного за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, від 6 квітня 2017 року, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, від 6 квітня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , без задоволення.

ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання призначеного за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, від 6 квітня 2017 року, за ст. ст. 296 ч. 1; 121 ч. 1; 70 ч. 1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4