Ухвала
Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ
Справа № 636/2473/15-к

Провадження № 51-162ск17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
встановив:
За вироком Чугуївського районного суду Харківської області від 29 травня 2017 року, залишеним без змін апеляційним судом , засуджено:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 15 листопада 1999 року - за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 46-1 КК Українивідстрочено виконання вироку на 2 роки зі сплатою штрафу у розмірі 680 грн.; 2) за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 14 грудня 2001 року - за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 3) за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2004 року - за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, 13 травня 2005 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 5 днів; 4) вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 3 жовтня 2006 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 06 січня 2010 року звільненого у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

- за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 залишено у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу - 28 липня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 30 червня 2017 року роз`яснено вирок у частині кінцевої дати зарахування строку попереднього ув`язнення та початку строку відбування покарання ОСОБА_5 , а саме зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу 24 червня 2016 року по день винесення вироку 29 травня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Бестях, Орджонікідзевського району, Якутії, РФ, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 10 листопада 2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн.;
- за ч. 2 ст.185 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
- за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу залишено у виді домашнього арешту.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Чугуїв, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого Чугуївським міським судом Харківської області: : 1) за вироком від 28 лютого 2002 року за ч. 2 ст. 206, ч. 1 ст. 122 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК Українизвільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік; 2) за вироком від 26 липня 2004 року за ч. 2 ст. 296 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК Українизвільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки; 3) за вироком від 14 листопада 2006 року за ч. 1 ст. 122 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць; 4) за вироком від 21 січня 2010 року за ч. 1 ст. 309 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК Українизвільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки; 5) за вироком від 10 травня 2012 року за ч. 3 ст. 296 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 6) за вироком від 22 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, 25 липня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»встановлено адміністративний нагляд на строк 12 місяців,

- за ч. 3 ст.185 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК УкраїниОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу -

19 серпня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня

2017 року роз`яснено вирок у частині кінцевої дати зарахування строку попереднього ув`язнення та початку строку відбування покарання ОСОБА_7 , а саме зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу - 19 серпня 2015 року по день винесення вироку - 29 травня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено цивільні позови, а також питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд ухвалою від 12 вересня 2017 року залишив без задоволення апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 29 травня 2017 року щодо засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишив без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_7 у строк покарання час його попереднього ув`язнення, з 30 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_5 у строк покарання час його попереднього ув`язнення, з

30 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених унаслідок м`якості, а також на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суд не взяв до уваги того, що вони вчинили нові злочини в той час, коли щодо них у провадженні суду вже перебувало кримінальне провадження за вчинення умисного корисливого злочину, добровільно не компенсували завдану потерпілим шкоди, а вину визнали лише після вивчення матеріалів кримінального провадження та допиту потерпілих й свідків; крім того ОСОБА_5 систематично не з`являвся в судові засідання. Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд не звернув уваги на те, що засуджений вчинив ряд умисних корисливих злочинів групою осіб, добровільно не компенсував завданої шкоди потерпілим, а вину визнав лише після вивчення матеріалів кримінального провадження й допиту потерпілих та свідків.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він протягом листопада 2014 року травня 2015 року в різний час у м. Чугуєві Харківської області шляхом пошкодження дверей проник до гаражів, розташованих на території домоволодінь за різними адресами, та таємно викрав звідти майно, чим завдав потерпілим матеріальної шкоди на відповідні суми, а саме:
-19 листопада 2014 року, близько 02.20 год. на території домоволодіння АДРЕСА_4 через незамкнені двері проникнувши до сараю, таємно викрав з нього майно, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 356 грн.;
-15 грудня 2014 року, близько 02.20 год. на території домоволодіння. АДРЕСА_5 в шляхом пошкодження дверей, проник до гаражу, звідки таємно викрав майно, потерпілого ОСОБА_10 , завдавши йому матеріальної шкоди на суму 4560 грн. ;
-4 січня 2015 року, близько 02.20 год. на території домоволодіння АДРЕСА_6 шляхом пошкодження дверей, проник до гаражу, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_11 , заподіявши йому матеріальної шкоди на суму 6507,99 грн.;
-15 січня 2015 року, близько 02.20 год на території домоволодіння АДРЕСА_6 шляхом пошкодження дверей, проник до гаражу, звідки таємно викрав майно, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 2250 грн.
-9 травня 2015 року, близько 02.20 год. на території домоволодіння АДРЕСА_7 шляхом пошкодження навісного замка проник до гаражу, звідки таємно викрав майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 13207 грн.
Крім того, 11 травня 2015 року ОСОБА_5 придбав на ринку в м. Харкові 15 кг насіння рослини маку та 15 л розчиннику і відніс до місця свого проживання на АДРЕСА_1 , де незаконно виготовив наркотичну речовину без мети збуту, яку зберігав за вказаною адресою, доки її не було вилучено працівниками міліції під час проведення обшуку 12 травня 2015 року.
В кінці травня 2015 року ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , приїхали на автомобілі ВАЗ 2106 до смт Кочетока та проїжджаючи це селище, заїхали в ліс поблизу літнього табору «Орлятко», де проходить вкритий листами ізоляції магістральний водогін № 1 та № 3 Кочеток - Харків Комплексу водопідготовки «Донець» відокремлений підрозділ комунального підприємства «Харківводоканал», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зірвали загадані листи у кількості 17 шт. та помістивши викрадене до автомобіля з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, чим завдали підприємству матеріальної шкоди у розмірі 489,60 грн.
В період часу з 19 липня 2015 року по 24 липня 2015 року ОСОБА_5 діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перелізли через паркан і потрапили територію домоволодіння АДРЕСА_8 , де ОСОБА_5 за допомогою арматури збив навісні замки на дверях будинку та господарчих побудов. В подальшому ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 таємно заволоділи майном, що перебувало у приміщеннях дачного будинку та господарчої будівлі, чим завдали потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 9990 грн.

12 серпня 2015 року близько 02.00 год., ОСОБА_5 діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на автомобілі ВАЗ 2106 поїхали на вул. Задонецьку в м. Чугуєві. ОСОБА_6 залишився в автомобілі, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перелізли через паркан будинку АДРЕСА_9 , звідки викрали майно, чим завдали потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 1262,03 грн. ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , помістили викрадене до автомобіля та зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.
19 червня 2015 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_7 з раніше йому знайомим хлопцем на ім`я « ОСОБА_16 », проникли через вікно до складського приміщення по АДРЕСА_10 , звідки викрали майно, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на загальну 4900,00 грн.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, та кваліфікація дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи, наведені в касаційній скарзі, щодо призначення надто м`якого покарання засудженим не можуть вважатися обґрунтованими.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.
Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, з висновками якого також погодився апеляційний суд, належним чином урахував те, що:
- ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення середньої тяжкості та тяжкі, раніше неодноразово був засуджений за вчинення корисливих злочинів, судимість у встановленому законом порядку не знято й не погашено, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо (спиртними напоями не зловживає, порушень громадського порядку не вчиняє, скарг на його адресу не надходило); одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження. Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину;
- ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості та тяжке, раніше неодноразово був судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята та непогашена, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо (спиртними напоями не зловживає, порушень громадського порядку не вчиняє, скарг на його адресу не надходило), має на утриманні неповнолітню дитину 2006 року народження. Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину;
- ОСОБА_18 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості та тяжке, раніше був судимий, судимість у встановленому законом порядку не знято та непогашено, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо (спиртними напоями не зловживає, порушень громадського порядку не вчиняє, скарг на його адресу не надходило, правопорушень у побуті не допускає), позитивну характеристику від сусідів; розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину 2009 року народження. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину.
Позиція засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , котрі свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнали лише наприкінці судового розгляду, висловили щире каяття і критично засудили свої дії, суд розцінив, як спосіб пом`якшення їх вини та уникнення покарання. З огляду на викладене, підстав застосування ст. 69 КК України суд не встановив.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також думку прокурора, який просив призначити ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення останніх неможливе без ізоляції від суспільства, і призначив останнім покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих статей. Разом із тим, урахувавши думку прокурора, який просив призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку ст. 404 КПК Українивстановив, що суд першої інстанції в достатній мірі врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, дані про особи засуджених та призначив їм покарання, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
Суд погодився з видом та розміром призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покарання і не знайшов підстав для призначення більш суворого покарання, оскільки обставини, на які посилалась сторона обвинувачення в апеляційних скаргах уже були належним чином ураховані судом першої інстанції.
Також, апеляційний суд погодився з покаранням, призначеним ОСОБА_6 із застосуванням вимог ст. 75 КК України і при цьому зазначив про наявність обставин, які істотно знижують ступень тяжкості вчинених цією особою злочинів, а саме: часткове відшкодування збитків потерпілим, визнання своєї вини у вчиненні злочинів та щире каяття, сумлінне виконання процесуальних обов`язків, покладених на засудженого під час судового розгляду, відсутність будь-яких компрометуючих даних про нього та те, що ОСОБА_6 не ухилявся від суду. Врахувавши викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення відповідного контролю за поведінкою останнього та виконанням покладених нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що прокурор, який подав касаційну скаргу, в апеляційному порядку не оскаржував вироку в частині призначеного покарання засудженому ОСОБА_6 із застосуванням ст.75 КК України, тобто фактично погодився з таким покаранням.
Врахувавши вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції, яке апеляційний суд залишив без змін, є обґрунтованим і відповідає вимогам статей 50, 65, КК України. Підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді, про що просить прокурор у своїй касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Розгляд справи в суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали є належним чином умотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується колегія суддів.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття касаційного провадження й перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Враховуючи наведене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3