Постанова
Іменем України

29 березня 2018 року

м. Київ
справа № 462/3065/16-к
провадження № 51-137 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001474, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Стрийського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин; 2) вироком Франківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 162 КК України на 1 рік обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009).
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 27 квітня 2016 року близько 05.00 год., проникнувши до приміщення сараю, що знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , підготував для таємного викрадення майно, на загальну суму 1500 грн., однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий чоловіком потерпілої ОСОБА_7 .
Крім того, він же, 18 травня 2016 року близько 05.00 год., перебуваючи на АДРЕСА_3 , проліз на прибудинкову територію будинку АДРЕСА_3 та через відчинене вікно, без дозволу законного власника будинку, за відсутності передбачених законом на те підстав, проникнув у підвальне гаражне приміщення, що належить на праві власності ОСОБА_8 .
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого. Вважає, що апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином її доводів про необхідність застосування положень ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, так як останній вчинив інкриміновані йому злочини до відбуття покарань, призначених попередніми вироками. Крім того, вказує, що поза увагою суду залишились доводи апеляційної скарги про неправильне застосування положень ст. 75 КК України при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, які на думку прокурора, потребують перевірки.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризувався посередньо, визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину і прийняв рішення про необхідність обрання покарання у виді позбавлення та, водночас, за наявності всіх перерахованих обставин, звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій він ставив питання про його скасування і ухвалення нового вироку в зв`язку з необхідністю призначення ОСОБА_6 покарання у відповідності до вимог ст. 71 КК України та неправильним застосуванням ст. 75 КК України, дійшов висновку про безпідставність таких доводів.
Однак, з наведеним висновком апеляційного суду колегія суддів погодиться не може з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Відповідно до ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.
За змістом ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.
Наведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність залишились поза увагою суду при перевірці судом апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги прокурора. Як зазначено у вступній частині вироку, ОСОБА_6 в минулому був засуджений вироком Стрийського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин та вироком Франківського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Прокурор в апеляційній скарзі вказував, що покарання за попередніми вироками засуджений на час ухвалення вироку не відбув, а тому покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року необхідно було призначати із застосуванням положень ст. 71 КК України. Однак, апеляційний суд такі доводи належним чином не перевірив та необґрунтовано залишив їх без задоволення, з чим не може погодиться колегія суддів, оскільки викладені в ухвалі мотиви визнання їх безпідставними не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.
Крім того, прокурор в апеляційній скарзі наводив доводи щодо неправильного, на його думку, застосування положень ст. 75 КК України судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Зміст ухвали апеляційного суду свідчить про те, що такі доводи залишились поза увагою суду, оскільки всупереч вимогам ст. 419 КПК України, у ній відсутнє викладення узагальнених доводів апеляційної скарги про це та, відповідно, відповіді на них.
Однак, такі доводи прокурора потребують ретельної перевірки, оскільки суд першої інстанції при прийнятті рішення про застосування ст. 75 КК України взагалі його не обґрунтував, обмежившись загальною фразою про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, а також не взяв до уваги того, що останній, будучи за попередніми вироками засудженим до покарань у виді громадських робіт та штрафу, не відбувши повністю покарання за попередні злочини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно скоїв умисні злочини.
Тому, за наведених обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а провадження - призначенню новому розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час нового розгляду апеляційний суд повинен ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора з приводу необхідності застосування положень ст. 71 КК України та неправильного застосування ст. 75 КК України, належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, призначення ОСОБА_6 покарання іззастосуванням ст. 75 К України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3