АПЕЛЯЦІЙНИЙСУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

08 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

перевіривши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , та особи, яка перебуває під екстрадицій ним арештом ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року,

за участю прокурора ОСОБА_7
особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року було задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою (екстрадиційного арешту) щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Казахстан, уродженки Костанайської області, Семиозерного району, Республіки Казахстан, раніше судимої вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11-12 квітня 2013 року за ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 393, 70 КК України остаточно на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належало їй на праві приватної власності, -

яка розшукується компетентними органами Республіки Казахстан для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених п. «б» ч. 2 ст. 177, п. «б» ч. 3 ст. 177 КК Республіки Казахстан.

Продовжено строк застосованого екстрадиційного арешту щодо громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_6 до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про її видачу та фактичну передачу (екстрадицію) правоохоронним органам Республіки Казахстан на строк не більше ніж до 24 березня 2018 року, включно.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши вимоги ст. 584 КПК України, дійшов висновку, що двомісячний строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується, а тому для забезпечення належної процесуальної поведінки затриманої, унеможливлення її втечі необхідно продовжити строк тримання останньої під вартою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , та особа, яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_6 подали апеляційні скарги в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Одночасно з цим, ОСОБА_6 просить застосувати до неї запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник вказує на те, що слідчий суддя не взяв до уваги позицію сторони захисту в розрізі ст. 585 КПК України, оскільки належним чином не дослідив документи надані стороною захисту.

Зазначає, що прокурор у клопотанні не навів жодної обставини, які потребували б перевірки.

Звертає увагу, що під час застосування до ОСОБА_6 екстрадиційного арешту були порушені положення Конвенції про захист прав людини.

Також посилається на практику Європейського суду з прав людини та вважає, що слідчим суддею не в повній мірі досліджено всі обставини справи.

Зокрема, Шевченківський районний суд м. Києва задовольняючи клопотання прокурора не зазначив причин, чому не приймаються доводи захисту та не береться до уваги те, що 22.12.2017 року ОСОБА_6 набула статусу особи, яка звернулась за додатковим захистом.

ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі вказує на те, що з Республіки Казахстан з 2010 року не надходило жодного запиту щодо її видачі та підтвердження наявності на даний час кримінального провадження щодо неї.
Зазначає, що залишено без уваги наявність у неї довідки про звернення за захистом в Україні, з огляду на це її видача є неможливою.

Крім того, вказує на те, що вона має незадовільний стан здоров`я та в умовах СІЗО не отримує необхідного лікування, при цьому акцентує увагу на наявність у неї міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та затриманої, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 11-12.04.2013 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінальних правоворушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 393 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2017 року у строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано строк (термін) її попереднього ув`язнення з 14.05.2011 року до вступу вироку в законну силу, тобто з 22.10.2014 року та час на який її було затримано - з 13.09.2010 по 19.09.2010 року, виходячи із зарахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

До Генеральної прокуратури України 07.10.2010 року надійшов запит Генеральної прокуратури Республіки Казахстан про видачу ОСОБА_6 для притягнення її до кримінальної відповідальності.

Проведення екстрадиційної перевірки стосовно ОСОБА_6 проводиться прокуратурою міста Києва.

Крім того, Генеральною прокуратурою України доручено прокуратуру міста Києва забезпечити контроль щоду утриманння ОСОБА_6 під вартою, а у випадку її звільнення забезпечити її затримання та застосувати екстрадиційний арешт.

Під час проведення екстрадиційної перевірки встановлено, що в провадженні слідчого відділу Лисаковського ГУВС Департаменту внутрішніх справ Костанайської області перебувають матеріали кримінального провадження №0-119, порушені щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 177 (шахрайство, або ж завдання чужому майну шкоди шляхом обману та зловживанням довірою у великих розмірах) Кримінального Кодексу Республіки Казахстан.

Постановою старшого слідчого Лисаковського ГУВС Департаменту внутрішніх справ Костанайської області від 04.08.2008 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру за п. «б» ч. 3 ст. 177 Кримінального Кодексу Республіки Казахстан.

Постановою старшого слідчого Лисаковського ГУВС Департаменту внутрішніх справ Костанайської області від 04.08.2008 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Інкриміноване ОСОБА_6 злочинні діяння за законодавством України кваліфікується за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 Кримінального Кодексу України, і є екстрадиційними, оскільки за них передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 1 року. Строки давності притягнення до відповідальності за вказані діяння відповідно до ст. 49 КК України не закінчилися.

За результатами екстрадиційної перевірки, відповідно до вимог ст. 589 КПК України обставин, які б перешкоджали видачі ОСОБА_6 компетентним органам Республіки Казахстан для притягнення її до кримінальної відповідальності не встановлено.

Генеральною прокуратурою України 20.02.2013 року прийнято рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 компетентним органам Республіки Казахстан, з відстрочкою фактичної передачі до закінчення судового розгляду кримінального провадження по її звинуваченням у скоєнні злочину на території України, відбування покарання або звільнення від покарання на підставі будь-яких законних підстав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2013 року скаргу ОСОБА_6 на постанову Генеральної прокуратури України від 20.02.2013 року залишено без задоволення.

Рішенням Генеральної прокуратури України від 20.02.2013 року про видачу ОСОБА_6 вступило в законную силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11-12.04.2013 року закінчився 30.11.2017 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року щодо ОСОБА_10 застосовано екстрадиційний арешт, строк якого постановлено рахувати з моменту її фактичного затримання.

30.11.2017 року ОСОБА_6 затримана в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України.

23.01.2018 року заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про визнання наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою та продовження до неї міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до рішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу і здійснення фактичної передачі компетентним органам федеративної Республіки Казахстан.

24.01.2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 та продовжено строк застосованого екстрадиційного арешту щодо громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_6 до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про її видачу та фактичну передачу (екстрадицію) правоохоронним органам Республіки Казахстан на строк не більше ніж до 24 березня 2018 року, включно.

Правовідносини між Україною та Республікою Казахстан щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Згідно ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Відповідно до п. 10 даної статті екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Крім того, відповідно до ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року (ратифікована Україною 29 травня 1997 року) "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду першої інстанції, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була допитана ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані обставини справи, на підставі яких було прийнято рішення про продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, які мають значення при вирішенні питання продовження запобіжного заходу до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Республіки Казахстан, на строк не більше дванадцяти місяців.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_6 виходячи з тих обставин, що двомісячний строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується та прокурором наведено у відповідності до ст. 584 КПК України підстави для подальшого утримання ОСОБА_6 під вартою.При цьому встановлено, що строк відбування покарання ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11-12.04.2013 року закінчився 30.11.2017 року, а тому відпала потреба для відстрочення фактичної її передачі до Республіки Казахстан для притягнення до кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Крім того, колегія суддів, погоджується з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, а саме те, що слідчий суддя, під час розгляду вказаного клопотання, не досліджує питання про винуватість особи і не перевіряє законність рішень прийнятих компетентними органами інших іноземних держав, а лише перевіряє наявність підстав, достатніх для застосування чи продовження щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив компетентний орган держави відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Приймаючи рішення про продовження щодо ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу слідчим суддею, враховано наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості останньої ухилятися як від компетентних органів України, так і від компетентних органів іноземної держави, та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання затриманим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких адвокат та затримана просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні обставини та законні підстави, при наявності яких щодо ОСОБА_6 неможливе продовження екстрадиційного арешту, а тому апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , та особи, яка перебуває під екстрадицій ним арештом ОСОБА_6 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422, 584 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року, якою було задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою (екстрадиційного арешту) та продовжено строк застосованого екстрадиційного арешту щодо громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_6 до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про її видачу та фактичну передачу (екстрадицію) правоохоронним органам Республіки Казахстан на строк не більше ніж до 24 березня 2018 року, включно залишити без змін.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , та особи, яка перебуває під екстрадицій ним арештом ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил ч. 4 ст. 424 КПК України є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 с і к