АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/18/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/86/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пруди Советского району Автономної Республіки Крим, громадянина України, засудженого 22 серпня 2007 року Совєтским районним судом Автономної Республіки Крим за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.307, п.п.4,12 ч.2 ст.115 із застосуванням ч.1, ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016 року ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 травня 2006 року по 10 вересня 2007 року, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 суд виходив з того, що останній не довів своє виправлення, а з початку відбуття строку покарання систематично допускав порушення встановленого порядку відбування покарання та правила розпорядку дня.

В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою, оскільки ним відбуто 3/4 призначеного строку покарання, адміністрацією було приховано його заохочення і вказує, що став повністю на шлях виправлення, що доводиться його ставленням до праці та поведінкою.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважає оскаржувану ухвалу законною та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали справи та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Як встановлено в ході судового розгляду засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 12 травня 2006 року. Кінець строку відбування покарання 14 січня 2020 року. Отже, станом на 13.04.2016 року засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 строку покарання.

Також, зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що суд першої інстанції детально проаналізував відомості щодо особи засудженого, його поведінку за місцем відбування покарання та зайнятість на виробництві і прийшов до вірного висновку, що засуджений не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання.

Так, з матеріалів даної справи слідує, що крім обставин, які засуджений наводить в апеляційній скарзі, також встановлено і те, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, намагається дотримуватись норм, що визначають порядок та умови відбування покарання, за час відбування покарання засуджений має одне заохочення від 05.01.2018 року за перевиконання норм виробітку. Однак, за весь період відбування покарання з 12.05.2006 року допустив 53 порушення встановленого порядку відбування покарання, за вчинення яких накладались стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції вірно оцінив наведені обставини в сукупності, врахувавши вимоги ст.81 КК України та відповідні роз`яснення постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» щодо необхідності ретельного з`ясування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, неухильного дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків, старанності у роботі, прагнення до кращого її виконання, підвищення кваліфікації, бережливого ставлення до матеріалів і обладнання.

При цьому суд обгрунтовано взяв до уваги поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-досторокового звільнення.

Аналізуючи доводи засудженого під час апеляційного розгляду, що він має не одне, а два заохочення, колегія суддів приходить до переконання, що вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як про це просить засуджений.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2018 року без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2