справа № 563/104/18
У Х В А Л А
30 січня 2018 року м. Корець
в с т а н о в и в :
26 січня 2018 року, за результатами опрацювання веб-порталу використання публічних коштів було встановлено факт розтрати службовими особами Користівського навчально-виховного комплексу бюджетних коштів, шляхом зловживання своїм службовим становищем, під час здійснення закупівлі 8 (восьми) ноутбуків на загальну суму 67 000 гривень.
Беручи до уваги те, що вищеописані вилучені ноутбуки та зарядні пристрої до них є предметом вчинення злочину та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому, з метою недопущення знищення речових доказів, заборони розпоряджатися будь-яким чином зазначеним вище майном, виникла необхідність накладення арешту на це майно.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав повністю та просив його задоволити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечив щодо задоволення вказаного клопотання.
Службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не викликалися, з метою забезпечення арешту майна.
Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до такого висновку.
Згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
У розумінні положень ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження і відповідно до вимог ст. 170 КПК України полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Згідно ч.7 ст. 237 КПК України вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до п.1 ч .2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди.
Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК України). У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Частиною 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.
З огляду на викладене слідчий суддя дійшов висновку, що необхідність та правові підстави арешту тимчасово вилученого майна при викладених у клопотанні обставинах слідчим доведено, клопотання слідчого відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Клопотання про арешт майна задоволити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1