Справа № 639/1784/17
Провадження №1-КП/639/270/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальні акти по кримінальним провадженням, зареєстрованим в ЄРДР 26.12.2016 року за №0003030 об`єднаним з кримінальним провадженням зареєстрованим в ЄРДР 04.04.2016 року за № 0001153 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малинівка Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, з освітою 2 класи загальноосвітньої школи, маючого на утримання малолітню дитину, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходяться кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 , заявлено клопотання про накладення грошового стягнення на потерпілого ОСОБА_7 та про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки строк дії ухвали суду щодо застосування вказаної міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого закінчується, судове засідання по справі відкладається через неявку свідків, ризики, які були враховані при обранні такої міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого не зникли.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, обвинуваченого, його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на його необґрунтованість та тривалість розгляду справи через неявку свідків сторони обвинувачення, просили змінити відносно останнього міру запобіжного заходу на не пов`язаний із ізоляцією від суспільства, а саме домашній арешт, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, зокрема 06.07.2017 р., 22.08.2017 р., 12.09.2017р., 12.09.2017 р. 28.09.2017 р., 02.11.2017р., 20.12.2017р. потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 325 КПК України суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 139 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний, не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне постановити ухвалу про накладення на потерпілого ОСОБА_8 грошового стягнення у розмірі 800,00 гривень.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Судові засідання по справі неодноразово відкладались через неявку свідків сторони обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 , які належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.
Вжитими судом заходами місце знаходження свідків по справі не встановлено.
Згідно матеріалів справи, вказана вище міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого обрана слідчим суддею 20.03.2017 року та продовжена судом до 21.01.2018 року.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, передбачених ч.2 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно та за ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодінням чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно, за які кримінальним законом визначено покарання до 6 років позбавлення волі відповідно.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 раніше судимий, має постійне місце мешкання: АДРЕСА_2 , хворіє на вегето судинну дистонію та гіпертонічну хворобу 2-ого ступеню, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка страждає на захворювання центральної нервової системи та нирок, батьківських прав не позбавлений.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти . При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана неявкою в судове засідання свідків обвинувачення та потерпілого, суд вважає, що на даний час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою на 60 днів та накладення стягнення на потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на більш м`який, а саме домашній арешт - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт,звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання з 15:00 год. по 08:00 год. кожного дня за адресою : АДРЕСА_2 ,повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до органу, який здійснює виконання даної ухвали свій паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Накласти на потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , грошове стягнення у сумі 800 (вісімсот) гривень 00 коп., з перерахуванням зазначених коштів на р/р 0008, отримувач УДКСУ Жовтневого району, банк отримувача ГУДКCУ в Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, КОД , призначення платежу: грошове стягнення згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2017 року по справі №639/1784/17.
Виконання ухвали доручити Харківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику Харківської УВП № 27.

Строк пред`явлення ухвали для виконання в частині накладання грошового стягнення 1 рік.
Ухвала оскарженню не підлягає, але відповідно до ст. 147 КПК України в частині накладення грошового стягнення може бути скасована судом, що її постановив за клопотанням особи, на яку накладено стягнення.
Суддя ОСОБА_1