АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1601/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/32/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 9 листопада 2017 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 9 листопада 2017 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд послався на Постанову Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно якої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи, що засуджений ОСОБА_7 на думку суду, не відповідав зазначеним вимогам, за період відбування покарання у ОСОБА_8 характеризувався посередньо, допустив три порушення установленого порядку відбування покарання, за які були накладені дисциплінарні стягнення, після проведеної із ним виховної та профілактичної роботи змінив свою поведінку, стягнення погашенні у встановленому законом порядку, проте адміністрацією установи не заохочувався, заохочень не має.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою задовольнити його клопотання та із застосуванням статті 81 КК України звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання.

Зокрема, вважає ухвалу суду незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає безпідставним посилання суду на рішення постійно-дівочої комісії Копичинецької виправної колонії № 112 яким йому відмовлено в застосуванні заохочувальної норми закону, згідно протоколу № 22 від 22 вересня 2015 року, та довідку медичної установи Копичинецької ВК № 112 від 3 листопада 2017 року про те що він не звертався з приводу соматичних захворювань з 24 липня 2015 року по 3 листопада 2017 року та виніс рішення про відмову в задоволенні його клопотання. Натомість суд не взяв до уваги його пояснень щодо ставлення до праці, навчання та додержання вимог режиму. Також судом не взято до уваги його доводи, щодо стану здоров`я та те, що по прибуттю в Копичинську ВК-112 він повідомив працівників адміністрації колонії про стан свого здоров`я та медичної частини. Численною кількість клопотань на протязі двох років намагався добитися від працівників колонії надати йому необхідну медичну допомогу.

Суд витребував у адміністрації колонії та у працівників медичної частини довідку про стан здоров`я але отримав довідку за змістом якої вбачається, що стосовно причин за яких він не може працювати в ній нічого не зазначено, зокрема щодо ушкодження плеча, що перешкоджає його працевлаштуванню, щоб неухильним ставленням до праці та покладених на нього обов`язків він зміг довести що став на шлях виправлення.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах

думку прокурора, який заперечує проти апеляційної скарги засудженого та просить залишити її без задоволення,

засудженого ОСОБА_7 який підтримав свою апеляційну скаргу і просить рішення суду скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання,

перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як вбачається з п.2 ч.1 ст.537 КПК України, щодо питань які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені частиною другою ст.539 цього Кодексу, визначено право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

З огляду на роз`яснення, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України -виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Крім того, розглядаючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засуджених, суди повинні враховувати поведінку засудженого під час всього строку відбування покарання, а також приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, ощадливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Як вбачається з характеристики, затвердженої начальником установи відбування покарання від 6 жовтня 2016 року, засуджений ОСОБА_7 за період утримання у слідчому ізоляторі зарекомендував себе посередньо, порушень режиму утримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.

Проте за період відбування покарання у Копичинецькій виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області №112 характеризувався посередньо, допустив три порушення установленого порядку відбування покарання, за які були накладені дисциплінарні стягнення.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання не довів своє виправлення, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні особи засудженого, та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених в ухвалі доказах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів підстав для скасування ухвали Гусятинського районного суду від 9 листопада 2017 року, щодо ОСОБА_7 не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 9 листопада 2017 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2