Справа № 742/760/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/931/2017
Категорія - ст. 135 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31 серпня 2016 року за № 0001688 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Прилуки Чернігівської області, громадянка України, українка, із середньою технічною освітою, непрацююча, одружена, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судима, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 135 КК України та їй призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирався.

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 перебуваючи в стані вагітності, свідомо приховуючи вагітність від родичів та свого оточення, не ставши на облік в медичний заклад, маючи намір на залишення в небезпеці новонародженої дитини, в період часу з 11:00 до 12:00, 31серпня 2016 року, перебуваючи на кладовищі в с. Дубовий Гай, Прилуцького району, за відсутності сторонніх осіб, під час фізіологічних пологів, народила доношену та живу дитину жіночої статі вагою 2800 г, довжиною 49 см, після цього обвинувачена ОСОБА_8 , всупереч вимог ст. 150 ч. 2 Сімейного кодексу України, згідно яких на матір покладено обов`язок піклуватися про здоров`я своєї дитини, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу особам, що перебувають в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї діяльності, розуміючи, що немовля перебуває в небезпечному для життя стані та позбавлене можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не надала необхідної допомоги новонародженій дитині за наявності можливості надати таку допомогу, залишила дитину на кладовищі в с. Дубовий Гай, Прилуцького району і не повідомила близьких родичів та інших осіб про перенесені пологи та народження дитини, тобто умисно залишила дитину в небезпечному для життя стані.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 135 КК України, а саме як залишення у небезпеці, тобто завідоме залишення без допомоги, матір`ю, яка не перебувала в обумовленому пологами стані, своєї новонародженої дитини, яка перебувала в небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Не оспорюючи вирок в частині встановлення фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої через м`якість призначеного покарання.

Зазначає, що судом при призначенні покарання не дотримано вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Обираючи міру покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, молодий вік та трьох малолітніх дітей ОСОБА_8 , те, що у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо. Проте судом не враховано відсутність обставин, які пом`якшують покарання, крім того згідно довідки виданої Яблунівським сільським головою, діти обвинуваченої близько чотирьох років проживають в батьків чоловіка обвинуваченої, а дитину, яка знаходилась в «Прилуцькому обласному будинку дитини «Надія» обвинувачена жодного разу не відвідала її. З заявою до суду про встановлення материнства звернулась лише в листопаді 2016 року. Прокурор переконаний, що факт проживання малолітньої дитини з матір`ю, свідчить лише про намагання обвинуваченої уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин відносно своєї дитини. Адже у вчиненому вона не розкаялась, вину визнала частково. При цьому суд у своєму вироку не навів переконливих доказів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченої ст. 75 КК України, а лише послався на характеризуючи дані.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 та виправдати її через відсутність в її діях складу кримінального правопорушення.

В своїх доводах адвокат стверджує, що судом залишено поза увагою п.5 висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №144/157 від 21.02.2017 року, згідно якого ОСОБА_8 перебувала в стані емоційної напруги, який був обумовлений фізіологічними процесами перебігання пологів, та показання судово-психіатричного експерта ОСОБА_10 та експерта-психолога ОСОБА_11 про те, що стан емоційної напруги, обумовлений пологами та обумовлений пологами стан це одне й те ж саме, це стан у якому перебуває жінка під час пологів та певний час після пологів. У такому стані перебувала ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованих дій.

А отже, дані обставини вказують на відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст. 135 КК України, оскільки вона передбачає відповідальність за дії, вказані в ч.1 цієї статті, вчинені матір`ю стосовно новонародженої дитини, лише в тому розі, якщо матір не перебувала в обумовленому пологами стані. Автор скарги переконаний, що судом ці показання експертів оцінені суб`єктивно та з обвинувальним ухилом, внаслідок чого стан емоційної напруги, тобто стан обумовлений пологами, суд трактував як звичайний нормальний стан кожної жінки в період пологів, який не впливає на кваліфікацію. Тому висновки суду першої інстанції, зазначає автор скарги, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

В засіданні апеляційного суду адвокат обвинуваченої заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та додатково пояснив, що його підзахисна перебувала в обумовленому пологами стані. Обвинувачена підтримала позицію свого адвоката та просила задовольнити його апеляційну скаргу.

Прокурор наполягав на доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та просив скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої через м`якість призначеного покарання.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора щодо наявності підстав для задоволення апеляційної скарги та призначення обвинуваченій реального покарання, позицію адвоката та обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним чином.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 перебуваючи в стані вагітності, свідомо приховуючи вагітність від родичів та свого оточення, не ставши на облік в медичний заклад, маючи намір на залишення в небезпеці новонародженої дитини, в період часу з 11:00 до 12:00, 31серпня 2016 року, перебуваючи на кладовищі в с. Дубовий Гай, Прилуцького району, за відсутності сторонніх осіб, під час фізіологічних пологів, народила доношену та живу дитину жіночої статі вагою 2800 г, довжиною 49 см, після цього обвинувачена ОСОБА_8 , всупереч вимог ст. 150 ч. 2 Сімейного кодексу України, згідно яких на матір покладено обов`язок піклуватися про здоров`я своєї дитини, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу особам, що перебувають в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї діяльності, розуміючи, що немовля перебуває в небезпечному для життя стані та позбавлене можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не надала необхідної допомоги новонародженій дитині за наявності можливості надати таку допомогу, залишила дитину на кладовищі в с. Дубовий Гай, Прилуцького району і не повідомила близьких родичів та інших осіб про перенесені пологи та народження дитини, тобто умисно залишила дитину в небезпечному для життя стані.

З висновку судово-психіатричної експертизи від 13.10.2016 року № 666, встановлено, що у ОСОБА_8 на теперішній час не виявлено клінічних ознак психічного захворювання (а.с. 49-52).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 476 від 03.10.2016 року у ОСОБА_8 має місце післяпологовий період, а саме близько третьої доби на момент огляду лікаря-гінеколога 02.09.2016 року ( а.с. 80-81).

Висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 144/157 від 21.02.2017 встановлено, що ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає. Вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона підозрюється. ОСОБА_8 на той період часу не знаходилась в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на теперішній час примусові заходи медичного характеру не показані ( а.с. 139-144).

Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 145 від 14.02.2017 року у ОСОБА_8 не виявлено клінічних ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, тому відповідне протиалкогольне лікування їй не показане ( а.с. 145-147).

Я зазначив в засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_10 , що стан обумовлений пологами - це фізіологічний процес нормальної жінки в період пологів. Перебування в стані обумовленим фізіологічними пологами тобто нормальними. В стані емоційної напруги перебуває кожна жінка в період пологів і це нормальний фізіологічний стан і цей стан припиняється коли припиняється родова діяльність, проходить і цей стан .

В засіданні апеляційного суду був допитаний експерт член експертної комісії ОСОБА_12 , який пояснив, що обумовлений пологами стан, це стан фізичного, психологічного та емоційного напруження, яке переживає кожна жінка при пологах. Ніяких розладів душевної діяльності у ОСОБА_8 встановлено не було.

Будь-яких доказів, які б вказували про те що на момент вчинення інкримінованих дій ОСОБА_8 перебувала в обумовленому пологами стані, матеріали кримінального провадження не містять, і такі докази сторонами в ході судового розгляду як першої так і апеляційної інстанції не надані, всі докази надані сторонами досліджені в повному обсязі.

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 135 КК України передбачена у випадках, коли жінка не перебуваючи в обумовленому пологами стані, тобто в стані емоційної та фізичної напруги, після закінчення родової діяльності, залишає свою новонароджену дитину в небезпеці. Саме в таких діях обвинувачувалась і була засуджена ОСОБА_8 , тому апеляційна скарга адвоката в інтересах обвинуваченої не підлягає задоволенню.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю зібраних доказів, які досліджені судом першої інстанції та їм дана вірна оцінка.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні вимоги і сторони обвинувачення.

Так, в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання за злочин, передбачений ч.2 ст.135 КК України, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винної та її позицію до вчиненого, яка вчинила умисний злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, згідно медичної довідки на обліку у психіатра не перебуває, згідно довідки Прилуцького наркологічного диспансеру від 13.09.2016 року №640 на обліку не числиться і за медичною допомогою не зверталася, раніше не судима, має молодий вік та трьох малолітніх дітей.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено. На даний час обвинувачена забрала на виховання дитину, в злочині відносно якої вона обвинувачується і на сьогоднішній день фактично виховує трьох дітей, тому позбавлення її волі може негативно вплинути на їхню подальшу долю.

Таким чином, рішення суду з приводу виду та розміру призначеного ОСОБА_8 покарання є належним чином вмотивоване.

Підстави для скасування вироку та ухвалення нового з метою посилення покарання, про що йдеться у апеляційній скарзі прокурора, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4