АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1095/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
21 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
підозрюваного ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 год. 00 хв. 04 квітня 2018 року, щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, працюючого керівником засновником ТОВ «Апман», з неповною вищою юридичною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необгрунтованість, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що під час розгляду даного клопотання суд першої інстанції припустився неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, адвокат вказує, що копії матеріалів доданих до клопотання, надані підозрюваному та стороні захисту не у повному обсязі. Додає, що клопотання та додатки до нього не вручались безпосередньо підозрюваному ОСОБА_11 , як цього вимагає процесуальний закон.
Також захисник зазначає, що при постановленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції виходив виключно із тяжкості інкримінованих ОСОБА_11 злочинів та факту відмови підозрюваного від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України.
Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає про необгрунтованість та упередженість характеру пред`явленої ОСОБА_11 підозри, недоведеність та необґрунтованість доказів участі ОСОБА_11 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, відсутність у діях ОСОБА_11 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України на необгрунтованість можливості застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Додає, що в обгрунтування наявності у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наведено єдиний факт, що стосовно ОСОБА_11 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 185-10 КУпАП від 28.12.2016 р., щодо його злісної непокори законним вимогам службовим особам Державної прикордонної служби України, однак ОСОБА_11 не був притягнутий за даним протоколом до адміністративної відповідальності, оскільки постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності, винесена місцевим судом, була скасована Апеляційним судом Одеської області і матеріали були направлені на дооформлення.
Також адвокат звертає увагу суду на те, що незрозумілим є той факт, яким чином ОСОБА_13 підшукав ОСОБА_11 для вчинення злочинів і запропонував йому згуртуватись у озброєну банду, оскільки він та ОСОБА_11 особисто не знайомі та ніколи не спілкувалися між собою, очно, чи навіть телефоном, оскільки будь-які докази цього у матеріалах досудового розслідування відсутні. Додає, що додані до клопотання матеріали, а саме протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_14 від 18.04.2017 р., протокол допиту підозрюваного ОСОБА_15 від 18.01.2018 р., протоколи допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколи розпізнання особи за фотографією від 23.05.2017 р., є непідтвердженими доказами, оскільки ОСОБА_11 злочинів на замовлення ОСОБА_13 не скоював, зброї від нього не отримував, після вчинення злочинів йому зброї не повертав, ніколи не отримував від ОСОБА_13 чи інших фігурантів справи будь-яких грошових коштів, що, як вказує захисник, свідчить про необгрунтованість та упереджений характер пред`явленої ОСОБА_11 підозри.
Крім того, захисник зазначає, що у даному кримінальному провадженні застосовано запобіжні заходи також і іншим підозрюваним, зокрема ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
У підсумку, автор апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_11 раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не знаходиться, має постійне місце роботи, займається громадською діяльністю, проживає разом із батьками похилого віку у м. Києві, має сестру, яка також проживає у м. Києві, допомагає їй утримувати двох її неповнолітніх дітей, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки у місці свого проживання, є співвласником квартири, у якій проживає, стан здоров`я підозрюваного потребує постійного профілактичного лікування. Додає, що ОСОБА_11 від слідства не переховувався, прибував за повістками та викликами до слідчого/прокурора/суду.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що ОСОБА_11 інкримінується вчинення діянь, передбачених ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 115 КК України, що, у даному випадку не передбачає вчинення злочину із застосуванням насильства чи погрози його застосування, оскільки потерпілому не було завдано жодної фізичної чи іншої шкоди і ОСОБА_11 ніколи не бачив і не спілкувався із потерпілим у даному кримінальному провадженні. Додає, що у клопотанні відсутні дані про те, хто є потерпілим у даному епізоді.
Далі захисник вказує, що слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України лише на підставі того, що підозрюваний має юридичну освіту, неодружений, не має дітей.
Також захисник вказує про відсутність доказів вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень саме підозрюваним, відсутність умислу та мотиву у підозрюваного на його вчинення.
У підсумку адвокат вказує, що слідчим суддею не в повній мірі враховані дані про особу підозрюваного, який позитивно характеризується, приймає участь у громадській роботі, те, що ОСОБА_11 на праві власності належить частка у квартирі, він не судимий, злочинами, які йому інкримінуються, не завдано майнової шкоди та не отримано злочинним шляхом жодних грошових коштів чи майна, не нанесено фізичних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
26.01.2018 року ОСОБА_11 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.
Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 рокудане клопотання задоволено та застосовано щодо ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 квітня 2018 року.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_11 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_11 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_11 інкримінованих кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколі допиту як підозрюваних ОСОБА_15 та ОСОБА_18 від 18.01.2018 року, протоколі проведення слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_15 та ОСОБА_18 від 19.01.2018 року, протоколі допиту свідка ОСОБА_17 , протоколі допиту ОСОБА_16 від 29.12.2016 року, протоколі пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_16 по фотографії підозрюваного ОСОБА_11 від 29.12.2016 року, відповіддю на клопотання про надання міжнародної правової допомоги, а саме: протоколом допиту ОСОБА_14 від 18.04.2017 року, протоколом пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_14 по фотографії підозрюваного ОСОБА_18 від 23.05.2017 року, звіт про експертизу № 34/12/1-Р-2278 від 19.04.2017 року, звіт про експертизу № 34/12/1-Р-2327 від 25.04.2017 року, лист від 25.10.2017 року № 131/17 та інших матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.
Твердження захисника про недоведеність та необґрунтованість доказів участі ОСОБА_11 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Крім того, посилання сторони захисту на відсутність в діях підозрюваного ОСОБА_11 умислу та мотиву на вчинення кримінального правопорушення, є передчасними, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_11 на свободу.
Доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_11 містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.
Крім того, твердження захисника про те, що слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України лише на підставі наявності у підозрюваного юридичної освіти, дітей та того факту, що він неодружений, колегія суддів визнає необґрунтованими, з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення, відповідно до якого, слідчий суддя при постановленні оскаржуваного судового рішення врахував не лише положення передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного в їх сукупності, значну суспільну небезпеку та суспільний резонанс кримінальних правопорушень, які інкримінуються органом досудового розслідування підозрюваному, та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи апеляційної скарги в частині того, що підозрюваний ОСОБА_11 раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не знаходиться, має постійне місце роботи, займається громадською діяльністю, проживає разом із батьками похилого віку у м. Києві, має сестру та допомагає їй утримувати двох її неповнолітніх дітей, характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки у місці свого проживання, є співвласником квартири, у якій проживає, інкримінованими підозрюваному злочинами не завдано майнової шкоди та не отримано злочинним шляхом жодних грошових коштів чи майна та не нанесено фізичних ушкоджень, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_11 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Доводи сторони захисту стосовно незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_11 заслуговують на увагу, проте не можуть бути підставою для скасування застосованого запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора, а запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки неможливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_11 інкримінується вчинення діянь, передбачених ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 115 КК України, що, у даному випадку не передбачає вчинення злочину із застосуванням насильства чи погрози його застосування, оскільки потерпілому не було завдано жодної фізичної чи іншої шкоди і ОСОБА_11 ніколи не бачив і не спілкувався із потерпілим у даному кримінальному провадженні, то дані обставини не є предметом розгляду при вирішенні питання про застосування щодо особи заходів забезпечення кримінального провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження сторони захисту про те, яким чином ОСОБА_13 підшукав ОСОБА_11 для вчинення злочинів і запропонував йому згуртуватись у озброєну банду, оскільки він та ОСОБА_11 особисто не знайомі та те, що ОСОБА_11 злочинів на замовлення ОСОБА_13 не скоював, зброї від нього не отримував, після вчинення злочинів зброї йому не повертав, не отримував від ОСОБА_13 чи інших фігурантів справи будь-яких грошових коштів. Крім того, кваліфікація дій підозрюваного може бути змінена протягом досудового розслідування, проте на момент розгляду клопотання, у колегії суддів не викликає сумнівів правильність кваліфікації дій підозрюваного, з урахуванням обставин справи та доданих до клопотання доказів.
Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення і посилання захисників на те, що постанова про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 185-10 КУпАП від 28.12.2016 року, скасована Апеляційним судом Одеської області, а матеріали направлені на до оформлення, з урахуванням того, що дані постанови не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, значну суспільну небезпеку та суспільний резонанс кримінальних правопорушень, які інкримінуються органом досудового розслідування підозрюваному, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на те, що суд першої інстанції при постановленні ухвали виходив виключно із тяжкості інкримінованих ОСОБА_11 злочинів та факту відмови підозрюваного від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, на переконання колегії суддів, є непереконливими.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 та застосовано щодоОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 год. 00 хв. 04 квітня 2018 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4