УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/15878/17

Провадження № 1-кс/638/3475/17

19.12.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000193 від 30 травня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, українця, громадянина України, раніше не судимого, неодруженого, з середньо спеціальною освітою, призваного на військову службу за контрактом 16 березня 2014 року Тисменецьким РВК, Івано-Франківської області, солдата, оператора зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетноартилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
встановив:
13.12.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .
В клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчий вказує на те, що 06 березня 2014 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом, та направлений для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ). В подальшому солдата ОСОБА_4 направлено для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.05.2016 року № 110 останнього призначено на посаду оператора зенітного ракетного взводу зенітної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Таким чином, визначення особливого періоду, наведеного в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не суперечить визначенню наведеному у Законі України «Про оборону України», а лише містить ширше визначення цього поняття.

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.

Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.

В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.

У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, не завершився.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України», старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.

Однак, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи вищевказані вимоги законодавства України, вирішив стати на злочинний шлях та 17 серпня 2016 року у останнього виник злочинний умисел направлений на самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 17 серпня 2016 року солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_4 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження органам військового чи цивільного управління, а також командуванню військової частини польова пошта НОМЕР_1 не повідомляє.

У зв`язку з цим, 23 лютого 2017 року, слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_6 за погодженням з прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_7 , повідомлено: ОСОБА_4 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_4 місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць посадовими особами військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування, під час якого встановлено відсутність будь-яких поважних причин у ОСОБА_4 не перебувати на службі.

Також, в ході досудового розслідування були здійсненні численні телефонні дзвінки на мобільний телефон ОСОБА_4 , який наданий останнім під час проходження військової служби, однак позитивних результатів вони не дали.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 , де проходить військову службу, не перебуває, фактичне місце свого мешкання органу досудового розслідування та посадовим особам військової частини НОМЕР_1 не повідомляє.

Крім цього, солдат ОСОБА_4 не повідомляє органу досудового розслідування та посадовим особам військової частини НОМЕР_1 , свій особистий номер телефону, за яким з останнім можливо зв`язатись.

Враховуючи, що під час досудового розслідування станом на 18 серпня 2017 року місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 невідоме, цього ж дня слідчим за погодженням із прокурором оголошено останнього у розшук.

Також, солдат ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, відповідно до положень ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка перебуваючи на волі переховується від органу досудового розслідування.

Так, солдат ОСОБА_4 підозрюється у самовільному залишенні місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке згідно ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляд, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним прокурором існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 тривалий час переховувався від органів досудового розслідування.
При цьому, слідчий суддя вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий. Об`єктивних даних на підтвердження цього ризику слідчому судді не надано.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті (тобто, наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 ч. 1 цієї статті (тобто, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладання яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя вважає за необхідне клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити частково, у зв`язку з відсутністю в клопотанні належного обґрунтування стороною обвинувачення обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є найбільш суворим видом із п`яти видів запобіжних заходів, визначених в ст. 176 КПК України.
Надані стороною обвинувачення кримінального провадження дані не свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання ризиків, доведених в судовому засіданні.
Так, при розгляді клопотання слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , раніше не судимий, згідно відмітки в паспорті зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
З огляду на вищевикладене слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні залишати місце проходження служби, є тим запобіжним заходом, який забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
Клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000193 від 30 травня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_4 на 60 днів до 11 год. 50 хв. 16 лютого 2018 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , такі обов`язки:
- заборонити цілодобово залишати місце реєстрації, а саме: території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_4 ;
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Ухвалу направити для виконання до Військової прокуратури Харківського гарнізону.
Військова прокуратура Харківського гарнізону повинна негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю, і повідомити про це слідчому.
Роз`яснити ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України та ч.6 ст.195 КПК України.

Строк дії ухвали 2 місяця до 16 лютого 2018 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а в той же строк, але з моменту вручення ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та підлягає врученню підозрюваному.
Слідчий суддя
Копію ухвали отримав _____ 2017 р. __год.___хв. ________ ОСОБА_4