Ухвала
19 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владивостока Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2015 року за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільненого від його відбування з випробуванням та з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання в виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено певні обов`язки передбаченні ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 постановлено виконувати самостійно. В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, вважаючи його необґрунтованим та немотивованим. Вважає, що матеріали кримінального провадження слід направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому зазначає що вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки вважає що покарання у виді 1 року обмеження волі менш суворе ніж покарання призначене засудженому районним судом. В обґрунтування доводів поданої касаційної скарги прокурор зазначає, що апеляційний суд не дав вичерпної відповіді на всі доводи поданої прокурором апеляційної скарги, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у крадіжці чужого майна, вчиненій повторно, за таких обставин.

Так, 23 лютого приблизно о 19.00 год. в м. Іллінці Іллінецького району Вінницької області ОСОБА_6 шляхом вільного доступу проник у хірургічне відділення Іллінецької центральної районної лікарні, звідки таємно викрав належний ОСОБА_7 велосипед «Ardis» вартістю 400 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, за який його засуджено та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурором не оскаржується.

Що ж стосується доводів касаційної скарги про порушення щодо ОСОБА_6 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону та невідповідністю призначеного засудженому судом першої інстанції покарання тяжкості злочину та особі винного внаслідок м`якості, а саме безпідставного застосування до засудженого вимог ст. 75 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Відповідно до п. 4 ч. 1, 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді 1 року обмеження волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду, виносячи свій вирок, виходила з того, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом було взято до уваги те, що після винесення вироку першої інстанції засуджений не вчиняв нових злочинів, працює та створив сім`ю.

Суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що з урахуванням всіх обставин, покарання ОСОБА_6 слід обрати у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його м`якість, про що зазначає прокурор у своїй касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для зімни чи скасування рішення апеляційного суду.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3