Ухвала
Іменем України
29 січня 2018 р.

м. Київ
Справа № 756/5109/17
Провадження № 51-2191 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (друга палата):

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва,
громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну проживання або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року зазначений вирок місцевого суду в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінено.

Виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду про зобов`язання ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 26 березня 2017 року приблизно о 16.20 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Велика Кишеня», розташованого в м. Києві, пл. Оболонська, 6, повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, намагався викрасти чуже майно, що належить ТОВ «Фудмережа на загальну суму 363 грн 46 коп., та не розрахувавшись за викрадений товар, перетнув лінії кас, але не зміг довести свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони вказаного магазину.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. При цьому прокурор вважає, що призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є явно несправедливим, внаслідок м`якості.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про безпідставне застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України є необґрунтованими.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, в достатній мірі врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є середньої тяжкості, усі обставини справи, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, дані про особу винного, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно.
Крім того, взято до уваги обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів та пом`якшуючу покарання обставину щире каяття.
Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення останнього без реального його відбування та застосував до нього положення ст. 75 КК України.
Крім того, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, стверджуючи про правильність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, надав обґрунтовані відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його касаційної скарги.
Свій висновок суд апеляційної інстанції переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Таким чином, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на те, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є мотивованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, суд,

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року щодо ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3