Справа № 204/171/18
Провадження № 1-кп/204/320/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
за участю обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровськ, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
-22 травня 2006 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 121, ст. 128, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
- 30 квітня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. ст. 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- 19 січня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,
- 25 травня 2015 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.263, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2015 року та визначити остаточне покарання до відбування у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2015 року вирок суду від 25.05.2015 року скасовано в частині призначеного покарання та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.02.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано з 25.02.2015 року по 29.07.2015 року, виключено знаходження в ВК№ 94 з 18.03.2015 року по 14.04.2015 року, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2016 року невідбутий строк 1 рік 5 місяців 24 дні позбавлення волі замінено на обмеження волі на підставі ст.82 КК України, звільнений 16.12.2016 року з Ігренського ІЦ Дніпропетровської області (№133) ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.12.2016 року на підставі ст.81 КК України умовно-дострокового, невідбутий строк 10 місяців 25 днів;
-15 серпня 2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2015 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 20 днів з відбуттям покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 03 січня 2018 року, близько о 17:10 годині, прибув до магазину «Варус-44», ТОВ «Омега», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 67. Знаходячись у вказаному місці у вказаний час, ОСОБА_4 , керуючись умислом на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаться таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з метою наживи, викрав чуже майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: 1 (одну) пляшку білого сухого вина Домен Дю Коломбье Шаблі об`ємом 0,75 л, ринкова вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №10/18 від 04.01.2018 року, станом на 03.01.2018 становить 399,66 грн. Далі, ОСОБА_4 , поклавши викрадене майно під одяг, який був одягнений на ньому, не сплативши вартість зазначеного товару, таємно проніс його через касову зону магазину і попрямував до виходу з магазина, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак не отримав можливості розпорядитися майном, що належить ТОВ «Омега», з причин, які не залежали від його волі, так як при виході з магазина був затриманий працівниками служби охорони магазину «Варус-44», ТОВ «Омега».
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю і підтвердив та не оспорював обставини зазначені в обвинувальному акті, просив суворо не карати. Пояснивши, що дійсно, в час та у місці, зазначеному у обвинувальному акті, він скоїв крадіжку пляшки вина Домен Дю Коломбьє Шаблі 0,75 л, після чого був затриманий охоронцями магазину. В скоєному розкаюється.
Від предстваника потерпілого TOВ «Омега» ОСОБА_6 надійшла заява, в якій він просить суд слухати провадження за його відсутності, зазначивши, що претензий матеріального характеру до обвинуваченого він не має, просить призначити покарання на розсуд суду.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, протокол огляду від 03 січня 2018 року, судово-товарознавчу експертизу, звіт про фактичні затрати на проведення експертизи, постанову про визнання речовим доказом, та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України з виконанням вимог ч.1 та ч.3 ст.68 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Так обвинувачений вчинив замах на злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий, має не зняту і непогашену у встановленому Законом порядку судимість, знаходячись на волі повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за обставинами, викладеними у вироку, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює. Відповідно до ч.1 ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі. При цьому, суд вважає, що призначення інших видів покарання, передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України, у вигляді арешту, обмеження волі є недоцільним, оскільки не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання. З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як видно з положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правилст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Оскільки новий злочин за зазначеним кримінальним провадженням обвинуваченим було вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд на підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_4 частково приєднує невідбутий строк покарання, призначений за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по данному кримінальному провадженні не обирався, клопотань про його обрання не надходило.
З матеріалів судового провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 затриманий 04 січня 2018 року, прибув до ДУВП №4 05 січня 2018 року згідно вироку Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року, 25 січня 2018 року направлений для відбування покарання за вказаним вироком суду до Солонянської ВК-21, з 15 лютого 2018 року утримується в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань(№4)» за ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2018 року про тимчасове переведення ОСОБА_4 із Солонянської виправної колонії №21 з метою забезпечення участі в судовому засіданні для розгляду даного кримінального провадження.
Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення судово-товарознавчої експертизи, згідно наданої довідки.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання: 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року та остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді одного року двох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з 04 січня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь судового експерта ОСОБА_8 фактичну вартість проведення судово-товарознавчої експертизи №10/18 від 04.01.2018 року у розмірі 300 гривень 00 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1