АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 663/348/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/282/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
іменем України
24 квітня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000076 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Сєвєродонецька Луганської області, громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму: вироком Армянського міського суду АР Крим від 06.08.2013 року за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі;
визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.
Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а:
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що вона 23.01.2017 року біля 10-00 години, перебуваючи на тротуарі поряд з будинком № 61 по вул. Маріїнська в м. Скадовськ, повторно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння чужим майном, відкрито викрала грошові кошти ОСОБА_9 в розмірі 1300 грн., які знаходилися в кишені потерпілої. Після чого, з викраденим залишила місце вчинення злочину та у подальшому розпорядилася ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_8 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів зазначає, що судом не взято до уваги дані, що містяться у протоколі прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення, де вона вказала на ОСОБА_8 ,яка відкрито заволоділа її грошовими коштами у сумі 1300 грн., які узгоджуються з показаннями потерпілої. Крім того, суд не врахував дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 23.01.2017 року за участю потерпілої, у протоколі слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_8 щодо обставин вчиненого злочину. Вважає, що суд необґрунтовано визнано докази сторони обвинувачення недопустимими, що не відповідає вимогам ч.7 ст.223 КПК України. Наголошує, що з підстав того, що фототаблиці до протоколу огляду підписані лише слідчим, відповідно до вимог ч.3 ст.104 КПК України не є підставою для визнання процесуального документу недопустимим доказом. Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно виключено з числа доказів протокол огляду грошових коштів, які видала свідок ОСОБА_10 , оскільки саме ці кошти видала обвинувачена для повернення потерпілій. Крім того, судом не надано жодної оцінки показанням свідка ОСОБА_10 , яка змінила свої показання в судовому засіданні, які суперечать її показанням, отриманим під час досудового розслідування. Зазначає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.01.2017 року відповідає вимогам ст.228 КПК України, а отже не може бути визнаний недопустимим доказом. Під час даної слідчої дії потерпіла впізнала обвинувачену, як особу, яка вчинила злочин. Стверджує, що в судовому засіданні потерпіла наголошувала, що злочин відносно неї вчинила саме ОСОБА_8 , а в судовому рішенні неправильно викладено її показання. Судом не надано оцінки показанням обвинуваченої ОСОБА_8 , які не узгоджуються в цілому з обставинами кримінального провадження. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги, просила їх задовольнити, доводи обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993р., № 12 від 03.12.1997р., № 6 від 30.05.2008р., - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Дійшовши висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, судпершої інстанції належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо винності чи невинності, достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення, які визнав недопустимими.

При цьому суд не зазначив, які саме докази він визнав допустимими та достатніми на підтвердження свого висновку, і не навів переконливих суджень на спростування висновку органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Тобто, суд на обґрунтування свого висновку щодо невинності ОСОБА_8 , не проаналізував зібрані у провадженні докази і фактично не дав їм ніякої оцінки, зокрема, не звернув уваги на показання потерпілої ОСОБА_9 щодо обставин вчиненого злочину.

Так, під час судового засідання 14.03.2017 року потерпіла ОСОБА_9 показала, що саме ОСОБА_8 відкрито викрала у неї гроші, аналогічні показання надані нею під час судового засідання 24.05.2017 року, що підтверджено наявним в матеріалах кримінального провадження технічним носієм аудіо запису судових засідань, які судом не були поставлені під сумнів та не отримали належної оцінки у вироку, які не підтверджують позицію захисту обвинуваченої ОСОБА_8 про її непричетність до вчиненого злочину.

При цьому показання потерпілої ОСОБА_9 , викладені у вироку, суперечать її показанням, наданим нею безпосередньо під час судового розгляду, що свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, судом першої інстанції не звернуто уваги та не надано жодної оцінки показанням обвинуваченої ОСОБА_8 , яка заперечувала свою причетність до вчиненого злочину, та вказувала на ОСОБА_10 , як особу, яка відкрито викрала гроші у потерпілої, а також показанням свідка ОСОБА_10 , які викладено в контексті спростування висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , що вона (свідок) нічого не бачили і не може підтвердити той факт, що ОСОБА_8 викрала гроші у потерпілої. Вона (свідок) видала працівникам поліції гроші у сумі 400 грн., які отримала від невідомого чоловіка, з яким перебувала в інтимних стосунках.

Надаючи перевагу наведеним вище показанням обвинуваченої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , яка фактично в судовому засіданні змінила свої показання, суд у вироку не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці показання обвинуваченої та свідка достовірними, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у провадженні доказам, зокрема, фактичним даним, що містяться у протоколі слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_8 ,де вона показала, яким чином вона відкрито викрала гроші у потерпілої (а.п. 197-200), які ставлять під сумнів висновок суду про невинуватість ОСОБА_11 ..
Також не отримали належної оцінки дані, що містяться у протоколі огляду про вилучення у свідка ОСОБА_10 грошей у сумі 400 грн., які їй передала ОСОБА_8 (а.п.192,193), у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 , яка відкрито викрала у неї гроші (а.п. 194, 195), у протоколі огляду про вилучення у ОСОБА_8 грошей у сумі 490 грн. 50 коп., (а.п. 196), у протоколі огляду за участю потерпілої ОСОБА_9 , де вона показала місце злочину (а.п.202-204), які узгоджуються з показаннями потерпілої щодо обставин вчиненого злочину, на що суд взагалі не звернув уваги.

Відкидаючи зазначені вище докази обвинувачення, які спростовують показання обвинуваченої ОСОБА_8 , а також свідка ОСОБА_10 про непричетність ОСОБА_8 до викрадення грошей у потерпілої, суд послався на те, що вони зібрані з порушенням вимог ст. 84, 104, 105, ч.7 ст.228 КПК України та визнав їх недопустимими доказами.
На думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є передчасним та хибним.

Відповідно до ч.1 ст.87 КК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Мотиви, з яких суд першої інстанції визнав зазначені вище докази недопустимими, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, огляд місця події від 23.01.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 проведені з дотриманням вимог ч.7 ст.223, ст.237 КПК України, під час цих слідчих дій участь понятих не є обов`язковою, на що суд не звернув уваги.

Впізнання особи за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_9 проведено з дотримання вимог ч.7 ст. 228 КПК України у присутності понятих і дані, що містяться у протоколі, не викликають будь-яких сумнівів.

Це стосується і підстав проведення слідчого експерименту від 08.02.2017 року за участюобвинуваченої ОСОБА_8 , який проведено за її добровільною згодою в присутності понятих, що не суперечить вимогам ст.240 КПК України.
Жодних зауважень з приводу проведених слідчих дій від обвинуваченої, потерпілої та свідка не надходило та зафіксовано в протоколах слідчих дій, тому висновок суду про недопустимість як доказів даних письмових документів протоколів слідчих дій, суперечить вимогам ст. 87 КПК України.
Посилання суду на те, що додатки до протоколів слідчих дії фототаблиці підписані лише слідчим, не свідчить про їх недопустимість як доказів і не відповідає критеріям ст. 87 КПК України. Додатки до протоколів слідчих дій підписані особисто особою, яка їх склала слідчим, що відповідає вимогам ст. 105 КПК України.
Крім того, судом необґрунтовано, в чому саме полягає порушення права обвинуваченої ОСОБА_8 на захист, яка під час проведення слідчого експерименту добровільно та послідовно вказувала, як саме вона вчинила викрадення грошей у потерпілої, і ці обставини обвинувачена не заперечувала під час судового розгляду.
У зв`язку з чим, висновок суду з приводу недопустимості зазначених вище доказів обвинувачення не відповідає матеріалам кримінального провадження та є неправильним.
Отже, при наявності суперечливих фактичних даних щодо обставин вчиненого злочину, які мають істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, суд ці суперечності не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів невинуватість виправданої, що є недопустимим.
Тобто, висновки суду щодо оцінки доказів не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурором.

Тому висновок суду про те, що докази обвинувачення є неналежними та недопустимими, є сумнівним і його не можна визнати обґрунтованим.

З огляду на це, висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст. ст.370, ч.3 ст.374 КПК України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_8 ..

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те, що допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурором, вирок щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, ч.1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Виходячи з викладеного, апеляційна скарга прокурора має бути задоволена частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 410, 411, ч.1, 2 ст.412, п.1 ч.1 ст. 415, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 25 квітня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 24 квітня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2