Справа № 183/5662/17
№ 1-кп/183/1051/17

У Х В А Л А
26 грудня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів з тих підстав, що на теперішній час не змінились ризики, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, не працює, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків. Також, ОСОБА_5 раніше судимий і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Тому, обвинувачений може переховуватися від суду з огляду на покарання, що йому загрожує. Прокурор вважає, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою. Заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати помешкання з 20.00 по 08.00 годину. Клопотання обгрунтовано тим, що обвинувачений має постійне місце проживання, де проживає з матір`ю похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину. Захисник вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить належне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків і не потребує застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Пояснив, що буде з`являтися до суду за першим викликом, до затримання працював хоча і неофіційно, проживає за місцем своєї реєстрації з матір`ю та має на утриманні неповнолітнього сина.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1,4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на те, що відносно ОСОБА_5 складено обвинувальний акт, який розглядається судом, це свідчить про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення. Суд також вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, є наявними з огляду на покарання, яке йому може бути призначене судом. Тобто існують обставини, визначені п. 1,2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому суд також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України. Так, ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, однак в силу вимог ст.ст. 88-90 КК України вважається таким, що раніше не судимий, оскільки з дня відбуття покарання за попереднім вироком суду і на час вчинення інкримінованого йому злочину минуло більше 6 років. Також, ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане свідчить, в свою чергу, про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем свого проживання. В той же час, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Однак сама по собі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, не може бути самостійною і достатньою підставою для продовження застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу.
Враховуючи зазначене суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному вище ризику. За таких обставин та з огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, суд приходить до переконання про недоцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою та можливість зміни останньому запобіжного заходу на домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 не одружений і офіційно не працевлаштований не спростовують висновків суду щодо можливості зміни останньому запобіжного заходу.
Приймаючи таке рішення суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику і правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 75-85 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 року, рішенні у справі «Гавула проти України» від 16.05.2013 року, рішенні у справі «Коберник проти України» від 25.07.2013 року, рішенні у справі «Таран проти України» від 17.10.2013 року, рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12.01.2012 року, рішенні у справі «Адам`як проти Польщі» щодо необгрунтованого і тривалого тримання обвинуваченого під вартою, необхідності розгляду судом питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого, а також щодо того, що тяжкість вчиненого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 5 ст. 202 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Отже, обвинувачений ОСОБА_5 підлягає доставленню до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4», де він утримується під вартою, та негайному звільненню з-під варти, якщо в уповноваженої особи вказаної Установи відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання обвинуваченого під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 202, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 (шістдесят) днів по 23 лютого 2018 року включно.
Заборонити ОСОБА_5 залишати в період з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 підлягає доставленню до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» та негайному звільненню з-під варти, якщо в уповноваженої особи вказаної Установи відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання обвинуваченого під вартою.
Зобов`язати ОСОБА_5 :
1)після звільнення з-під варти невідкладно прибути до місця свого проживання;
2)з`являтися своєчасно до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за першою вимогою;
3)утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Ухвалу направити для виконання до Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1