Ухвала іменем україни 26 жовтня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005843, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор висуває вимогу про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_5 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України та неправильне застосування цієї статті закону України про кримінальну відповідальність Апеляційним судом міста Києва. Посилається на те, що при вирішення питання про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання судом не було враховано конкретні обставини вчиненого правопорушення, тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, та ту обставину, що останній вину не визнав, що виключало можливість визнання судом пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття. Звертає увагу, що Апеляційний суд міста Києва при застосуванні ст. 75 КК України безпідставно не врахував того, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Стверджує про формальність розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції і невідповідність оскаржуваного судового рішення вимогам ст. 419 КПК України.

На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від засудженого ОСОБА_5 і потерпілого ОСОБА_7 .

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року ОСОБА_5 , визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

23 лютого 2017 року Апеляційним судом міста Києва скасовано указаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 у частині призначеного йому покарання та ухвалено свій вирок, за яким ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати вирок суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду злочин вчинено за таких обставин.
21 червня 2015 року близько 02:00 год. біля будинку №4-в по вул. Кондратюка в м. Києві між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 відбувся словесний конфлікт. Після цього ОСОБА_5 , діючи умисно з неприязних стосунків, підійшов до ОСОБА_7 лівою рукою схопив його за шию та ножем, який тримав у лівій руці, спричинив легке тілесне ушкодження шиї, а потім наніс один удар ножем у грудну клітину зліва, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення.

Правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Разом із тим, твердження прокурора про немотивоване застосування судом апеляційної інстанції вимог ст. 75 КК України та м`якість призначеного засудженому покарання є обґрунтованими.
Так, при постановленні вироку судом апеляційної інстанції не враховано, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов`язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається із вироку суду апеляційної інстанції, обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, було враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про його особу та пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття.
Проте усупереч вимогам статей 420, 370, 374 КПК України суд апеляційної інстанції не вказав, які дані про особу ОСОБА_5 враховано при призначенні йому покарання і які докази свідчать про те, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині, що було визнано пом`якшуючою покарання обставиною.

Одночасно, у мотивувальній частині вироку суду апеляційної інстанції рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням належним не мотивовано і не указано, які дані про особу засудженого, дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
При цьому, при застосовані ст. 75 КК України, апеляційний суд указав , що вирішуючи питання про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, враховано ту обставину, що він примирився з потерпілим.
Однак, на думку колегії суддів, ця обставина не є достатньою для висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, як і позиція потерпілого, висловлена в суді апеляційної інстанції щодо виду, міри покарання і порядку його відбування.
При цьому, застосовуючи ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції не визнав інших пом`якшуючих покарання обставин і даних про особу ОСОБА_5 , які б свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання в умовах контролю за його поведінкою.
Одночасно суд апеляційної інстанції не зважив на тяжкість вчиненого злочину, його конкретні обставини.

З урахуванням зазначених обставин у сукупності суд апеляційної інстанції неправильно застосував вимоги ст. 75 КК України та призначив ОСОБА_5 покарання, яке не може бути визнано необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів через його м`якість, як про це правильно зазначено в касаційній скарзі.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду апеляційної інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді суду належить повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідити обставини провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Якщо при новому апеляційному розгляді не буде встановлено пом`якшуючих покарання обставин та даних про особу ОСОБА_5 , які б істотно знижували тяжкість вчиненого злочину, та свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то призначене останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким. Одночасно суду апеляційної інстанції належить ретельно перевірити анкетні дані ОСОБА_5 у частині дати його народження та при постановленні нового судового рішення, правильно їх зазначити.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3