ЄУН № 336/6957/17
пр. № 1-кс/336/984/2017
УХВАЛА
Іменем України
05 грудня 2017 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0004531 за ст. 185 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_4 про арешт майна, вилученого протоколом проведення огляду, а саме мобільного телефону IPhone 6S+ в корпусі золотистого кольору, по кримінальному провадженню № 0004531 за ст. 185 ч. 1 КК України за фактом викрадення 30.11.2017 року майна ОСОБА_5 .

Слідчий та прокурор до суду не з`явились, причини неявки суду не сповістили.

За відсутності відомостей про власника майна, на яке слідчий просить накласти арешт, клопотання розглядалось без такої особи.

При вирішенні клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 8,9 КПК України до основних з засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчим у кримінальному провадженні є службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Прокурором у кримінальному провадженні є особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Визначення слідчого (слідчих) який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих віднесено ст. 39 КПК України до повноважень керівника органу досудового розслідування.

Статтею 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

01.12.2017 року до ЄРДР внесено відомості про скоєння злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, за наступних обставин: 30.11.2017 року невідома особа, перебуваючи у Військовому містечку в м. Запоріжжя, здійснила крадіжку майна ОСОБА_5 .

Протокол допиту потерпілого, копія якого додана до клопотання, слідчим суддею не вивчався в якості доказу при розгляді клопотання, оскільки відповідно до витягу з ЄРДР відомості про скоєння злочину внесені до ЄРДР 01.12.2017 року о 10.38 годині, натомість як допит ОСОБА_5 проведений 01.12.2017 року з 08.20 до 08.50 годині слідчим ОСОБА_6 , який до складу слідчої групи, якій доручено проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, не включений.

Постанова про доручення провадження досудового розслідування слідчій групі від 01.12.2017 року, копія якої додана до клопотання, не підписана та надана неповністю.

У вступній частині постанови про визначення групи прокурорів від 01.12.2017 року вказано, що кримінальне провадження розслідується за ст. 187 ч. 3 КК України.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що доданими до клопотання документами не доведено, що з клопотанням до суду звернувся слідчий, який уповноважений на вчинення відповідних дій та прийняття процесуальних рішень в межах вказаного кримінального провадження.

Клопотання про арешт майна не відповідає вимогам, визначеним КПК України для відповідних клопотань, адже не містить зазначення підстав і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено наявність правових підстав для арешту майна.

З протоколу огляду від 04.12.2017 року вбачається, що 04.12.2017 року з 13.00 до 13.25 години слідчий ОСОБА_7 провів у службовому кабінеті Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області огляд мобільного телефону, при цьому фактично зі змісту протоколу вбачається, що слідчим без будь-яких законних підстав без проведення обшуку оглядалась певна особа, яка тримала у руках телефон Samsung Galaxy J3 в корпусі блакитного кольору, який був вилучений.

При цьому в той саме час тим саме слідчим але за участі іншої особи проводилась ще одна процесуальна дія, а саме тимчасове вилучення майна, а саме телефону Samsung Galaxy J3 в корпусі блакитного кольору, а також і огляд та вилучення іншого телефону, що очевидно є неприпустимим, оскільки слідчим начебто проводились одночасно три процесуальні дії.

Постановою слідчого ОСОБА_3 від 04.12.2017 року мобільний телефон Samsung Galaxy J3 в корпусі блакитного кольору визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тож при дослідженні вищевказаних документів є очевидним, що у клопотанні немає жодного обґрунтування наявності підстав для накладення арешту на телефон IPhone 6S+ в корпусі золотистого кольору, враховуючи, що усі документи, додані слідчим до клопотання, стосуються телефону Samsung Galaxy J3 в корпусі блакитного кольору, який до того ж отриманий у спосіб, який не передбачений КПК України, а жодних доказів того, що IPhone 6S+ в корпусі золотистого кольору може бути доказом у кримінальному провадженні не надано.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання не відповідає вимогам КПК України та подано особою, яка не підтвердила своїх повноважень як слідчого у цьому кримінальному провадженні, клопотання є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст. 170-173, 309, 310 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0004531 за ст. 185 ч. 1 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1