АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1481/17 Справа № 199/2317/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 18.01.2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська (м. Кам`янське), громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.19.04.2017 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1,2 ст. 345, ч.2 ст. 342,70,75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання на підставі ч.1 ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.04.2017 року яким ОСОБА_6 визнано винним за ч.1,2 ст.345, ч.2 342,70,75,76 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки - виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_6 користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 703 гривні 68 копійок.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 16.01.2017 року о 15-00 години, в лісополосі м. Кам`янське Дніпропетровської області знайшов, вогнепальну зброю револьвер, перероблений саморобним способом з 7,62 мм револьвера системи Нагана зразка 1895 року (серійний номер та рік випуску знищений корозією), для стрільби 9-мм патронами до пістолета Макарова (ПМ), шляхом заміни ствола та розсвердлювання камор барабана для стрільби 9-мм патронами до пістолета Макарова (ПМ) із шістьма боєприпасами 9 мм патронами до пістолета Макарова (ПМ) і Стєчкіна (АПС).

Патрони які знаходились в револьвері виготовлені промисловим способом та до стрільби придатні.

Револьвер із шістьма патронами ОСОБА_6 залишив собі та, таким чином, незаконно придбав, а в подальшому незаконно зберігав і носив вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу - до моменту виявлення та вилучення у нього працівниками поліції в ході огляду його особистих речей - 17.01.2017 року з 17-10 до 17-25 години біля будинку АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що вирок суду першої інстанції вважає необґрунтованим та незаконним, разом з цим на думку обвинуваченого суд першої інстанції помилково взяв до уваги те, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій та має навички поводження зі зброєю та мав на меті прямий умисел на зберігання вогнепальної зброї.

Обвинувачений вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що револьвер було сильно пошкоджено корозією та в свою чергу ОСОБА_6 не знав до моменту проведення експертизи чи револьвер боєздатний.

Вислухавши суддю - доповідача, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, розглянувши апеляційну скаргу за відсутністю обвинуваченого, якого було належним чином повідомлено про дату та час розгляду провадження та який не скористався своїм правом бути присутнім при апеляційному розгляді скарги, яка не погіршує становище обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, який зазначив, що судом першої інстанції необґрунтовано зазначено про те, що ОСОБА_6 раніше був учасником бойових дій та мав навички поводження з бойовою зброєю.
Як вбачається з технічного запису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнавав свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні та вказував, що знайшов вказану зброю та залишив собі для самозахисту, вказуючи, що саме носив при собі револьвер у лівому кармані куртки, щоб зручно було його витягти, оскільки він правша.

Саме вказані покази, суд першої інстанції визнав як належні та допустимі докази винуватості обвинуваченого, що спростовують апеляційні доводи обвинуваченого, щодо відсутності у нього умислу на зберігання зброї.

Як зазначає обвинувачений суд першої інстанції в судовому засіданні не оглянув револьвер який було вилучено у нього, на думку колегії данні підстави в апеляційній скарзі зазначено безпідставно, насамперед у суду відсутні достатні знання в сфері проведення експертизи стосовно зброї, тобто даний твердження обвинуваченого спростовується висновком судово-балістичної експертизи №26/3.1/3.2-53 від 02.02.2017 року, що саме предмет вилучений у ОСОБА_6 є вогнепальною зброєю револьвером, переробленим саморобним способом з 7,62 мм револьвера системи Нагана зразка 1895 року для стрільби 9-мм патронами до пістолета Макарова (ПМ), шляхом заміни ствола та розсвердлювання камор барабана для стрільби 9-мм патронами до пістолета Макарова (ПМ). Вище вказаний револьвер придатний до проведення пострілів, що узгоджується з показами самого обвинуваченого, що зберігав при собі револьвер для самооборони, тобто розумів його властивості та бажав його використовувати саме відповідно до властивостей вогнепальної зброї.
Суд першої інстанції безпосередньо дослідив докази кримінального провадження, які не спростовував обвинувачений та суд надав даним доказам належну оцінку, що знайшло своє відображення у вироку суду.

Крім того, у судовому засіданні не було заявлене клопотання щодо огляду револьвера, тому не можна вважати і в даній частині доводи обвинуваченого спроможними.

Згідно визначення ч. 1 ст. 263 КК України, кримінальна відповідальність наступає за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Розгляд справ про злочини, пов`язані з протиправними діяннями з вогнепальною чи холодною зброєю, бойовими припасами,
вибуховими речовинами, вибуховими пристроями або радіоактивними матеріалами, має важливе значення для охорони громадської безпеки і запобігання іншим більш тяжким злочинам, а тому не можна не погодитися з визначенням в апеляційній скарзі обвинуваченого вимог ч. 1 ст. 1 КК України , де зазначено, що Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

З огляду на приведене, саме при вирішенні питання, чи є незаконними носіння, зберігання,придбання,передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), а також носіння, виготовлення, ремонт або збут холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, судам необхідно керуватися Положенням про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. N 576 -92-п із наступними змінами) та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 21.08. 1998 р. № 622 , останні зміни наказом МВС № 364 від 05.05. 2017 року) та іншими нормативними актами.
Згідно з Постановою КМУ від 12 жовтня 1992 року « Положення про дозвільну систему» № 576 дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.
Основною характерною ознакою зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв та радіоактивних матеріалів є їх призначення - ураження живої цілі, знищення чи пошкодження оточуючого середовища.
Вони можуть бути як саморобними, так і виготовленими промисловим способом.

Відповідно до названої Інструкції та інших
нормативних актів до вогнепальної зброї, яка є предметом злочинів, передбачених статтями 262-264, 410 КК, належать усі види бойової, спортивної, нарізної мисливської зброї, як серійно виготовленої, так і саморобної чи переробленої, для проведення пострілу з якої використовується сила тиску газів, що утворюється при згоранні вибухової речовини (пороху або інших спеціальних горючих сумішей), що не міг не усвідомлювати саме ОСОБА_6 , бо сам у ході судового розгляду наголошував, що є учасником бойових дій у АТО.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення , дії ОСОБА_6 було правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України та винуватість ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження у судового засіданні поза розумним сумнівом.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при призначені покарання було дотримано вимог закону, оскільки норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому, покарання в межах санкції ч.1 ст. 263 КК України з урахуванням ч.1 ст. 69 КК України врахував ступень тяжкості вчиненого злочину від якого не настало наслідків, ряд пом`якшуючих обставин щиро розкаявся, провину визнав у повному обсязі має постійне місце проживання, має на утриманні малолітнього сина 2010 року народження, є учасником бойових дій у АТО на сході України, суд першої інстанції врахував та призначив покарання відповідно до вимог ч.1 ст. 69 КК України. Врахував суд також, що відносно обвинуваченого наявний вирок від 19.04. 2017 року, який підлягає самостійному виконанню.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень та узгоджується з Правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4