АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/2160/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/48/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Покров, Дніпропетровської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.3 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 289 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.125, ч.3 ст. 289 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт; за ч.3 ст. 289 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна. Крім того, врахувати як обтяжуючу обставину, відповідно до вимог ст. 67 КК України - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Заперечення на апеляційні скарги учасниками кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 402 КПК України подані не були.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 125 ч.1, 289 ч.3 КК України та призначено покарання:

- за ст.125 ч.1 КК України у виді 160 годин громадських робіт, що відповідно до положень ст. 72 ч.1 КК України, відповідає 20 дням позбавлення волі;

- за ст.289 ч.3 КК України у виді 9 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 за сукупністю злочинів остаточне покарання за цим вироком у виді 9 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з дня його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 17 листопада 2016 року.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення відбутий ним у межах цього кримінального провадження, з 17.11.2016 року по 20.06.2017 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України та з 21.06.2017 року по 28.09.2017 року включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Питання з речовими доказами вирішено.

Питання з цивільним позовом потерпілого ОСОБА_8 вирішено.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року ОСОБА_6 , 26.02.2016 року, біля 19 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе «Вісімка» по вул. Центральній, буд. № 49 у м. Покров, Дніпропетровській області, підійшов до автомобіля марки «ALFA-ROMEO», зеленого кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , згідно довіреності серії НАС № 060219 право розпоряджатись та користуватись якою належить ОСОБА_8 , який знаходився за кермом вказаного автомобіля та попросив останнього відвести його до магазину, котрий розташований по вул. Шляховій у м. Покров, Дніпропетровської області, на що водій ОСОБА_8 погодився. Під час руху в якості пасажира, перебуваючи на задньому пасажирському сидінні у вказаному автомобілі позаду водійського сидіння, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом. В цей же день та час, реалізуючи свій злочинний намір, повторно, навмисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, на перехресті вулиці Торгової та вулиці Чехова в м. Покров, Дніпропетровської області, застосовуючи до водія ОСОБА_8 погрози фізичного насильства, які були сприйняті останнім як небезпечні для його життя і здоров`я, почав вимагати від водія рухатись по вказаному ним маршруту. Потерпілий ОСОБА_8 , сприймаючи погрози ОСОБА_6 , як небезпечні для свого життя і здоров`я, з метою уникнути нанесення йому тілесних ушкоджень, вистрибнув під час руху зі свого автомобіля. Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, переліз на водійське сидіння і, не виймаючи ключів з замку запалення, продовжив керування автомобілем, таким чином незаконно заволодів автомобілем марки «ALFA-ROMEO» 1990 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_3 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток, відповідно до висновку експерта № 4/37-104 від 08.04.2016, на загальну 56 334 гривні 28 копійок.

Крім цього, 16.05.2016 року приблизно о 22 год. ОСОБА_6 знаходився в кафе "Гном", котре розташоване за адресою вул. Центральна 53-а в м. Покров, Дніпропетровської області, де в ході бесіди з раніше йому знайомою ОСОБА_11 виникла сварка, під час якої на ґрунті виниклих, особистих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . В цей же день і час, знаходячись біля кафе «Гном» і реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи протиправно, схватив потерпілу ОСОБА_12 правою рукою за шию та, утримуючи останню, умисно завдав 3-4 удари лівою рукою в обличчя ОСОБА_11 , чим згідно висновку експерта № 404 від 22.06.2016 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді гематом верхньої та нижньої повік лівого та правого ока, субкон`юктивального крововиливу обох очей, двох саден шиї, котрі згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Органами досудового слідства вищезазначені дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК України за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та за ч.1 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження з чим і погодився суд першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 не погоджуючись із кваліфікацією його дій за ч.3 ст. 289 КК України зазначає, що ні поясненнями свідків, ні поясненнями самого потерпілого ОСОБА_8 не підтверджується застосування ним насильства щодо потерпілого. Будь-яких дій, які б спонукали потерпілого покинути автомобіль під час його руху він, ОСОБА_6 , не вчиняв і сам потерпілий не міг чітко зазначити в чому саме виявилися ці погрози. Крім того, апелянт звертає увагу суду, що будь-яких доказів того що він взагалі мав намір заволодіти транспортним засобом потерпілого матеріали кримінального провадження не містять, а у нього не було умислу на заволодіння цим транспортним засобом. Також, апелянт зазначає, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було порушено його право на захист, так як суд після останнього слова обвинуваченого видалився до нарадчої кімнати, після чого і оголосив що у зв`язку із технічною помилкою повторно провів судові дебати. Але він був втомленим і тому не міг повністю висловити свою думку в судових дебатах.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 125, ч.3 ст. 289 КК України зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував дані про особу обвинуваченого, відповідно до яких обвинувачений був раніше неодноразово засуджений, вчинив новий злочин маючи непогашену у встановленому порядку судимість, що на думку апелянта свідчить про систематичність протиправної діяльності останнього. Крім того, не було достатньо взято до уваги і те, що ОСОБА_13 під час розгляду кримінального провадження провину у вчинених злочинах не визнав та намагався перекласти провину на потерпілого, який начеб-то своїми діями поставив життя самого обвинуваченого під загрозу, а відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_14 в судовому засіданні останній чинив на неї тиск, тобто всіма способами намагався уникнути відповідальності. Крім того, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено висновок результатів медичного огляду обвинуваченого, відповідно до якого останній 26 лютого 2016 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте зазначену обставину суд не врахував як обтяжуючу, відповідно до вимог ст. 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_9 , який діє в його інтересах, кожен окремо підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 , на полягали на її задоволенні, а вимоги апеляційної скарги прокурора вважали необґрунтованими; прокурор та потерпілий ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність провини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а отже апеляційним судом не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.3 ст. 289 КК України є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.

Так, як на доказ провини ОСОБА_13 у незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненим повторно, поєднаним з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого суд першої інстанції послався на пояснення потерпілого ОСОБА_8 , допитаного як судом першої інстанції так і під час перегляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції який пояснив, що 26.02.2016 року, ввечері він знаходився у своєму автомобілі марки «Альфа Ромео», темно-зеленого кольору, та приблизно о 20 год. до нього підійшов обвинувачений і попросив відвезти його в інший район міста за 50 грн., на що він, ОСОБА_8 , погодився. Воробйов сів на заднє сидіння позаду нього, тримаючи у руці банку пива та вже перебував у стані алкогольного сп`яніння. Проїхавши деякий час обвинувачений попросив у нього закурити, оскільки своїх цигарок у нього не було, на що він відповів, що він не дозволяє куприти в автомобілі, але обвинувачений почав вимагати у нього сигарету та ображати його, після чого вони доїхали до вулиці Петровського де він, потерпілий, зупинився, припаркував машину і попросив обвинуваченого покинути машину, але останній відмовився. В цей момент він, ОСОБА_8 відчув як обвинувачений приставив до спинки сидіння невідомий предмет, від якого спинка сидіння навіть трохи піддалася вперед і наказав йому їхати прямо і не обертатись. Відчуваючи загрозу за своє життя він продовжив рух вперед і доїжджаючи до вул. Чехова, рухаючись в напрямку заправки побачив поліцейський автомобіль. При цьому, обвинувачений висловив йому погрози про те, що якщо він поверне в напрямку поліцейського автомобіля «його мізки розлетяться по автомобілю» і він, сприймаючи реальність погрози, повернув в протилежну сторону руху автомобіля поліції рухаючись в сторону кафе. Під`їхав до кафе він побачив групу людей, знизив швидкість руху автомобіля, відкрив двері, і не зупиняючи руху автомобіля, вистрибнув з нього, а ключі залишив в замку запалювання. Автомобіль продовжив рухатися і в подальшому зупинився, задівши металевий парапет з протилежної сторони дороги. Після цього він, ОСОБА_8 , піднявся та підбіг до людей для отримання допомоги, а автомобіль поїхав у напрямку «Нової пошти». В цей час повз кафе проїжджав автомобіль поліції, працівники якого, побачили маневр автомобілю «Альфа Ромео», включили спец сигнали та наказали водію автомобіля здійснити зупинку. Обвинувачений не реагував на вимогу, продовжував рух автомобіля. Через деякий час повз них проїхали автомобілі швидкої допомоги та поліції і він з працівниками поліції доїхав до місця ДТП, що сталась недалеко від заправки з його автомобілем. Прибувши на місце події, він побачив, що його автомобіль загорівся, обвинувачений лежав на дорозі, навколо нього були лікарі. Яким саме предметом йому погрожував обвинувачений він сказати не може, але погрози обвинуваченого він прийняв як реальні і відчував, і вирішив вистрибнути з автомобіля, оскільки відчував загрозу для свого життя.

Вищезазначені пояснення потерпілого ОСОБА_8 є чіткими, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження зокрема: протоколом огляду місця події від 26.02.2016 року з фото таблицею, згідно якого зафіксована обстановка на місці виявлення автомобіля «Альфа Ромео» д.н. НОМЕР_1 , який був незаконно вилучений з володіння потерпілого ОСОБА_8 та предмети знайдені при цьому (т.2, а.с.10-12); протоколом огляду предмету від 26.02.2016 року, згідно якого оглянута чоловіча спортивна шапка із слідами РБК, яка була знайдена біля автомобіля «Альфа Ромео» д.н. НОМЕР_1 (т.2, а.с.13); постановою про визнання та залучення до кримінального провадження речових доказів від 08.04.2016 року, згідно якої визнано і долучено як речові докази чоловічі кросівки, мобільний телефон марки «Нокіа», спортивну чоловічу шапку (т.2 а.с.14); постановою про визнання та залучення до кримінального провадження речових доказів від 30.03.2016 року, згідно якої визнано і долучено як речовий доказ автомобіль марки «Альфа Ромео», 1990 року випуску, д.н. НОМЕР_1 (т.2, а.с.16); документами підтверджуючими право потерпілого ОСОБА_8 на користування автомобілем марки «Альфа Ромео», 1990 року випуску, д.н. НОМЕР_1 (т.2, а.с. 23-25), протоколом від 09.03.2016 року про пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 за рисами обличчя та елементами одягу впізнав на фотознімку за №4 чоловіка, який 26.02.2016 року погрожуючи застосувати насильство відносно нього та заволодів його транспортним засобом марки «Альфа Ромео», додатком за зазначеного протоколу де на фотознімку №4 зображений обвинувачений ОСОБА_6 (т.2 а.с. 30-31); висновком експерта від 08.04.2016 року за №4/37-104 про визначення вартості колісного транспортного засобу марки «Alfa Romeo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та розміру збитків, завданого власнику транспортного засобу на момент проведення розрахунку, яка складає 56 334, 28 грн. (т.2, а.с.37-48); висновком експерта від 05.03.2016 року за №4/37-89 про визначення середньої (ринкової) вартості ідентичної моделі автомобіля марки «Alfa Romeo» (т.2, а.с.52-54); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 26 лютого 2016 року, яким зафіксовано ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 станом на 20 год. 10 хв. 26.02.2016 року (т.2, а.с. 79).

Крім того, відповідно до пояснень свідка ОСОБА_15 , допитаного судом першої інстанції, 26 лютого 2016 року, приблизно о 21 год. він разом із відпочиваючими, вийшов покурити та побачив, що у напрямку кафе, «виляючи», рухався автомобіль марки «Альфа Ромео2 із якого вистрибнув водій, перекотився по асфальту і з криками викликати поліцію, підбіг до них. У цей час автомобіль врізався у паркан неподалік кафе і зупинився, але згодом почав рушати, від`їхавши заднім ходом та продовжив рух. а за ним поїхав співробітників поліції. Від водія автомобіля «Альфа Ромео» він дізнався , що у нього угнали транспортний засіб та розповів, що до нього в автомобіль підсів чоловік, попросив його відвезти, а згодом погрожував фізичною розправою, після чого водій вистрибнув з автомобіля.

Свідок ОСОБА_16 , інспектор поліції в судовому засіданні пояснив, що 26 лютого 2016 року він разом з напарником знаходились на патрулюванні в м. Покров, рухаючись на службовому автомобілі по вул. Чехова в бік вул. Партизанська, помітили автомобіль який стояв на дорозі, на своїй смузі, мотор був заведений, машина газувала, але не рушила. Вони хотіли спитати у водія, що трапилось, під`їхали до вказаного автомобіля, але в цей час останній рушив. Увімкнули спец. сигнали та вимагали водія зупинитися. Побачивши, що водій не реагує на їх вимоги, почали переслідувати вказаний автомобіль і проїхавши за ним побачили, що вказаний автомобіль потрапив в ДТП, а обвинувачений ОСОБА_6 лежав поряд з автомобілем непритомний.

Дослідивши з дотриманням вимог закону вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України, дослідивши та оцінивши докази по кримінальному провадженню, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України за ознаками - незаконного заволодіння транспортним засобом вчиненим повторно, поєднаною з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що дії обвинуваченого ОСОБА_13 щодо потерпілого ОСОБА_8 були реально сприйняті останнім як погроза для свого життя, мали реальний характер і сприймалися потерпілим, відповідно до його пояснень у судовому засіданні, як такі, що можуть бути негайно реалізовані, тому підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_13 на ч.1 ст. 289 КК України, як про це просить обвинувачений у своїй апеляційні скарзі, колегія суддів не вбачає.

Необґрунтованими слід вважати також доводи обвинуваченого про порушення його прав на захист з огляду на обмеження виступу у повторних дебатах з огляду на його втомлений стан.

Так, під час апеляційного розгляду провадження колегія суддів надала можливість ОСОБА_13 висловити ті доводи по справі, у повторному викладенні яких він був, на його думку, обмежений, при цьому ОСОБА_13 зазначив що просить перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 289 КК України оскільки злочин ним було вчинено без погроз та будь-яких дій, які б це підтверджували на адресу потерпілого.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_13 під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, судом вірно встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, і його висновки про доведеність вини ОСОБА_13 у скоєнні кримінальних правопорушень за обставин, вказаних у вироку, на думку колегії суддів, є законними та обґрунтованими.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить їх обґрунтованими, оскільки, суд першої інстанції при призначення виду та розміру покарання обвинуваченому врахував всі обставини відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Так, при визначені виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд першої інстанції, ґрунтуючись на положеннях ст..65 КК України, врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину за ч.3 ст.289 КК України та злочину невеликої тяжкості за ч.1 ст.125 КК України, позицію обвинуваченого щодо фактичного невизнання ним вини у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, досліджені матеріали, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги прокурора, щодо неврахування судом першої інстанції такої обтяжуючої покарання обвинуваченого обставини як перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, колегія суддів вважає необгрунтованним, оскільки відповідно до вимог ст. 337 КПК України суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, а з обвинувального акту щодо ОСОБА_13 наявність обтяжуючих його покарання обставин не вбачається.

З урахування наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції - залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187, щодо ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.3 ст. 289 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4