Справа №467/1477/16-к 29.11.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000204, за апеляційними скаргами прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровоград, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання у Арбузинській виправній колонії № 83, раніше судимого:
- 23.12.2014 р. Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,
визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, та визнаного невинуватим і виправданого за недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_9 ,
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України і призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю вчинення ним даного злочину.
Ухвалено на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2014 р. та остаточно призначити покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 24.10.2016 р. по 18.01.2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено до набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, строк відбуття покарання рахувати з 18.01.2017 р.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просив скасувати вирок в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України за недоведеністю вчинення ним даного злочину.
Захисник ОСОБА_7 просить вирок в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 393 КК України скасувати і закрити кримінальне провадження, в решті залишити без змін.
Узагальнені доводи осіб, яка подали апеляційні скарги.
Прокурор просив скасувати вирок в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України за недоведеністю вчинення ним даного злочину.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що вирок є незаконним і підлягає скасуванню.
Стверджує, що у вироку показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 викладені частково у вигідному для обвинувачення вигляді.
Крім наведених у вироку показань, свідки надали показання стосовно певних розшукових дій проведених працівниками установи, які на думку апелянта є сумнівними та про відсутність документів про їх відрядження для розшуку ОСОБА_6 .
Допитані особи є оперативними працівниками виправної колонії, достовірно знали або зобов`язані були знати про свій обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 207 КПК України. Незважаючи на це, вони нікого не повідомили про затримання ОСОБА_6 , не доставили останнього до уповноваженої службової особи, а нібито привезли його до виправної колонії № 83. Враховуючи відсутність будь-яких інших доказів затримання ОСОБА_6 , захисник вважає, що ОСОБА_6 не залишав установи, де відбуває покарання.
Стверджує, що докази, які досліджувались в ході судового розгляду, не несуть жодного доказового навантаження доведеності вини ОСОБА_6 .
Вказує, що після затримання ОСОБА_6 , яке, зі слів свідків, відбулось нібито 09.06.2016 р., вперше він побачився зі слідчим 15.07.2016 р. Тобто, протягом одного місяця і шести днів грубо порушувались права ОСОБА_6 на захист, оскільки останньому не роз`яснялись його процесуальні права, зокрема, право на захист, що є неприпустимим.
Вважає, що твердження захисту про відсутність доказів затримання ОСОБА_13 за межам установи, де він відбував покарання, повинні бути відображені у вироку суду першої інстанції та/або взяті за основу виправдувального вироку, або спростовані з наведенням докладних мотивів, які б ґрунтувалися на належних та допустимих доказах.
Зарахування ОСОБА_13 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 24.10.2016 р. по 18.01.2017 р., на думку захисника, є незаконним, оскільки суд повинен був рахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з дня його нібито «затримання» 09.06.2016 р.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив втечу з місць позбавлення волі як особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, за наступних обставин.
Відбуваючи покарання в Арбузинській виправній колонії № 83 УДПтС України в Миколаївській області, розташованій в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, постановою начальника Арбузинської ВК № 83 від 25.11.2016 р. ОСОБА_6 був переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації при Арбузинській виправній колонії № 83 УДПтС України в Миколаївській області.
07.06.2016 р. близько 22.00 год. ОСОБА_6 , будучи залученим, відповідно до рознарядки на виконання робіт на компресорній установі, переслідуючи прямий умисел, направлений на скоєння втечі з місць позбавлення волі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив втечу з місць позбавлення волі та направився до м. Кіровограда, де був затриманий 09.06.2016 р. працівниками Арбузинської ВК № 83 УДПтС України в Миколаївській області.
Дії ОСОБА_13 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 393 КК України, як втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора у зв`язку із відмовою прокурора, який подав апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
30.03.2017 р. на адресу Апеляційного суду Миколаївської області від начальника Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 надійшов лист про відмову від апеляційної скарги прокурора на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
На підставі викладеного, враховуючи, що під час апеляційного розгляду прокурор підтримав відмову від апеляційної скарги, апеляційна скарга прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 апеляційним судом не розглядається.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 393 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.
Склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України є формальним, і його об`єктивна сторона виражається у втечі, що здійснюється будь-яким способом, і являє собою самовільне, тобто незаконне, тимчасове або постійне залишення місця позбавлення волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.
Наведені захисником ОСОБА_7 доводи про невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними.
Так обвинувачений ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження, як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, будь яких пояснень не надавав.
Проте, вина ОСОБА_6 у втечі з місця позбавлення волі, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, підтверджується показаннями свідків, а саме ОСОБА_10 , який показав, що 07.06.2016 р. після проведення контрольної перевірки стосовно втечі засудженого ОСОБА_6 , було створено декілька груп, до його групи ввійшло троє осіб, вночі після 23.00 год. він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відряджені до м. Кіровограда за місцем мешкання засудженого. Вони їздили у с. Кам`янка Долинка, потім до м. Кіровоград, де шукали засудженого ОСОБА_6 , якого затримали на зйомній квартирі близько 12.00 год. дня. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наведені показання підтвердили та показали, що вони брали участь у розшукових заходах з пошуку засудженого, до пошуку було залучено біля 20 працівників колонії, які здійснювали пошук групами. Ввечері 07.06.2016 р. вони разом з ОСОБА_10 виїхали до м. Кіровоград за місцем мешкання засудженого. Батьки засудженого у с. Кам`янка Долинка повідомили, що син до них не приїжджав. ОСОБА_6 затримано на зйомній квартирі у м. Кіровоград.
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2014 р. ОСОБА_6 засуджений до 3 років позбавлення волі.
За постановою начальника Арбузинської виправної колонії № 83 від 04.12.2015 р., засудженого ОСОБА_6 переведено з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації колонії для подальшого відбування покарання.
04.12.2017 р. відповідно підписки, ОСОБА_6 ознайомлено з межами дільниці соціальної реабілітації, правами засудженого та попереджено про негативні правові наслідки в разі порушення встановлених меж, зокрема про кримінальну відповідальність за ст. 393 КК України втеча з місць позбавлення волі, про що отримано від нього зобов`язання про дотримання правил внутрішнього розпорядку на дільниці соціальної реабілітації.
Відповідно рознарядки на вивід засуджених дільниці соціальної реабілітації Арбузинської Виправної колонії № 83 на роботу з 01.06.2016 р. по 07.06.2016 р. ОСОБА_6 назначено на роботу до компресорної станції.
За змістом рапорту чергового Арбузинської виправної колонії № 83 ДПтСУ в Миколаївській області ОСОБА_14 від 07.06.2016 р. на ім`я начальника Арбузинської виправної колонії № 83 повідомлено, що 07.06.2016 р. о 22.30 год. під час контрольної перевірки засуджених дільниці соціальної реабілітації на виробничих об`єктах виявлено відсутність засудженого ОСОБА_6 на робочому місці компресорної станції.
Із спецповідомлення начальника Арбузинської виправної колонії № 83 ОСОБА_15 від 08.06.2016 р. вбачається, що він повідомив т.в.о. начальника Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області про те, що 07.06.2017 р. о 22.30 год. під час проведення контрольної перевірки засуджених дільниці соціальної реабілітації Арбузинської виправної колонії № 83 задіяних на виробничих об`єктах встановлено відсутність на компресорній підстанції дільниці соціальної реабілітації ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді 3 років позбавлення волі призначеного вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2014 р.
Отже, факт втечі ОСОБА_6 з місця позбавлення волі, як особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, тимчасово переведеного до дільниці соціальної реабілітації, є встановленим та доведеним.
Показання свідків працівників колонії є послідовними, логічними та узгоджуються між собою, підстав для сумніву у наданих ними в суді першої інстанції показаннях не має, вони підтверджуються письмовими доказами.
До того ж будь яких пояснень на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, обвинувачений ОСОБА_6 не надав.
З огляду на наведене доводи захисника про відсутність доказів того, що ОСОБА_6 залишав межі Арбузинської виправної колонії № 83, тобто здійснив втечу з місць позбавлення волі, є безпідставними.
Доводи захисника про невідповідність дій працівників колонії вимогам ст. 207 КПК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Кримінальний процесуальний кодекс не містить окремого конкретного положення, в якому б зазначався перелік осіб, яким законом надано право здійснювати затримання. Проте з аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що уповноваженою службовою особою, яка вправі здійснити затримання, є працівник будь-якого правоохоронного органу України за умови, що право на затримання особи йому надано законом.
Відповідно до положень Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» від 29.12.2014 р., персонал установи виконання покарань має право на затримання засуджених, які вчинили втечу з місць позбавлення волі.
Після фактичного затримання ОСОБА_6 працівниками виправної колонії, він був доставлений до Арбузинської виправної колонії № 83, де відбував покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2014 р.
Отже дії працівників Арбузинської виправної колонії № 83, після затримання ОСОБА_6 у м. Кіровограді та конвоювання останнього до виправної колонії, відповідали вимогам закону.
Щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження даних про результати розшукових дій працівників Арбузинської виправної колонії № 83, то слід зазначити, що наявність таких даних не спростовують і не підтверджують факту відсутності засудженого ОСОБА_6 за місцем відбування покарання, а тому ці доводи захисника не заслуговують на увагу.
Доводи захисника про не відображення у вироку показань свідків, які на його думку, викладені у скороченому вигляді, а саме відсутності даних про наказ на їх відрядження до м. Кіровограду, на думку апеляційного суду, не є суттєвим та істотно не впливає на повноту наданих ними пояснень відображених у вироку, а відсутність у матеріалах провадження пояснень свідків, отриманих в ході проведення розшукових заходів, відносно ОСОБА_6 , не спростовують доведеність вини останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України.
Доводи апелянта про необхідність зарахування ОСОБА_6 до строку покарання терміну перебування його в Арбузинській виправній колонії № 83 з дати затримання 09.06.2016 р. по 18.01.2017 р., так як ОСОБА_6 в цей час перебував під слідством, є безпідставними, оскільки перебування засудженого у зазначеній установі було обумовлено відбуванням останнім покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград від 23.12.2014 р., та не може вважатись періодом попереднього ув`язнення ОСОБА_6 .
Також за матеріалами кримінального провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався, а тому суд першої інстанції на підставі ч. 5 ст. 72 КК України правильно зарахував у строк відбування ОСОБА_6 покарання, строк попереднього ув`язнення з 24.10.2017 р. по 18.01.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки саме з 24.10.2017 р. ОСОБА_6 , відповідно довідки Арбузинської виправної колонії від 08.11.2016 р., вибув з даної установи до слідчого ізолятора м. Миколаєва для розгляду даного кримінального провадження.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України.
Підстав для скасування вироку та закриття провадження з врахуванням доводів зазначених у апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.
Разом з тим у строк відбуття покарання обвинуваченому слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст. ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції ЗУ від 26.11.2015 р. № 838-VIII), 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України та виправдано за ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.
В порядку ст. 404 КПК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.01.2017 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, з 21.06.2017 р. по 29.11.2017 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ ____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3