АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0003435 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у вигляді 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , кваліфікацію його дій, в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України покарання у виді одного року позбавлення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом при визначенні виду та міри покарання не дотримано вимог ст. 65 КК України, зокрема, безпідставно застосовано ст. 66 КК України та визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що він під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене, однак не розкаявся.
Також вказує на безпідставне застосування судом ст.75 КК України, оскільки не надано правової оцінки ступеню тяжкості кримінального правопорушення, залишено поза увагою дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого і обставини вчинення кримінального правопорушення та не вмотивовано можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Зазначає, що обвинувачений схильний до вчинення корисливих злочинів проти власності, оскільки будучи раніше неодноразово судимим (тричі, з яких двічі за вчинення крадіжок) та реально відбуваючи покарання, маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив корисливий злочин проти чужого майна. Вказане, на думку прокурора, свідчить про явну зухвалість, невиправність, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його подальше бажання вести злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до обвинуваченого досить суворі заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого.

Про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого ОСОБА_5 , на переконання прокурора, його небажання ставати на шлях виправлення та прагнення вести злочинний спосіб життя, свідчить також незначний проміжок часу, що минув від часу звільнення з місць позбавлення волі до вчинення обвинуваченим нового корисливого злочину проти власності.
Звертає увагу на те, що характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність законного джерела доходу та незайнятість суспільно-корисною працею для здобуття законних засобів існування; конкретні обставини вчинення ним кримінально-караного діяння та існування реальних ризиків вчинення нових злочинів, приводить до висновку, що застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України є явно невиправданим та не слугує цілям, визначеним у ст. 65 КК України.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 , 12 березня 2017 року, близько 20 години 40 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину «Нью Йоркер», що розташований в торгівельному центрі «Скай Молл» по проспекту Ватутіна, 2-т у м.Києві, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгових полиць магазину чоловічу куртку вартістю 279 гривень 82 копійки, чоловічу толстовку вартістю 314 гривень 90 копійок, чоловічі штани вартістю 258 гривень 13 копійок, помістив їх до своєї сумки, та направився до каси магазину.

Після цього, не сплативши в касі магазину за взятий ним товар, направився до виходу з магазину, однак виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його затримано працівниками охорони при виході з приміщення магазину з майном, яке належало магазину ТОВ «Нью Йоркер Україна» на загальну суму 852 гривні 84 копійок, яким ОСОБА_5 намагався таємно заволодіти.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора про підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Наведений висновок є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений представленими в справі доказами в їх сукупності, не заперечувалися і обвинуваченим, досліджувалися судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Крім того, згідно положень Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який законом віднесено до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, вину у вчиненому визнав, повернув майно потерпілому, врахувавши обставину, що пом`якшує його покарання, а саме щире каяття, не встановивши обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням наведених обставин суд обрав покарання у виді позбавлення волі, зазначивши, що менш суворий вид покарання, буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65, 71 КК України, за видом та розміром воно відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Також судом належним чином вмотивовано прийняте рішення щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання.
Зокрема, враховано особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому та повернув майно потерпілому.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що застосування до ОСОБА_5 положень ст.75 КК України є достатньо мотивованим та підтверджено наведеними обставинами, які суд обґрунтовано врахував.
Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про безпідставне визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, оскільки щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема і письмової заяви обвинуваченого (а.с.65), як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у скоєному злочині, розкаявся та обіцяв стати на шлях виправлення.
На підтвердження цього ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції зазначив, що після вчинення злочину працевлаштувався, надавши довідку ТОВ «Укрспецпоставка», де зазначено, що з 08 червня 2017 року він працює каменщиком-облицювальником. Окрім того, колегія суддів, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком враховує його важкий сімейний стан, а саме наявність на його утриманні матері-пенсіонерки та брата по матері, який є інвалідом III групи.
При таких обставинах, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора, щодо м`якості призначеногоОСОБА_5 покарання є необґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року постановлений щодо ОСОБА_5 без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк з часу отримання копії судового рішення.

Судді:

___________ ________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3