Комінтернівський районний суд м. Харкова
Номер провадження 1-кп/641/255/2017 Справа № 641/1345/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 11.02.2017 р., за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Зміїв Харківської області, громадянки України, з загально-середньою освітою, заміжньої, на утриманні має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 31 січня 2017 року о 10 годині 57 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 206» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалася по проїжджій частині дороги по проспекту Гагаріна в м. Харкові з напрямку Міжнародного аеропорту «Харків» в напрямку проспекту Героїв Сталінграду. Під час руху, ОСОБА_4 здійснила маневр праворуч, по напрямку свого руху, виїхала на під`їзну, другорядну дорогу, яка прямує до ТРЦ «Sun Mall» розташованого за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 181, по якій йшла попереду автомобіля, попутно його руху, в бік ТРЦ «Sun Mall», ОСОБА_3 , 1948 року народження. В цей час, ОСОБА_4 , не впевнившись у безпеці руху автомобіля, здійснила наїзд передньою частиною автомобіля на ОСОБА_3 .
Дророжньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 1.5.,2.3,10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху та інших осіб, не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 отримала, згідно з висновком судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої променевої кістки у типовому місці з незначним зміщенням, що відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Дорожньо-транспортна пригода та її наслідки у вигляді отриманих потерпілою ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, відповідно до висновку судово-авто технічної експертизи знаходяться у причинному зв`язку з порушенням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яких допустила ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнала та підтвердила обставини вчиненого нею кримінального правопорушення. Також, зазначила, що 31 січня 2017 року вона проїжджала по проспекту Гагаріна в м. Харкові, під час здійснення маневру повороту на стоянку, здійснила наїзд на потерпілу ОСОБА_3 , яка йшла попереду. Зазначила, що двічі здійснила звуковий сигнал потерпілій, після чого, остання почала відходити з проїзної частини, однак, зачепила її правим крилом автомобіля й, потерпіла впала. Після чого, вказала, що вони з перехожим чоловіком допомогли ОСОБА_8 підвестись, при цьому запитала чи потрібна їй допомога, однак відмовилась, на біль не скаржилась. Потім, вона проїхала далі на стоянку біля ТРЦ, пішла в магазин, а коли повернулась, то потерпілої на місці вже не було. Лише вже 04 лютого 2017 року до неї співробітники поліції. Зазначила, що у скоєному розкаюється та визнає свою провину, вказала, що не розрахувала обраний нею маршрут. Вказала, що згодна з цивільним позовом в розмірі 5000 грн. Зазначила, що до страхової компанії не зверталась з приводу дорожньо-транспортної пригоди.
Разом з тим, обвинувачена заявила клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей та вчинила необережний злочин, що належить до категорії невеликої тяжкості злочинів.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції - роз`яснивши обвинуваченій положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.
Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні просила розглянути справу за відсутності її представника ОСОБА_9 . Також, пояснила, що 31.01.2017 року близько об 11 годині йшла по дорозі, обвинувачена під`їхала ззаду тихо, не подавала звукових сигналів та штовхнула її автомобілем. Зазначила, що після ДТП в неї болить поперек, погано ходять ноги, виявлені гінекологічні захворювання, отримала перелом променевої кістки руки. Через місяць робила обстеження МРТ, яке показало діагноз зміни хребта. Наступного дня після ДТП, звернулась до 13 міської лікарні, де її направили до 17 травмпункту, де їй наклали гіпс на руку. Крім того, потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти застосування до обвинуваченої ЗУ «Про амністію у 2016 році».
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 порушила правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не виявлено.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючу та відсутність обтяжуючої покарання обставини, а також бере до уваги, що відсутні негативні характеризуючі дані обвинуваченої за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима, на утриманні має неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів.
З урахуванням наведеного суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе з призначенням їй покарання у виді арешту. Саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченої.
Додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами - суд вважає недоцільним застосовувати, у зв`язку з тим, що обвинувачена має двох неповнолітніх дітей, яких вона перевозить. Крім того, в судовому засіданні зазначила, що працює в місті Харкові, а проживає в Харківській області за 60 км до місця роботи, тому автомобіль, є необхідним засобом пересування для неї.
Разом з тим, як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
З матеріалів кримінального провадження, а саме - свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мала і має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинила необережний злочин, який є невеликої тяжкості відповідно до статті 12 КК України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена визнає повністю.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась. Крім того, суд зазначає, що застосування до особи Закону України "Про амністію у 2016 році" є обов`язком, а не правом суду.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.
Крім того, потерпіла підтримала заявлений нею цивільний позов та просила солідарно стягнути з ОСОБА_4 та ТДВ СК «Київ Ре» витрати, пов`язані з лікуванням, в розмірі 5 337, 00 грн., витрати пов`язані з послугами адвоката в розмірі 7 000 грн. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_4 та ТАВ СК «Київ Ре» моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.
Представник цивільного відповідача ТДВ «СК «Київ Ре» в судове засідання надав заперечення проти цивільного позову. Зазначив, що відповідно до п. 35.1. ст.. 35, п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпіла- цивільний позивач ОСОБА_3 не зверталась до ТДВ «СК «Київ Ре» з приводу ДТП, що сталась 31.01.2017 року. Про наявність наміру щодо отримання страхового відшкодування, Страховику стало відомо після отримання цивільного позову. Таким чином, права цивільного позивача, на думку Страховика, не є порушеними. З приводу стягнення відшкодування на лікування, представник цивільного відповідача зазначив, що позивачем не додано документів відповідного закладу охорони здоров`я на підтвердження вказаних витрат. Крім того, представник цивільного відповідача зазначив, що заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове старування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодуванню страховиком підлягає оцінена шкода, заподіяна виключно життю, здоров`ю та майну третьої особи. Також вказав, посилаючись на положення ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в даному випадку, моральна шкода може бути стягнута в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім того, зазначили, що позивачем невірно розрахована сума страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, яка повинна бути нарахована з розміру мінімальної заробітної плати в сумі 36,29 грн.
Суд щодо заявленого цивільного позову цивільного позивача потерпілої ОСОБА_3 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 та ТДВ СК «Київ Ре» матеріальної шкоди та моральних збитків дійшов наступного висновку.
Так, цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Peugeot 206» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована згідно полісом № АЕ/8785620 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.05.2016 року, виданим ТДВ «СК «Київ Ре».
Таким чином, відносини, що виникли між цивільним позивачем та цивільним відповідачем ТДВ «СК «Київ Ре» в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі полісу № АЕ/8785620 регулюються безпосередньо Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
Так, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Згідно положень п. 35.1. Закону, Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі і: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, в судове засідання цивільний позивач не надав суду належних доказів того, що він подав до страхової компанії заяву про страхове відшкодування. Згідно пояснень потерпілої цивільного позивача ОСОБА_3 , вона не зверталась до страховика з заявою про страхове відшкодування.
Також, в ст. 3 Закону зазначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Положеннями п. 22.1 Закону встановлено правило, згідно з яким при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а в ст. 33 зобов`язання учасника ДТП повідомити страховика про ДТП. Зокрема, в пункті 33.1.4 Закону застережено, що учасник ДТП зобов`язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання ДТП. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.
Згідно ст.1194 ЦК України, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.
Дана позиція міститься у висновках, викладених в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року, які, відповідно до ч.1 ст.458 КПК України, є обов`язковими для всіх судів України, й, згідно яких, в разі невиконання страхувальником обов`язку, передбаченого у ст. 33 Закону, він позбавляється права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком у порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК.
З огляду на те, що судом встановлено, що до теперішнього часу цивільний позивач ОСОБА_3 не подала до страхової компанії заяви про страхове відшкодування, обвинувачена ОСОБА_4 не надавала страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка - підстави для стягнення заподіяної шкоди з ТДВ «СК «Київ Ре» не вбачається.
Крім того, цивільним позивачем заявлені позовні вимоги щодо солідарного стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, а саме витрат пов`язаних з лікуванням 5 337, 00 грн., витрат на послуги адвоката 7000 грн., моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. В обґрунтування позову, послалась на те,що в результаті ДТП їй були заподіяні тілесні ушкодження. Зазначила, що неправомірними діями цивільного відповідача ОСОБА_4 їй було завдано суттєвих психологічних страждань, що потягло негативні зміни в житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, призвело до неможливості спілкуватись, нормально існувати в соціумі. Вказала, що постійно зазнає душевних страждань, відчуває фізичний біль. Просила стягнути суму в якості компенсації моральної шкоди в розмірі 30 000, 00 грн.
Частково визнаючи позов, цивільний відповідач ОСОБА_4 зазначила, що не заперечує проти стягнення шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Цивільний позов ОСОБА_3 в частині стягнення майнової шкоди підлягає задоволенню частково. Так, в судовому засіданні підтверджено вартість шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням при обставинах, викладених в обвинувальному акті, а також вартість витрат на лікування, витрат, пов`язаних з придбанням ліків на суму 1287 грн. 76 коп.
Посилання позивача щодо отримання тілесних ушкоджень в результаті ДТП, а саме гінекологічне захворювання, грижі попереку, а також захворювання ніг, суд оцінює критично.
Так, зазначаючи про наявність грижі хребту, потерпіла посилалась на виписку № 516 від 23.01.2017 з КЗОЗ «ХМКЛ № 2», згідно якої ОСОБА_3 , перебувала на стаціонарному лікуванні 16.01.2017 року з діагнозом «пахова грижа справа», в зв`язку з чим, суд критично оцінює наданий документ, оскільки ДТП відбулась 31 січня 017 року. Крім того, суд критично оцінює дослідження МРТ від 11.04.2017 року щодо дослідження хребта, оскільки, станом на 31.01.2017 року, тобто на момент ДТП, остання вже мала таке захворювання, яке грижа хребта. Також, твердження потерпілої щодо отримання травм, які потягли за собою гінекологічні захворювання, судом оцінено критично, оскільки, з наданої виписки медичної карти потерпілої, вбачається, що в результаті огляду гінекологом від 06.02.2017 року, їй було призначено лікування з врахуванням лабораторного дослідження від 06.01.2017 року, тобто до події ДТП від 31.01.2017 року. А також з довідки № 27382 від 27.04.2017 року вбачається, що потерпіла перебувала на лікуванні у ДУ «ИМР им. С.П. Григорьева НАМНУ» в період з 18.04.2017 року по 27.04.2017 рок з діагнозом «Са in situ» шейки матки, після операції, що проводилась 21.04.2017 року. Таким чином, суду не надано доказів на підтвердження того, що дане захворювання потерпілої виникло в результаті неправомірних дій обвинуваченої. Також, суду не надано будь-яких доказів щодо причини захворювання ніг та визначеного з цього приводу діагнозу.
Крім того, на підтвердження витрат на лікування, позивачем додано до цивільного позову копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів та копії «бланків роздрібного замовлення» ТОВ «Гербалайф України» на загальну суму 5 337 грн. 00 коп., однак відповідного розрахунку позивачем до позовної заяви додано не було. Однак, продукція ТОВ «Гербалайф України» не є лікарськими засобами, а є тільки збалансованим харчуванням. Вплинути на лікування травм та посттравматичних наслідків ДТП таке харчування не може. Крім того, «бланки роздрібного замовлення» ТОВ «Гербалайф України» не є ані фіскальними чеками, ані будь-якими іншими фінансовими документами, які б могли на законній підставі підтвердити матеріальні збитки позивача.
При вирішенні питання про відшкодування потерпілій витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.
Згідно з п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Згідно з положеннями ч.2 ст.120 КПК України, витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.
В матеріалах кримінального провадження наявні розрахункові квитанції № 4 від 20.02.2017 про сплату потерпілою ОСОБА_3 витрат за надання адвокатом ОСОБА_10 правової допомоги у сумі 7 000,00 грн.
Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму доходів громадян за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК України ).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Однак, потерпілою та її представником не надано калькуляцію витрат щодо наданої правової допомоги, а саме вартості складання процесуальних документів, консультації та іншого.
Із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що адвокат ОСОБА_10 приймав участь в судових засіданнях щодо розгляду даного кримінального провадження загалом протягом 60 хвилин. Станом на 01.01.2017 року згідно ЗУ «Про державний бюджет на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу становить 1600 грн., 40% від якого становить 640 грн. ( 1600/100*40 = 640 ). За таких обставин розмір витрат за надану ОСОБА_10 правову допомогу має ставити 640 грн. ( 1 годину * 640 грн. = 640 грн.) Отже, з ОСОБА_4 слід стягнути 640 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілою на оплату правової допомоги.
Також, потерпілою ОСОБА_3 заявлено цивільний позов щодо стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, в судовому засіданні доведена.
В даному випадку, вимогу щодо стягнення моральної шкоди, цивільний позивач потерпіла ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що внаслідок завданих тілесних ушкоджень цивільним відповідачем вона зазнала значної моральної шкоди.
Положеннями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіював шкоди тощо).
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину моральних страждань, яких зазнала потерпіла та приходить до висновку про задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь цивільного позивача ОСОБА_3 в розмірі 3 000 грн.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави, судові витрати, згідно довідок НДЕКЦ, пов`язані з проведенням експертизи № 143/17 від 24.02.2017 року в сумі 703 грн. 68 коп.
Долю речових доказів - вирішити в порядку, передбаченому ст.. 100 КПК України. Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 6 (шість) місяців арешту без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 - не застосовувався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 про солідарне стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 , а також ТДВ «СК «Київ Ре» матеріальної шкоди та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь цивільного позивача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальних збитків суму в розмірі 1287 грн. 76 коп., а також витрат на правову допомогу в розмірі 640 грн.
Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь цивільного позивача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3 000 грн.
В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи експертизи № 143/17 від 24.02.2017 року в сумі 703 грн. 68 коп.
Речові докази: - «Peugeot 206» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання, згідно розписки від 24.02.2017року ОСОБА_4 вважати повернутим обвинуваченій;
-CD-R Verbatium 700 мв., з відеозаписом з обставинами ДТП, яка мала місце 31.01.2017 року о 10 годині 57 хвилин, на другорядній, під`їзній дорозі до ТРЦ «Sun Mall», який розташований за адресою: м. Харків, пр.. Гагаріна, 181, за участю автомобіля марки «Peugeot 206» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_3 , що знаходиться в матеріалах кримінального провадження, зберігати протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1