Справа № 175/4911/16-к
Провадження № 1-кп/175/229/16
У х в а л а
Іменем України
04 січня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0002772 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2016 року з Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0002772 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, якому під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При оголошенні перерви прокурор заявив усне клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник заперечував проти продовження обвинуваченому строку тримання під вартою просив замінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною 3 цієї статті передбачено, що незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; репутацію підозрюваного, обвинуваченого, наявність у нього судимостей.
При прийнятті такого рішення суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема сформульовану в рішеннях «Марченко проти України» та «Лабіта проти Італії», згідно з якими тримання під вартою є виправданим у певному випадку, а саме тоді, коли суспільний інтерес, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яким запобіжним заходом, мають бути зроблені за результатами з`ясування обставин злочину та особистості підозрюваного, обвинуваченого.

Враховуючи, що дія запобіжного заходу припиняє свою дію 04 січня 2018 року, виходячи з мети і підстав застосування запобіжного заходу, з урахуванням ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, що був підставою для неодноразового продовження запобіжного заходу під час судового розгляду, який до цього часу не відпав і не зменшився, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від органу суду, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду на строк 60 днів.

На думку суду інші (альтернативні) види запобіжних заходів не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

У зв`язку з цим клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.314-316, 331, 350, 369 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, продовжити на час судового розгляду кримінального провадження строком на 60 днів до 04 березня 2018 року.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , прокурору і направити начальнику Дніпровської установи Виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області №4.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1