АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2433/17 Номер провадження 11-кп/786/860/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №000143, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2017, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Степанівка Диканського району Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Строк покарання обвинуваченим вказано рахувати з 11.07.2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 у строк покарання період його попереднього ув`язнення із 04.02.2017 року по 25.05.2017 року, з розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

По справі вирішено долю речових доказів.

Вирок в частині засудження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 учасниками провадження не оскаржується.

За вироком суду, 10.01.2017 приблизно о 22.00 годині ОСОБА_11 , перебуваючи на подвір`ї Полтавської загальноосвітньої школи №29 за адресою: м. Полтава, вул. Алмазна, 1, умисно, з корисливих мотивів, відкрито, шляхом ривка, викрав з рук у ОСОБА_12 мобільний телефон «Lenovo А 1000» вартістю 1305 грн. та спортивний рюкзак «Демікс» вартістю 500 грн., у якому знаходився баскетбольний м`яч «РЕАК» вартістю 232 грн. 13 к., всього на загальну суму 2037 грн. 13 к., після чого розпорядився викраденим на власний розсуд.

04 лютого 2017 року, приблизно в 00 год. 20 хв. ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу будинку №37 по вулиці Кагамлика в м. Полтава, розминувшись на вулиці із потерпілим ОСОБА_13 , умисно, з корисливих мотивів та метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я, вчинили напад на нього та відкрито викрали його майно на загальну суму 1846 грн. 80 к.

При цьому, ОСОБА_9 раптово розвернувся та підбіг до потерпілого ОСОБА_13 ззаду і наніс йому сильний удар кулаком у потилицю, від якого останній впав, після чого заволодів мобільний телефон потерпілого «Microsoft Lumia 640» вартістю 989 грн. 55 к., з картою пам`яті «Silicon Power 16 GB micro SDHC Class 4» вартістю 164 грн. 90 к. та навушниками «Fly» вартістю 77 грн. 60 к. Одразу після цього, до ОСОБА_13 також підбігли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і, висловлюючи вимоги передачі майна, нанесли йому декілька ударів руками і ногами в область голови та тулубу, від чого він знову втратив рівновагу, залишився на землі та не міг чинити опору. Далі ОСОБА_10 заволодів із лівого внутрішнього карману ОСОБА_13 гаманцем з шкірозамінника вартістю 70 грн., у якому знаходились гроші в сумі 350 грн., а ОСОБА_11 у потерпілого заволодів пакетом з продуктами харчування, в якому знаходились: шинка «Куряча», вартістю 37 грн. 35 к., сьомга слабосолена, вартістю 61 грн. 95 к., сметана «Заріг», вартістю 18 грн. 95 к., батон «Фантазія», вартістю 7 грн. 25 к., масло «Яготинське», вартістю 32 грн. 50 к., макарони «Solomia», вартістю 12 грн. 80 к., консерви тунець, вартістю 23 грн. 95 к.

Внаслідок нанесених ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_13 ударів, йому заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді гострої закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку з розсіяною органічною симптоматикою, астено - вегетативним синдромом незначно вираженим, синці та садна шкіри обличчя справа а також легкі тілесні ушкодження у виді синця шкіри лівої кисті.

На вирок суду обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок Окрябрського районного суду м. Полтави від 11.07.2017 змінити, змінивши правову кваліфікацію злочину з ч.2 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 187 КК України або на ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 186 КК України, та призначити більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Зазначають про те, що висновки суду щодо вчинення злочину обвинуваченими за попередньою змовою групою осіб є лише припущенням суду та не ґрунтуються на досліджених доказах та не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Обвинувачені в своїх апеляційних скаргах стверджують, що жодної домовленості про вчинення злочину відносно потерпілого вони не мали.

ОСОБА_9 наніс удар потерпілому внаслідок поведінки останнього, яка йому не сподобалась. Телефон, який випав з карману потерпілого внаслідок його падіння, підібрав із землі, до цього наміру заволодіти майном потерпілого не було.

Судом не враховано, що при повідомленні потерпілим, що він є працівником поліції, ОСОБА_9 вже не було на місці скоєння злочину, жодних вимог до потерпілого щодо передачі майна ні в момент нанесення тілесних ушкоджень, ні після падіння потерпілого від ОСОБА_9 не надходило.

ОСОБА_10 зазначає, що намір заволодіти майном потерпілого виник пізніше, після припинення нанесення йому ударів. Кожен із обвинувачених діяв окремо, без узгодження між собою відповідних дій.

Далі, апелянти вказують, що висновок експерта №176 від 10.02.2017 є неповним, неясним, суперечить матеріалам справи та викликає сумніви у його правильності посилаючись на те, що підсумкова частина висновку експерта не узгоджується із його дослідною частиною, з його змісту не вбачається, звідки експерт дійшов такого висновку.

В дослідній частині висновку експерта нічого не зазначено про виявлені фактичні дані спричинення розладу здоров`я потерпілого тривалістю понад 6 днів.

Висновок експерта ґрунтується не на об`єктивних даних, а фактично лише на поясненнях потерпілого, огляд потерпілого проведений через значний час після події, при огляді потерпілого невропатологом 07.02.2017 вбачається об`єктивний висновок лікаря, що загальний стан потерпілого задовільний, свідомість ясна, орієнтований повністю.

В обґрунтування доводів про можливість застосування положень статті 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_10 посилається на визнання вини у скоєному злочині, повне та добровільне відшкодування потерпілому завданої моральної та матеріальної шкоди, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Просить врахувати наявність на його утриманні цивільної дружини, яка вагітна, думку потерпілого ОСОБА_13 , який вибачив обвинувачених та не наполягав на призначенні судом покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_15 вказує, що призначене судом покарання не відповідає його особі посилаючись на те, що він вину у скоєному злочині визнав, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим , раніше не судимий, працював неофіційно, завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду відшкодував.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг з мотивів у них наведених, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З огляду на положення статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину щодо потерпілого ОСОБА_13 , суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України суд навів у вироку.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не викликають сумнів у правильності судового рішення щодо визнання винними обвинувачених у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 із застосуванням насильства, за попередньою змовою групою осіб, і спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, у основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив суду, що працює слідчим Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області. 03.02.2017 року він приблизно о 23.20 год. повертався з роботи, був цілком тверезий. По дорозі в магазині АТБ купив додому продуктів харчування та пішов спочатку вулицею Європейською, далі вулицею Кагамлика м. Полтави. В районі будинку №37 вулиці Кагамлика, в нелюдному місці назустріч йому разом пройшли троє хлопців, як пізніше з`ясувалося обвинувачені, які з ним розминулись. Потім через 10-15 кроків він відчув сильний удар в потилицю, від якого впав на коліна та на руки, а коли трохи підвівся, побачив цих трьох хлопців перед собою. Вони наносили йому удари кулаками і ногами в голову та тулуб. При цьому ОСОБА_11 був у балаклаві, а в ОСОБА_10 було напівзакрите обличчя. Вони вимагали в нього телефон, а коли він повідомив, що є працівником поліції, через невелику паузу, ОСОБА_11 почав його нецензурно обзивати, при цьому вони і далі продовжили його бити. Далі ОСОБА_11 наказав йому зняти куртку, а ОСОБА_10 заліз до нього в карман, звідки витягнув гаманець з грошима в сумі 350 грн. Також при цьому хтось з них заволодів його мобільним телефоном «Microsoft Lumia 640», а інший пакетом з продуктами, переліченими в обвинуваченні. Далі вони пішли звідти. Дещо отямившись, потерпілий одразу побіг на автозаправну станцію, де попросив допомоги у водія вантажівки, із яким попрямували до поліції. По дорозі він побачив ОСОБА_11 , який ніс його пакет з харчами, тому одразу попросив зупинити автомобіль, після чого з водієм та іншим чоловіком затримали ОСОБА_11 і доставили до відділку поліції. ОСОБА_10 втік звідти. Наступного дня він відчував запаморочення та різке погіршення стану здоров`я, тому звернувся до лікарні і отримав допомогу Далі пройшов судово-медичну експертизу. Лікарняного не отримував через велику завантаженість на роботі. Підтвердив, що обвинувачені відшкодували йому заподіяну шкоду та не настоював на їх суворому покаранні.

Винність ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_13 підтверджується також рядом досліджених в суді письмових доказів, із яких значаться і висновки експертів, і матеріали проведених у відповідності з нормами закону слідчих дій.

Свої показання потерпілий підтвердив в ході слідчого експерименту під час досудового розслідування 21 лютого 2017 року, вказавши на механізм та спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень (а. п. 153-161), протокол з фототаблицями, були досліджені в суді.

При пред`явленні для впізнання він впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як осіб, що вчинили разом з ОСОБА_11 розбійний напад на нього та заволоділи його мобільним телефоном і гаманцем з коштами (а. п. 54-55).

Аналізуючи показання обвинувачених у частині заперечення наявності у їх діях попередньої змови, які хоча у суді першої інстанції фактично вину визнавали, в сукупності з іншими доказами по справі, колегія суддів вважає такі показання надуманими, а тому до уваги не приймає, розцінюючи їх як намір уникнути покарання за вчинене, обумовлені позицією захисту обвинувачених.

Так, дії обвинувачених носили узгоджений між собою характер з огляду на таке.

Із пояснень потерпілого ОСОБА_13 убачається, що обвинувачені наносили йому удари кулаками та ногами по голові та тулубу, вимагаючи в нього телефон продовжили задавати ударів та заволоділи наявними при ньому речами.

Пояснення ОСОБА_9 в апеляційній інстанції проте, що перебуваючи опівночі в темному та неосвітленому місці йому не сподобався погляд потерпілого свідчить про спосіб захисту і бажання уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин.

Більше того, під час розбійного нападу один із нападників, а саме ОСОБА_11 використовував балаклаву з розрізами для обличчя з метою приховання свого обличчя, яка в подальшому виявлена та вилучена в обвинуваченого, згідно протоколу огляду від 04.02.2017, тоді як обличчя ОСОБА_10 було напівзакрите.

При цьому відповідно до наявних матеріалів, у ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виявлені при собі викрадені у потерпілого мобільний телефон Microsoft Lumia 640 та пакет з продуктами харчування відповідно, що свідчить про розподіл набутого незаконним шляхом майна між обвинуваченими.

В своїй сукупності такі дії обвинувачених дають підстави вважати про спільність умислу обвинувачених та попередньої змови між ними про що, на думку суду, свідчить, зокрема і той факт, що обвинувачені під час розбійного нападу приховували обличчя, спричинивши спільно та одночасно потерпілому тілесні ушкодження в різні частини тіла та подолавши таким чином його можливий опір, після чого спільно заволоділи належними потерпілому речами, якими розпорядились на власний розсуд, що повністю підтверджується наведеними вище доказами, які були безпосередньо досліджені в суді та які суд вважає належними та допустимими з мотивів, наведених вище.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №176 від 10.02.2017 року та додаткового висновку №263 від 24.02.2017 року у ОСОБА_13 встановлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді гострої закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку з розсіяною органічною симптоматикою, астено - вегетативним синдромом незначно вираженим, синці та садна шкіри обличчя справа а також легкі тілесні ушкодження у виді синця шкіри лівої кисті. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись у строк та при обставинах на які вказав потерпілий ОСОБА_13 та не менш як від двократної дії травмуючи факторів.

А показання потерпілого ОСОБА_13 , які він дав 21 лютого 2017 року в ході проведення слідчих експериментів з його участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілого.

Отже, судом встановлена і відповідність показань потерпілого ОСОБА_13 об`єктивним даним, які були отримані під час проведення судово-медичних експертиз за даними його огляду та слідчого експерименту, проведених з його участю, якими встановлені механізм та давність заподіяння йому тілесних ушкоджень, що були спричинені внаслідок нападу на нього та його побиття обвинуваченими, що також є свідченням правдивості його показань.

Також колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів висновок експерта №176 з підстав його неповноти та суперечності матеріалам провадження, як про це в апеляційних скаргах стверджують обвинувачені.

З приводу отримання тілесних ушкоджень під час нападу на нього потерпілий ОСОБА_13 звертався до травмпункту 1-ї МКЛ саме в день нападу, де було проведено його огляд, про що відображено у висновку експерта №176.

Згідно висновку експерта № 176, судово - медичне дослідження гр. ОСОБА_13 проводилося з 06.02.2017 року, на підставі постанови слідчого від 06.02.2017, що також спростовує твердження апелянтів, про те, що судово-медична експертиза відносно потерпілого проводилася через стазний час після отримання ним тілесних ушкоджень.

Будь яких клопотань у суді першої інстанції про проведення додаткової експертизи чи виклику експерта в судове засідання від обвинувачених та їх захисників не надходило.

У відповідності до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При обранні покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд вірно згідно з ст.65 КК України врахував ступінь важкості скоєного правопорушення, яке у порядку ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, особу обвинувачених, які раніше не судимі, , є особами молодого віку, на обліках у наркологічному та психіатричному диспансерах не перебувають, характеризуються посередньо, не працюють офіційно, відсутність обтяжуючих покарання обставин, вчинення злочину щодо працівника поліції, а також ряд обставин, які пом`якшую покарання, а саме: щире каяття, публічне вибачення перед потерпілим, добровільне відшкодування спричиненої шкоди та позицію обвинувачених, які не наполягали на призначення суворої міри покарання для обвинувачених.

Матеріалами провадження також стверджується і те, що судом в повній мірі враховано перебування на утримання ОСОБА_10 вагітної дружини.

Сукупність перелічених обставин та даних про особу обвинувачених істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та свідчать про обґрунтоване застосування судом положень ст. 69 КК України.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Проте, положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави.

Доводи обвинувачених про можливість застосування положень статті 75 КК України, на думку колегії суддів є непереконливими.

Разом з тим, ті обставини, що обвинувачені вперше притягуються до кримінальної відповідальності, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, повне та добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, наявність у ОСОБА_10 вагітної дружини, на які покликаються обвинувачені в апеляційних скаргах як на підстави застосування щодо них ст. 75 КК України, були підставами застосування судом при призначенні покарання обвинуваченим статті 69 КК України, і повторно враховувати зазначені обставини і для застосування ст. 75 КК України колегія суддів підстав не вбачає. Ті обставини, що обвинувачені відшкодували потерпілому заподіяну шкоду і останній не має до них претензій, вік обвинувачених, на думку колегії суддів є недостатніми підставами для звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання у відповідності до положень ст. 75 КК України.

Нових обставин на обгрунтування звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України обвинуваченими в апеляційних скаргах та в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Переконливих аргументів щодо можливості виправлення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ними контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, в апеляційних скаргах та в суді апеляційної інстанції не наведено, а тому підстав для їх звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Оцінивши в сукупності всі обставини провадження колегія суддів приходить до висновку, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченим за своїм видом та розміром, є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2017 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою,- в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4