1-кп/755/1220/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
провівши в приміщені суду в м. Києві відкрите підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007996 від 09 червня 2017 року, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Снітинка, Фастівського району, Київської області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,

встановив:
17 листопада 2017 року до Дніпровського районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури №4 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні з відповідними додатками по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.

17 листопада 2017 року, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, зазначений обвинувальний акт отриманий головуючою суддею.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за можливе призначення справи до судового розгляду, оскільки під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, крім того посилався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечувала щодо призначення справи до судового розгляду та просила повернути обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, оскільки суть обвинувачення викладена незрозуміло.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно пункту 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально - правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Судовий розгляд, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином .

Так, дії ОСОБА_6 , кваліфіковані за ознаками ч.3 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у особливо великих розмірах.

В обвинувальному акті відсутнє викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа. При цьому викладення формулювання обвинувачення не можна ототожнювати з викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення.

Крім того, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення в частині зазначення, який саме розмір психотропної речовини складає особливо великі розміри.

Також у формулюванні обвинувачення зазначено, що у ОСОБА_5 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено: відерце жовтого кольору, в якому знаходиться поліетиленовий пакетик, згорток паперу, залишки речовини білого кольору, посудина білого кольору, посудина синього кольору, частина прозорого скла, прозорий стакан з речовиною рожевого кольору, дзеркало з залишками речовини білого кольору, пристрій для куріння, ложечка синього кольору з залишками речовини білого кольору, стакан з залишками речовини білого кольору та в якому міститься пакетик із вмістом білої речовини, 2 пластикові картки з нашаруванням речовини білого кольору, пластикова трубка зеленого кольору з нашаруванням речовини білої речовини, дерев`яна лопатка з залишками речовини білого кольору, 2 пластикові частини з нашаруванням речовини білого кольору, скляна посудина з нашаруванням речовини білого кольору, 4 поліетиленові пакети, всередині яких знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору , скляна банка з нашаруванням речовини білого кольору, 5 частин фольги з нашаруванням речовини білого кольору, циліндрична частина металу з нашаруванням речовини білого кольору, дерев`яна шкатулка, всередині якої знаходяться залишки речовини білого кольору, 2 пластикові банки з нашаруванням речовини, циліндричний предмет, лійка зеленого кольору з нашаруванням речовини білого кольору, ваги з нашаруваннями речовини білого кольору, кришка зеленого кольору, банка з нашаруванням речовин білого кольору, пластикова ємкість зеленого кольору з нашаруванням речовини білого кольору, поліетиленовий пакет з фольгою, кришка з нашаруванням речовини білого кольору, колба з залишками речовини білого кольору, зелена лопатка з нашаруванням речовини білого кольору, пластикова коробка синього кольору з нашаруванням, поліетиленовий пакетик, в якому знаходяться два медичні шприци всередині яких речовина бурого кольору, поліетиленовий пакетик, всередині якого знаходяться таблетки синього кольору. Також в ході обшуку громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в правій кишені шортів було виявлено поліетиленовий пакетик, всередині якого знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору.

Проте відсутнє викладення формулювання обвинувачення щодо розміру вказаних психотропних речовин, придбання та зберігання яких передбачає кримінальну відповідальність, відсутнє також формулювання обвинувачення в частині зазначення обставин зберігання психотропних речовин у визначеному розмірі. При цьому у відповідності до ч.2 ст. 2 КПК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення собою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Натомість обвинувальний акт лише містить зазначення про виявлення під час обшуку вищезазначених предметів, які ОСОБА_5 раніше незаконно придбав та зберігав без мети збуту у особливо великих розмірах.

Також вирішуючи питання про кваліфікацію дій винного, необхідно мати на увазі, що в тих випадках, коли вони були пов`язані з наркотичними засобами, психотропними речовинами або їх аналогами різних видів, розмір цих засобів (речовин) визначається, виходячи з їх загальної кількості. Якщо ж поряд із такими засобами чи речовинами предметом злочину був ще й прекурсор, неприпустимо об`єднувати їх кількість з кількістю останнього. Можна складати лише кількість прекурсорів різних видів (п. 21 ППВСУ від 26 квітня 2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» із змінами, внесеними згідно ППВСУ від 18 грудня 2009 року №16).

Такі обставини в своїй сукупності не дають повне та чітке уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Одночасно слід зазначити, що пред`явлене особі обвинувачення має бути чітким, містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Таким чином, фактично відсутність в обвинувальному акті у розумінні ст. 291 КПК України викладення формулювання обвинувачення стосовно кожного з наведених складових є істотним недоліком обвинувального акту, істотно впливає на визначеність обвинувачення, є порушенням права учасників кримінального провадження на захист та права на справедливий суд, обов*язок забезпечення яких покладається на суд, та однією з гарантій яких є відповідно до п. «а» частини 3 статті 6 Конвенції негайна і детальна поінформованість зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначена особа, а саме: знайомий на ім`я ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, який фактично здійснив продаж психотропної речовини амфетаміну ОСОБА_8 .
Тобто, на думку слідства, знайомий на ім`я ОСОБА_7 анкетні дані про якого в акті відсутні, вчинив злочин за ст. 307 КК України.
Однак, з положень ст. 17 КПК України слідує, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Кримінальне провадження відносно особи на ім`я ОСОБА_7 виділене в окреме провадження та на даному етапі, у суду немає відомостей на якій стадії перебувають вказане кримінальне провадження.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».
Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (див. висновки з відповідної практики. Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (див. рішення у справі "Бьомер проти Німеччини" (Bohmer v. Germany), N 37568/97, п. 54, від 3 жовтня 2002 року). Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …», або ж обвинувачують у вчиненні злочину, «… та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».
Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Однак, у цьому кримінальному провадженні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, зокрема висловленою у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, і не порушувало б презумпцію невинуватості відсутнє.

Такі обставини позбавляють суд можливості в підготовчому судовому засіданні визначитися з вирішенням питань, передбачених ч.3 ст. 290 КПК України, щодо прийняття передбачених судових рішень, позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Такі фактичні обставини є такими, що підлягають доказуванню прокурором, які належить викласти в обвинувальному акті, однак вимоги ст.ст.91,291 КПК України не виконані належним чином в обвинувальному акті.

Зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді.

За таких умов, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.314, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007996 від 09 червня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та додані до нього документи, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 для виконання вимог зазначених в мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: ОСОБА_1