Справа № 484/317/18
Провадження № 1-КП/484/130/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальне провадження № 0000227 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Студена Піщанського району Вінницької області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, розлученого, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 24.01.2001 року РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , призваний 08.05.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу на посаді начальника радіостанції радіовзводу батареї управління військової частини польова пошта НОМЕР_3 у військовому званні молодший сержант, не інваліда, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України; -

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язки Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

08.05.2015 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби. Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 09.06.2015 року № 96 молодший сержант ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду начальника радіостанції радіо взводу батареї управління зазначеної військової частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби молодшому сержанту ОСОБА_5 було повідомлено і до часу самовільного залишення військової частини він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», молодший сержант ОСОБА_5 як військовослужбовець був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини, проте діючи в порушення вимог зазначених нормативно-правових актів ОСОБА_5 19.01.2016 року о 08.00 годині, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою ухилитися від несення обов`язків військової служби, незаконно, назавжди, без дозволу командування, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 , не повідомляв органам військового управління та правоохоронним органам про себе як про військовослужбовця, на службу до військової частини не з`являвся. 19.12.2017 року ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто злочин, передбачений ст. 407 ч.4 КК України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні, ніякі фактичні обставини справи не оспорював і пояснив, що дійсно був мобілізований, проходив службу в армії. Коли в АТО загинув його брат, мати попросила його приїхати, він самовільно, нікому не сказавши, залишив військову частину і поїхав до матері. Більше на службу не повертався. Працював у м. Києві неофіційно. З`явився вже у грудні 2017 року. У скоєному розкаявся.

Ніхто з учасників процесу ніякі фактичні обставини справи не оспорював, тому судом не досліджувались всі докази щодо цих обставин відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України. Крім того вина ОСОБА_5 підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами: наказами командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 96 від 09.06.2015 року про зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу частини; № 48 від 19.01.2016 року про службове розслідування по факту самовільного залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_5 ; актом про результати службового розслідування; наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 № 106 від 01.02.2016 року про результати службового розслідування.

Таким чином вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину доведена. Його дії правильно кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також данні про особу винного, який повністю визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, має зареєстроване місце проживання, за яким не проживає, офіційно не працює, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, молодий вік, позитивну характеристику.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченого, його вік, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства. Покарання йому слід призначити в мінімальних межах санкції частини статті, за якою він обвинувачується, у вигляді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього деякі обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд вважає недоцільним, оскільки досі ОСОБА_5 сумлінно виконував процесуальні обов`язки.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

СУДДЯ: