Справа №589/1150/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/678/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шостка, Сумської області, фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимий: 15 вересня 2016 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 850 грн.,

обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга на вирок Шосткинського міськайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року в якій останній порушує питання про зміну вироку, в частині призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та зарахування йому всіх пом`якшуючих обставин.

Як вбачається із вироку суду ОСОБА_6 , діючи повторно, та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та направлено до суду, 25 вересня 2016 року близько 22:00 год. знаходячись на АДРЕСА_2 , де розташовані гаражі та сараї, діючи за попередньою змовою групою осіб, здійснили таємне викрадення майна належного ОСОБА_9 , шляхом проникнення до будівлі сараю останньої.

Спільними діями ОСОБА_6 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та направлено до суду завдано потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2715 грн.

Крім того, ОСОБА_6 08 грудня 2016 року в денний час, перебуваючи у кв. АДРЕСА_3 , діючи повторно здійснив таємне викрадення майна належного ОСОБА_10 , чим останньому спричинив майнову шкоду на загальну суму 640 грн.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

За сукупністю вироків, невідбуте покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, виконувати самостійно.

Визначено початок строку відбуття покарання 25 березня 2017 року.

Зараховано на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у покарання строк попереднього ув`язнення з 25 березня 2017 року до дня набрання вироком законної сили в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишено без змін - тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати 263 гривень 88 копійок.

Вирішено питання речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Свої вимоги обвинувачений ОСОБА_6 мотивує тим, що:

- не оспорюючи фактичні обставини він не погоджується із призначеним покаранням, оскільки характер викраденого майна вказує на перебування його в скрутному матеріальному становищі, а беручи до уваги, що їжа ним використана за призначенням, то це на його думку вказує на відсутність корисливого мотиву для збагачення;

- зазначає, що ним не було здійснено проникнення;

- суд посилаючись на судимості не зазначив покарання за вироком від 15 вересня 2016 року;

- суд не розглянув питання можливості призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки в справі наявні пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, визнання вини, повернення майна потерпілому, відсутність претензій від потерпілих.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги з мотивів наведених в ній, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд першої інстанції розглянув вказане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

З урахуванням зазначеного та відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений допитувався судом першої інстанції, вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, що підтверджується звукозаписом судового засідання (а.с. 60) за 23 травня 2017 року, погодився з юридичною кваліфікацією його дій, також йому було роз`яснено порядок та наслідки дослідження доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з якими обвинувачений повністю погодився, зазначивши про добровільність своєї позиції та відсутність тиску на нього з боку правоохоронних органів, потім надав пояснення суду стосовно фактичних обставин кримінального провадження, тому доводи апеляційної скарги стосовно відсутності в діях обвинуваченого факту проникнення до житла, а також корисливого мотиву братися до уваги не можуть, оскільки вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону і зазначені обставини не можуть оскаржуватися до апеляційного суду.

Доводи ОСОБА_6 про те, що підставою для вчинення злочину стало перебування його в скрутному матеріальному становищі, а беручи до уваги, що їжа ним використана за призначенням, то це на його думку вказує на відсутність корисливого мотиву для збагачення, на думку колегії жодним чином не спростовують його винуватість у вчиненні злочину та не надає йому жодного права незаконно позбавляти права власності інших осіб, при тому, що він є дієздатною, повнолітньою і працездатною особою, а тому повинен організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належним чином себе та свою сім`ю, при наявності такої. Крім цього, як вбачається зі змісту вироку відсутність коштів не перешкодила йому вживати спиртні напої.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років. Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягнення справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Застосований захід примусу повинен найбільше сприяти досягненню передбаченої ч. 2 ст. 50 КК мети покарання виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції керувався саме вказаними нормами матеріального права і дав належну оцінку всім обставинам, які мають правове значення при обранні виду та розміру покарання.

Зокрема, суд урахував те, що обвинувачений не працевлаштований, раніше судимий за корисливий злочин, вчинив новий злочин майже відразу після засудження за ч. 1 ст. 185 КК України, на утриманні нікого не мав, за місцем мешкання характеризується формально позитивно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, та врахував його ставлення до вчинених кримінальних правопорушень.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Також, судом враховано наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, судом першої інстанції з урахуванням даних про особу обвинуваченого обґрунтовано не було застосовано положення ст. 69 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі у межах мінімальної санкції статті за вчинення тяжкого злочину.

Крім того, беручи до уваги, що обвинувачений вчинив сукупність злочинів, а також те, що засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, судом обґрунтовано застосовано положення ст. 70 та ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання.

Колегією суддів також приймається до уваги, що ОСОБА_6 через нетривалий час після засудження за попередній корисливий злочин знову було вчинено тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, що свідчить про вперте небажання стати на шлях виправлення, а тому, з урахуванням вищевикладеного, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статті 50 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе унаслідок суворості. Відповідне рішення суду є вмотивованим та не викликає сумнівів у своїй правильності.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на: повернення майна потерпілому, відсутність претензій від потерпілих, при наявності обставини, що обтяжує покарання, та даних про особу обвинуваченого, на думку колегії, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого та дають підстави для застосування ст. 69 КК України.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення покарання за вироком від 15 вересня 2016 року при посиланні на судимості є слушними, однак вказана обставина, з врахуванням детального розкриття виду і міри покарання за вироком від 15 вересня 2016 року в мотивувальній частині та резолютивній частині вироку суду жодним чином не впливає на фактичні обставини справи та вид і розмір призначеного судом остаточного покарання.

Порушень чинного законодавства, які б істотно вплинули на правильність прийняття рішення у кримінальному провадженні не вбачається.

З урахуванням зазначеного відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ів

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно

суддя Апеляційного суду

Сумської області ОСОБА_2