Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 12 вересня 2017 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000735.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 4 жовтня 2016 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Старий Білоус Чернігівського району Чернігівської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: 12.12.2011 вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч.1 ст. 309 КК України до 850 грн штрафу, 29.05.2012 вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 69, ст. 70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Заводського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року звільнену від відбування покарання на підставі ст. 7 ЗУ «Про амністію»,

засуджено за ч. 2 ст. 310 КК України до 240 годин громадських робіт.

Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 2 грудня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі особу засудженої та обставини вчинення злочину, не взято до уваги, що остання неодноразово судима, на шлях виправлення не стала, безпідставно застосовано щодо засудженої положення ст. 69 КК України при наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання. У свою чергу, апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, допущених порушень не усунув та вирок місцевого суду залишив без змін.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винною у тому, що вона, навесні 2016 року та до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції 12 червня 2016 року, умисно, без передбаченого законом дозволу, на присадибній земельній ділянці, що за адресою: АДРЕСА_1 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307, ст. 309 КК України, посіяла та вирощувала 106 рослин конопель.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікація її дій в касаційній скарзі не оспорюються, а твердження прокурора про те, що апеляційний суд не зазначив в ухвалі достатніх та переконливих мотивів на спростування доводів прокурора про явну несправедливість призначеного місцевим судом із застосуванням ст. 69 КК України покарання є обгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №18 від 10 грудня 2004 року), призначення основного покарання, нижчого від найнижчої

межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого,

більш м`якого виду основного покарання, або непризначення

обов`язкового додаткового покарання ст. 69 КК може

мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин,

що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості

вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Так, залишаючи без зміни вирок місцевого суду, яким ОСОБА_5 визнано виннною у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, не навів достатні та переконливі мотиви з яких визнав необґрунтованими доводи прокурора про те, що покарання засудженій призначено без дотримання загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та без урахування положень ст. 69 КК України, оскільки судом апеляційної інстанції визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину однією складовою єдиною пом`якшуючою обставиною.

Не дано апеляційним судом й вичерпної оцінки доводам прокурора про те, що ОСОБА_5 будучи раніше судимою за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом особливо небезпечних наркотичних засобів, відбувала покарання у виді позбавлення волі за збут наркотичних засобів, на шлях виправлення не стала та продовжила вчиняти злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів.

За таких обставин колегія суддів визнає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, внаслідок чого вона підлягає скасуванню.

Під час нового розгляду справи слід дати належну та вичерпну оцінку усім доводам прокурора, зазначеним в його апеляційній скарзі, щодо м`якості призначеного засудженій із застосуванням ст. 69 КК України покарання та ухвалити обґрунтоване й законне рішення.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року колегія суддів

постановила:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3