Справа № 589/856/17
Провадження № 1-кп/589/190/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2017 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження № 0000038 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостки Сумської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
04.06.1992 року Шосткинським міським судом за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі;
25.10.1995 року Шосткинським міським судом за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
02.02.1996 року Шосткинським міським судом за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
19.03.1998 року Білопільським міським судом за ч. 2 ст. 206 КК України до 5 років позбавлення волі;
04.06.2003 року Шосткинським міським судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
16.06.2010 року Шосткинським міським судом за ч. 3 ст. 296 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 11.02.2015 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 03.02.2015 року умовно-достроково на невідбутний строк 1 місяць 20 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України

ВСТАНОВИВ:
10 січня 2017 року близько 23 год. ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в районі буд. № 44 по вул. Чехова в м. Шостка, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою у нього виникло бажання задовольнити свою статеву пристрасть шляхом вступу з нею у статеві зносини природним способом. Усвідомлюючи, що не може отримати від ОСОБА_6 добровільної згоди, ОСОБА_4 вирішив зробити це всупереч її волі, з погрозою застосування фізичного насильства. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на насильницьке задоволення власної статевої пристрасті природним способом, для подолання опору дівчини, підійшовши до останньої, ОСОБА_4 , погрожуючи ножем, примусив ОСОБА_6 прослідувати за ним до буд. АДРЕСА_3 , де завів її до підвального приміщення, розташованого у п`ятому під`їзді даного будинку, де насильно, проти волі потерпілої, вступив з нею у статеві зносини природним шляхом, таким чином зґвалтувавши її.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 на початку судового засідання зазначив, що вину визнає повністю. Разом з тим, в подальшому, зазначаючи, що його дії підлягають кваліфікації як замах на зґвалтування, пояснив суду наступне.
З 6 по 9 січня він в компанії святкував Різдво, вживав алкогольні напої. 10 січня проводив до дому приятеля ОСОБА_8 , який проживає по АДРЕСА_3 . Ішов додому на АДРЕСА_2 , хотів зайти в магазин, однак проминув його. Згадав, що є цілодобовий кіоск на вул. Онупрієнка, зайшов туди, купив пива та цигарки. Випив пива біля кіоску й пішов далі до дому. На вул. 6 Гвардійскій зустрів раніше йому не знайому дівчину - потерпілу, яка йшла йому на зустріч. Підійшов до неї і придавив великим пальцем в області ребра. Запропонував їй вступити в статевий акт. На що вона запропонувала йому забрати її мобільний телефон і гроші, однак він відмовився. Чи погоджувалась потерпіла на пропозицію вступити в статевий акт він не пам`ятає. Потім взяв її за руку і вони пішли в сторону вул. Робочої. Зайшли в під`їзд будинку біля АТБ, а потім зайшли в підвал. Він запитав у потерпілої чи були в неї раніше статеві відносини з хлопцем, на що відповідала, що так. Запропонував їй лягти на підлогу. Вона скинула одяг, але який саме він не бачив. Зокрема, не бачив чи знімала потерпіла нижній одяг (білизну), однак чув як вона знімала верхній одяг та штани. Лягла на підлогу. Він розщебнув ремінь, приспустив штани, але не може сказати чи входив із потерпілою у статевий акт. В подальшому сказав, що статевого акту не було. Він передумав вчиняти статевий акт, після того як на неї ліг. Усвідомив, що не потрібно цього робити, фізіологічно також потреба відпала. Сім`явиверження сталося через декілька секунд, після того як він ліг на потерпілу, в його нижню білизну, яку він не скидав. Потім вони встали, одягнулися. Він запропонував провести її додому. По дорозі вибачався, питав про можливу зустріч. Показав ніж потерпілій, який у нього був при собі. Для чого це зробив, не знає. Також зазначив, що ножем потерпілій не погрожував.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, незважаючи на заперечення обвинуваченим вини у вчиненні закінченого злочину у виді зґвалтування, прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину, виходячи з наступного.
Потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що 10 січня 2017 року пішла в гості до друзів на квартиру по АДРЕСА_4 . Близько 23:00 вони разом вийшли з квартири. Двоє хлопців пішли проводжати подруг, а вона сама пішла додому за адресою: АДРЕСА_5 . Йшла додому по АДРЕСА_6 , бачила, що позаду йде чоловік, але на надала цьому будь-якого значення. Потім по крокам почула, що чоловік наближається до неї. Хотіла повернутися, але не змогла, оскільки їй прикрили рукою очі (здається лівою). Чоловік сказав, що якщо буду кричати, буде гірше. Вона спробувала повернутись і відчула гострий, ріжучий предмет у себе з правої сторони під ребром. Це відчувалось через верхній одяг, були дуже неприємні ріжучі відчуття. Чоловік сказав, що якщо вона буде кричати, буде гірше і боляче. Вона запитала, що йому потрібно, запропонувала гроші, телефон, на що він відмовився, сказав, що повинна сама розуміти, що він хоче. В цей час на телефон подзвонила мама. Вона (потерпіла) попросила відповісти на дзвінок, оскільки мама хвилювалась, так як здебільшого о такій порі вона (потерпіла) приходить додому. Чоловік заборонив відповідати на дзвінок і в цей час вона відчула сильніше натискання гострого предмету. Наказав вимкнути телефон, що вона і зробила. Після цього вони пішли у зворотному напрямку від її дому. Весь цей час вона відчувала гострий предмет. Чоловік тримав її лівою рукою за бік, а предметом за правий бік. Куди йшли, їй було невідомо. Зайшли в підвал в будинку біля АТБ. Він йшов вперед, міцно тримав за руку, вона не могла вирватись. По дорозі плакала, просила відпустити, казала, що хоче жити. В підвал запустив її першу. Освітлення там не було. Розірвав коробу, постелив її на підлогу, сказав зняти штани і лягти, що вона і зробила, оскільки була налякана. Зняла штани і нижню білизну. Статевий акт відбувся, він тривав близько трьох хвилин. Сім`явиверження, вона відчула, сталося не в неї. Потім він наказав встати та вдягатися. Наполягав провести її додому. Бігти від нього по дорозі боялася, перебувала в стресі. По дорозі додому він показав ніж і сказав, що саме з ним на неї напав. Біля заправки почула знайомий голос своєї тітки. Побачила друзів. Підійшов друг ОСОБА_9 , запитав, що сталося, хто то був за чоловік, однак вона не змогла відповісти, плакала, сильно злякалась. Він побіг за чоловіком, на що вона прокричала, що не треба бо в нього ніж. Потім підійшла тітка, якій вона розповіла, що сталося. Чоловік був одягнутий в штани, куртку, кепку.
Свідок ОСОБА_10 , мати потерпілої, в судовому засіданні показала, що об 23:00 її дочка не повернулася додому і не подзвонила, хоча у них є домовленість, що донька повідомляє, коли затримується більше 23 год. Після того, як донька не відповіла на телефонний дзвінок, вона набрала подрузі ОСОБА_11 , яка повідомила, що 15 хв. тому ОСОБА_12 пішла додому. Вона (мати) пішла по дорозі її шукати, не знайшла і повернулась додому. Подзвонила друзям доньки, які також почали її шукати. На телефонні дзвінки донька весь час не відповідала. Потім подзвонила її тітці, сказала, що ОСОБА_12 пропала. ОСОБА_13 на машині з сином поїхали її шукати і знайшли на вул. 6 Гвардійській Дивізії, привезли додому. Донька нічого не могла сказати, плакала, вона дала їй заспокійливе. Після того, заспокоївшись, донька розповіла, що її зґвалтували.
Свідок ОСОБА_14 , тітка потерпілої, пояснила, що їй зателефонувала ОСОБА_10 , сказала, що не повернулась додому ОСОБА_12 (донька), друзі не знають де вона. Тому вона попросила друга сина приїхати на машині та разом зі старшим сином вони поїхали шукати ОСОБА_15 . Коли йшли пішки з сином, бо машина зупинилась на заправці, почули чийсь плач. Вона позвала « ОСОБА_12 !». Побачила, що вийшли з двору два хлопці, які також гукали « ОСОБА_12 !» Після того як вона побігла на зустріч племінниці, чоловік, який стояв близько біля неї, втік. Вона наказала сину бігти за ним, а ОСОБА_12 викрикнула, що в нього ніж, дуже плакала, сказала, що її зґвалтували. Син не наздогнав чоловіка та помилково схопив друга ОСОБА_16 , який також її шукав.
Свідок ОСОБА_17 , двоюрідний брат потерпілої, підтвердив пояснення, які надала свідок ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що він з друзями, в тому числі із ОСОБА_19 , його дівчиною ОСОБА_20 та другом ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ). відпочивали на квартирі по вул. Онупрієнка. Близько 23 год. вони розійшлись, пішли проводжати дівчат ОСОБА_23 і ОСОБА_24 . ОСОБА_12 пішла додому одна. Провівши ОСОБА_23 , він з другом зайшли в магазин. Повертаючись, йому подзвонила ОСОБА_25 і сказала, що пропала ОСОБА_12 . Він з другом пішов шукати ОСОБА_15 . Біля заправки побачили ОСОБА_15 з чоловіком. Він крикнув « ОСОБА_12 !» і чоловік побіг. Він з ОСОБА_21 побігли за ним і в цей час ОСОБА_12 закричала, що в нього ніж. Чоловіка не наздогнали, оскільки їх зупинив ОСОБА_16 брат. Після цього, пішли до ОСОБА_16 додому, вона нічого не розповідала. Мама ОСОБА_16 сказала згодом (цієї ж ночі), що ОСОБА_15 зґвалтували. Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_26 надали аналогічні пояснення. Також свідок ОСОБА_26 , яка є подругою потерпілої, пояснила, що через тиждень ОСОБА_12 їй розповіла, що на неї (потерпілу) напав чоловік, погрожував ножем, повів в підвал та там зґвалтував. Свідок позитивно характеризувала потерпілу.
Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання потерпілої та свідків, так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана, а приводів для обмовляння обвинуваченого не встановлено.
В судовому засіданні обвинуваченому було надано право допитати цих осіб , в тому числі і потерпілу, із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань, однак він своє право реалізував відмовившись задавати потерпілій та свідкам питання.
Показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11 січня 2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_4 як особу, що її зґвалтувала.
Висновком судово-медичного експерта № 41 від 07 березня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_6 по даним медичної документації, виявлено садно на дівочій пліві, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
При цьому, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_27 , яким складено даний висновок, пояснив, що, хоча отримані потерпілою ушкодження не характерні для зґвалтування, однак, з фізіологічної точки зору, є абсолютно допустимим факт непорушення дівочої пліви після статевого акту, що може бути викликано як і особливостями організму жінки, так і обставинами самого статевого акту.
Протоколом огляду місця події від 11 січня 2017 року, об`єктом огляду якого був будинок АДРЕСА_2 (місце проживання ОСОБА_4 ), під час якого виявлено та вилучено одяг, який за описом потерпілої, співпадає з тим, в якому був одягнутий ОСОБА_4 під час вчинення злочину.
Протоколом огляду місця події від 11 січня 2017 року, об`єктом огляду якого було підвальне приміщення, яке розташоване в 5-му під`їзді будинку АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено речовину білого кольору. Згідно висновку експерта № 199 від 13 лютого 2017 року, яким досліджувалися зразки крові та слини ОСОБА_4 , та висновку експерта № 202 від 14 лютого 2017 року, яким досліджувалася вищезазначена речовина, дана речовина є спермою та, зважаючи на одержані результати її сероголічного дослідження, групову характеристику крові та категорію видільництва особи, можна стверджувати, що походження слідів сперми можливе від ОСОБА_4 .
Висновком експерта № 203 від 14 лютого 2017 року, в сукупності з висновком експерта № 199 від 13 лютого 2017 року, яким досліджувалися зразки крові та слини ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , згідно якого у вмісті вагіни потерпілої ОСОБА_6 знайдено поодинокі сперматозоїди, які, зважаючи на одержані результати сероголічного дослідження слідів сперми, групову характеристику крові та категорію видільництва осіб, можуть походити від ОСОБА_4 .
Досліджені докази не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.
Вказані докази є належними та допустимими, всупереч твердженням сторони захисту.
Так, експертиза № 199, якою досліджувалась кров та слина потерпілої і обвинуваченого, проведена на підставі постанови слідчого від 18.01.2017 року. Для дослідження експерту слідчим надавались біогологічні зразки, відібрані у вказаних осіб, що зафіксовано відповідними протоколами від 11.01.2017 року 18.01.2017 року (реєстр матеріалів досудового розслідування п.п. 19, 20). При цьому слід зазначити, що під час судового розгляду ні обвинувачений, ні його захисник не заперечували, що у обвинуваченого та потерпілої під час досудового розслідування добровільно відбирались вказані зразки, не ставили питання про порушення порядку їх відібрання, їх належність та відповідність особам. Не порушувалось перед судом питання і про проведення повторних експертиз. Тому підстав вважати, що зразки для експертизи були відібрані з порушенням вимог ст.ст. 241, 245 КПК України, у суду немає.
Експертизи № 203 та 202 також проведені на підставі постанов слідчого від 18.01.2017 року. Для дослідження експерту слідчим надавались біогологічні зразки, відібрані у потерпілої, що зафіксовано відповідним протоколом від 11.01.2017 року (п. 18 реєстру матеріалів досудового розслідування), та зразки білої речовини, виявлено та вилученої під час огляду місця події 11 січня 2017 року. Про наявність будь-яких порушень при відібрані вказаних зразків стороною захисту суду не повідомлялось та судом їх не встановлено.
Висновок експерта № 41 зроблено на підставі даних медичної документації, складеної лікарями акушерами-гінекологами, які оглядали потерпілу, що повністю відповідає правилам проведення судово-медичної експертизи.
За таких обставин, суд приймає до уваги при ухваленні вироку досліджені висновки експертів як докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину. Правових підстав недовіряти вказаним висновкам та виключати їх з переліку доказів, з мотивів недопустимості, суд не вбачає. Не наведено таких підстав і стороною захисту. Твердження захисника про те, що експерти самостійно збирали матеріали для проведення експертизи, суперечать даним матеріалам кримінального провадження, і з боку захисту нічим не підтверджується.
Посилання сторони захисту на те, що є непідтвердженим той факт, що ОСОБА_4 вчинив злочин із застосуванням ножа, - безпідставні.
Дійсно, судом не було взято до уваги дані протоколу огляду помешкання ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), в частині виявлення та вилучення там ножа. Вказаний предмет суд не розцінює як доказ у кримінальному провадженні, оскільки ніж потерпілій для впізнання не пред`являвся, він не вилучався безпосередньо після вчинення злочину у обвинуваченого чи на його місці, будь-яких експертних досліджено з ним не проводилось.
Проте, незважаючи на вказане, суд вважає доведеними в повному обсязі ті обставини, що ОСОБА_4 під час вчинення злочину погрожував потерпілій ножем. Вказані висновки суду ґрунтуються на показаннях потерпілої, яка з упевненістю повідомила, що, коли чоловік, який йшов ззаду, прикрив їй рукою очі, вона повернулась і відчула гострий, ріжучий предмет у себе з правої сторони під ребром. Це відчувалось через верхній одяг, були дуже неприємні ріжучі відчуття. Крім того, по дорозі додому обвинувачений показав ніж потерпілій та сам сказав, що з ним на неї нападав. Пояснення потерпілої підтверджуються і показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , які зазначили, що, коли побігли за обвинуваченим, потерпіла попереджувала, що у чоловіка ніж. Такі ж самі пояснення дали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . При цьому сам обвинувачений не заперечує той факт, що показував потерпілій після вчинення злочину ніж, хоча і заперечує, що погрожував ним. Однак, на запитання суду обвинувачений не зміг повідомити чому саме він показував потерпілій ніж, що дає підстави вважати вказані заперечення виключно способом захисту, в тому числі зважаючи і на те, що в ході допиту обвинувачений добре пам`ятав всі події 10 січня крім самої події злочину.
З урахуванням викладеного є доведеною така складова об`єктивної сторони вчиненого ОСОБА_4 злочину, як застосування ножа.
Оцінивши сукупність вищезазначених доказів, суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним статевих зносин із погрозою застосування насильства щодо потерпілої ОСОБА_6 , тобто її зґвалтування. Сукупність цих доказів відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», що знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».
Дії обвинуваченого судом кваліфікуються за ч. 1 ст. 152 КК України.
Відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Тому, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, спосіб вчинення злочину, враховує його особливу суспільну небезпечність, яка полягає в тому, що злочин знаходиться у суперечності із загальноприйнятим природним укладом статевих відносин, поєднаний із безпорадним станом людини, здатний спричинити шкоду здоров`ю юної особи.
Судом враховуються і відомості про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, що свідчить про відсутність у нього критичної оцінки до свого способу життя та ігнорування моральних засад суспільства щодо законослухняної поведінки. Враховується також те, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з 1980 року з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням психіки. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 71 від 20.02.2017 року, ОСОБА_4 на момент вчинення злочину виявляв ознаки легкої розумової відсталості з порушенням поведінки, однак не виявляв ознак хворобливого розладу психічної діяльності, знаходився в стані алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, влаштовував сварки на побутовому рівні, з особами, з якими проживав. Не працює.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
Обставинами, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності, ставлення обвинуваченого до скоєного, який, хоча і визнав свою вину частково, однак протягом всього судового розгляду схиляв суд до думки, що потерпіла сама мала бажання вступити з ним в статеві відносини, приймаючи до увагу позицію потерпілої, яка просила застосувати щодо обвинуваченого найсуворіше покарання, суд прийшов до висновку, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та контролю за його поведінкою в установі відбування покарання, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільних інтересів. З врахуванням принципу відповідності покарання тяжкості та суспільній небезпеці скоєного, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання в межах наближених до максимального терміну покарання, що відповідає принципах законності та справедливості.
Стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 суд зазначає наступне.
Потерпіла ОСОБА_6 в своєму цивільному позові просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 50 000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що в зв`язку з вчиненим злочином, вона зазнала сильного душевного хвилювання та нервового стресу. Була пригнічена її честь як дівчини. Статевих стосунків до цього вона не мала. Після вчинення злочину тривалий час соромилась і боялась виходити на вулицю, обмежилось спілкування з однолітками, вона не змогла влаштуватись на роботу так як планувала, оскільки боялась виходити на вулицю.
Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 .
Обвинувачений позов не визнав. В письмових запереченнях зазначив, що злочину не вчиняв, статеві відносини мали місце із ініціативи потерпілої. Крім того, ОСОБА_4 , не заявляючи позов, у запереченнях просить стягнути з потерпілої 70 000 грн. на його користь.
Вирішуючи цивільний позов, суд виходить і з того, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд вважає, що вчинення ОСОБА_4 зґвалтування потерпілої ОСОБА_6 призвело до моральних страждань останньої, її переживань з приводу вчиненого по відношенню до неї злочину, що суттєво порушило її нормальний життєвий ритм, тобто потерпілій заподіяно моральну шкоду.
Між вказаними протиправними діяннями відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілій мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.
При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує молодий вік потерпілої, характер її фізичних та душевних страждань, пов`язаний з побоюваннями за своє життя та здоров`я, з відчуттям приниженням, страху, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, те, що вона отримала психологічний стрес, який призвів до порушення нормальних життєвих зв"язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, призвів до тимчасової неможливості працевлаштування, а тому, виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому залишити в силі.
Згідно положень ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року обвинуваченому підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 11 січня 2017 року.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення в два дні позбавлення волі.
Продовжити ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Речові докази, визнані такими постановами слідчого від 12 січня 2017 року, 09 березня 2017 року та 22 лютого 2017 року, знищити.
Задовольнити позов ОСОБА_6 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1