АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/1213/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/499/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2017 року м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження: №0000197 щодо:
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу, з неповною
середньою освітою, не одруженого, не працюючого,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
мешкаючого за адресою:
АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017р.

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017р. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4р. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
Вирішено питання по речовим доказам і процесуальним витратам.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_8
представник потерпілої ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_5
захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11
В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі, просить змінити вирок суду першої інстанції,в частині призначеного покарання, застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання, застосувати ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.
29.03.2016р. приблизно в 05.45 год. в темний час доби, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген ЛТ35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Кіровоград - Кривий Ріг - Запоріжжя, по смт.Радушне, в Криворізькому районі, Дніпропетровської області, з боку м.Кривого Рогу в напрямку м.Апостолове, швидкість його руху була не менше 72,1-75,3 кілометри на годину.
В цей час, перед нерегульованим перехрестям з вул.Шкільною в смт.Радушне, в Криворізькому районі, Дніпропетровської області в невстановленому для перетину проїзної частини місці не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, в порушеня п.п. 1.5; 4.7; 4.14 (а) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «4.7. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч»;
- « 4.14. Пішоходам забороняється:
а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху,
з права наліво по ходу руху автомобілю «Фольксваген ЛТ35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинала проїзну частину автодороги Кіровоград - Кривий Ріг - Запоріжжя пішохід похилого віку ОСОБА_12 .
Водій ОСОБА_5 в момент наближення до пішохода похилого віку ОСОБА_12 , повинен був діяти відповідно до п.п.1.5; 2.3 (б); 12.3; 12.4; 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.
Однак, водій ОСОБА_5 , діючи зі злочинною недбалістю рухався з перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.4; 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;
- «12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»;
- «12.9. Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил…

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Фольксваген ЛТ35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед нерегульованим перехрестям з вул.Шкільною в смт.Радушне, в Криворізькому районі, Дніпропетровської області допустив наїзд на пішохода похилого віку ОСОБА_12 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у мозкову речовину буро-червоного кольору з утворенням детриту в проекції скроневої та тім`яної часток ліворуч; повний звивистий перелом скроневої кістки ліворуч та потиличної кісток; консолідований перелом правої ключиці; закритий повний консолідований перелом шийки лівого плеча; садна на тильній поверхні правої кисті; садна в ділянці верхньої третини правого стегна на зовнішній-бічній поверхні; садна в паховій ділянці праворуч; синець на тильній поверхні правої стопи від яких вона ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в лікарні.
Між порушенням ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіяння смерті потерпілій, є прямий причинний зв`язок.
Захисник ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наголошує на тому, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, через його суворість.
На думку захисника суд першої інстанції не обґрунтував свої висновки щодо призначення його підзахисному покарання у виді позбавлення волі строком на 4р. і навів у вироку переконливих доказів прийнятого рішення.
Захисник ОСОБА_6 звертає увагу, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання і реєстрації, тимчасово не працює, позитивно характеризується, раніше не судимий, частково відшкодував потерпілій завдані збитки, на, що суд не звернув уваги.
Захисник вважає, що наведені ним відомості про особу ОСОБА_5 та встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, а також сприяння обвинуваченого розкриттю злочину у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають всі підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, саме таке покарання на думку захисника буде справедливим й достатнім для виправлення його підзахисного і попередження вчинення ним нових злочинів.
Захисник ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Захисник вказує на те, що при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений частково відшкодував потерпілій завдані збитки, а також не обговорив питання про можливість застосування ст.69 КК України.
Крім того, захисник ОСОБА_7 звертає увагу, що при призначенні обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції на взяв до уваги стан здоров`я і хвороби ОСОБА_5 , які перешкоджають відбуванню покарання в місцях позбавлення волі.
В запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту, потерпіла ОСОБА_8 , просить вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2017р. відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги, без задоволення.
Потерпіла ОСОБА_8 вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі є справедливим і відповідає тяжкості вчиненого злочину.
На думку потерпілої, ОСОБА_5 різними способами намагався ухилитися від покарання, майже рік не з`являвся в судові засідання з різних причин, їй відомо, що обвинувачений працює, але не офіційно, вважає, що каяття ОСОБА_5 не є щирим, оскільки суперечить його діям.
Потерпіла наголошує на тому, що колі її мама знаходилася в комі і вона потребувала матеріальної допомоги, обвинувачений не допоміг їй і не намагався прийняти міри для відшкодування шкоди.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримав свою і захисника ОСОБА_7 апеляційні скарги, просив їх задовольнити в повному обсязі, змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, захисник ОСОБА_6 просив застосувати до ОСОБА_5 є ч.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши від відбування призначеного покарання, оскільки його підзахисний підпадає під дію цього закону.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримала свою і захисника ОСОБА_6 апеляційні скарги, просила їх задовольнити, змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, підтримала клопотання захисника ОСОБА_6 щодо застосування до ОСОБА_5 є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування призначеного покарання.
Захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримав апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , просив їх задовольнити, змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 щодо застосування до ОСОБА_5 є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування призначеного покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, повністю підтримав апеляційні скарги своїх захисників, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання із застосуванням ст.75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Також просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», а саме п.є ст.1 і звільнити від відбування призначеного покарання.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисників і проти застосування до обвинуваченого амністії, оскільки відповідно п.е ч.4 Закону України «Про застосування амністії в України» амністія не може бути застосована до ОСОБА_5 , просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Потерпіла ОСОБА_8 і її представник ОСОБА_10 , кожна окремо, в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечували проти задоволення вимог апеляційних скарг захисників і клопотань обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_5 амністії, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційній скарги і клопотання, без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційних скаргах і клопотаннях про застосування амністії доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав, а клопотання обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», повинні бути задоволенні.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів не погоджується з доводами захисників, щодо невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, вважає їх не обґрунтованими.
Суд першої інстанції, виходячи з приписів ст.ст.50, 65 КК України, при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, призначивши обвинуваченому покарання, яке на думку колегії суддів є необхідне й достатнє для його виправлення, і попередження нових злочинів.
Так, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 скоїв злочин, який, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності, що він раніше не судимий (ар.пр.123,т.1), позитивно характеризується за місцем мешкання (ар.пр.111, т.1), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (ар.пр.121-122, т.1), визнав вину у скоєному злочині.
Обставини, які пом`якшують покарання, суд, згідно ст.66 КК України визнав щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, обставини які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлені.
З вироку суду вбачається, що суд першої інстанції при визначенні виду і строку покарання ОСОБА_5 , крім зазначеного вище, врахував думку потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні наполягала на суворому покаранні, пов`язаному із реальним позбавленням волі, а також стан здоров`я обвинуваченого (ар.пр.125, т.2).
Доводи сторони захисту про те, що суд не взяв до уваги і не врахував стан здоров`я обвинуваченого не відповідають дійсності, оскільки ця обставина досліджена і врахована судом про, що зазначено у вироку, а матеріали справи містять медичні документи, щодо стану здоров`я ОСОБА_5 , які були витребувані судом під час судового розгляду, а також надані стороною захисту (ар.пр.85, 88,89, 90,104, 105 т.2).
Доводи сторони захисту щодо неврахуванням судом і не визнання за обставину, яка пом`якшує покарання, часткове відшкодування потерпілій завданого збитку, колегія суддів вважає неспроможними.
Так матеріали кримінального провадження містять дві розписки від 20.04.2016р. та 30.04.2016р. про отримання потерпілою ОСОБА_8 та її чоловіком ОСОБА_13 по 2000 грн. на лікування ОСОБА_12 (ар.пр.99, 100, т.1), інших документів, які б підтверджували, що обвинувачений з кінця березня 2016р. по день ухвалення вироку 29.06.2017р. добровільно відшкодовував завдані збитки, немає в матеріалах справи.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_5 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а призначене йому покарання, справедливим й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів, бере до уваги, що в результаті злочинних дій обвинуваченого, хоч і з необережності, мали місце тяжкі наслідки, а саме, настала смерть ОСОБА_12 , а відповідно до загальних засад встановлених у Конституції України, життя та здоров`я людини є пріоритетною цінністю, яка охороняється і захищається Державою, а відтак не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 і його захисники підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 7 вересня 2017р., посилаючись на те, що він має матір ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 якій 80 років, яка немає інших працездатних дітей, крім нього, при цьому обвинувачений надав копії паспорта і пенсійного посвідчення матері (ар.пр.157, 158, т.2), а також копії паспорта та пенсійного посвідчення рідної сестри ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ар.пр.156, 156 а, т.2), копію свідоцтва про смерть батька ОСОБА_16 , який помер у 2009р. (ар.пр.189), акт обстеження умов проживання ОСОБА_14 , матері обвинуваченого, підписаного депутатом Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області ОСОБА_17 , де зазначено, що літню жінку ОСОБА_14 , яка мешкає в АДРЕСА_1 повністю забезпечує її син ОСОБА_5 (ар.пр.188), і що вона мешкає за зазначеною адресою одна(ар.кр.пр.193т.2).
Колегія суддів, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту про застосування амністії, оскільки неможливо перевірити дані щодо наявності інших працездатних дітей у матері обвинуваченого, ОСОБА_14 , а наданих документів недостатньо для вирішення цього питання в ході апеляційного перегляду, потерпілу і її представника ОСОБА_10 , які, кожна окрема, підтримали думку прокурора щодо заявленого обвинуваченим і захисником клопотання, вважає за необхідне, задовольнити заявлене клопотання.
7 вересня 2017р. набрав чинності Закон України №1810-VІІІ від 22 грудня 2016р. «Про амністію у 2016 році».
Виходячи з п.є. ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, особи визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Надані обвинуваченим копії документів підтверджують той факт, що він має матір, вік, якої становить 80 років, а також рідну сестру, яка досягла пенсійного віку і є непрацездатною особою, а також його право на застосування амністії.
Колегія суддів також перевірила надані стороною захисту копію вироку Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16.02.2011р. щодо ОСОБА_5 , та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2011р. про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 Закону України «Про амністію « від 08.07.2011р. (ар.пр.176-181) і встановила, що ОСОБА_5 не належить до кола осіб, які визначені у ст.4 «Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» до яких не може бути застосована амністія.
Незважаючи на те, що 16.08.2011р. до ОСОБА_5 був застосований Закон України «Про амністію у 2011 році», тобто не минуло десять років, однак він, згідно п.е ст.4 «Закону України «Про застосування амністії в Україні», не є особою до якої не може бути застосована амністія, оскільки, злочин, вчинений ним за ч.2 ст.286 КК України, не являється умисним, а, є необережним.
Оскільки ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який відповідно до ст.12 КК України не є особливо тяжким, вирок відносно нього не набрав законної сили, він має матір, яка досягла 70-річного віку, в якої крім обвинуваченого немає інших працездатних дітей, обвинувачений не заперечує проти застосування амністії, то колегія суддів, вважає за необхідне, на підставі п.є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_5 від відбування основного і додаткового покарання, призначеного вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017р. - звільнити.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, п.є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017р., яким ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за ч.2 ст.286 до покарання у виді позбавлення волі строком на 4р. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р. - без змін.
На підставі п.є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017р. за ч.2 ст.286 КК України, основного і додаткового покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3