1Справа № 335/7374/15-к 1-кп/335/113/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0002232 від 15 травня 2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам Германія, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 19 листопада 2001 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік;

2) 30 липня 2004 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік;

3) 1 вересня 2005 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном строком на 3 роки;

4) 1 жовтня 2008 року постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК України та ст. 48 КК України провадження по кримінальній справі закрито;

5) 17 березня 2009 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України, призначене покарання у вигляді штрафу в сумі 510 грн., штраф сплачено;

6) 17 січня 2011 року Синельниковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. 11 листопада 2013 року умовно достроково звільнений від відбуття покарання, не відбутий строк покарання становить 8 місяців 10 днів;

7) 27 травня 2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

8) 31 липня 2014 року Томаковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном строком на 2 роки;

9) 4 грудня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном строком на 3 роки;

10) 31 серпня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

11) 2 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі;

12) 17 листопада 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

13) 18 березня 2016 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

15 травня 2015 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у підземному переході в районі ЗГТ «вул. Сталеварів» в м. Запоріжжі побачив потерпілу ОСОБА_6 , яка тримала в руках свій мобільний телефон. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 підбіг зі спини до потерпілої ОСОБА_6 та шляхом ривку з руки у останньої викрав мобільний телефон в корпусі темно-сірого кольору фірми «PrestigioPAP3501DUO», вартістю 1 399,00 гривень, в якому знаходилися сім карта мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_1 та сім карта мобільного оператора «Лайф» № НОМЕР_2 , які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, що належали потерпілій ОСОБА_6 , але був схоплений потерпілою за його одяг. З метою уникнення затримання ОСОБА_4 наніс удар кулаком правої руки в область низу живота біля стегна потерпілої ОСОБА_6 , від чого остання відчула фізичний біль та відпустила ОСОБА_4 , який в цей час скориставшись нагодою втік з місця скоєння злочину та тим самим відкрито заволодів майном ОСОБА_7 , спричинивши останній матеріальні збитки на загальну суму 1 399,00 гривень. Збитки відшкодовані шляхом повернення майна потерпілій.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав, просив суд його виправдати. Зазначив, що будучи раніше засудженим із застосуванням іспитового терміну вчинив ряд крадіжок в різних районах м. Запоріжжя, через що був затриманий та арештований. Перебуваючи в Орджонікідзевському РВ співробітники міліції, запропонували йому угоду, щодо якої із своєї сторони надали телефон для дзвінків та сигарети, взамін ОСОБА_4 повинен був зізнатись у злочині, що в подальшому і зробив. Обвинувачений вказує, що в момент зізнання був залежний від наркотичних засобів, почував себе погано у зв`язку із чим погодився із пропозицією. В суді обвинувачений вирішив розповісти правду. Також зазначив, що в момент вчинення злочину, тобто 15 травня 2015 року перебував в Гуляйпільському районі Запорізької області. Цей факт можуть підтвердити свідок ОСОБА_8 та дальні родичі обвинуваченого. Вказав, що свідки та потерпіла його впізнають через тиск з боку співробітників міліції.

Не зважаючи на вказану позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, провівши судове слідство у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин, яка підтверджується сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів, аналіз та оцінка яким будуть наведені у вироку нижче.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , суду пояснила, що 15 травня 2015 року, близько 16 години перебувала в підземному переході на зупинці транспортного засобу Сталеварів, в руках вона тримала телефон. Спускаючись по сходам, повз неї пройшли два чоловіка, які вдарили її по рукам з обох сторін, після чого в неї в руках не стало мобільного телефону. Потерпіла побігла за чоловіками, наздогнала одного із них, схопила його за руку та намагалась затримати, проте чоловік відштовхував її, говорячи, що телефону в нього не має, зрозумівши, що сама не впорається вона почала кликати на допомогу, почувши це, чоловік якого вона тримала, вдарив її, відчувши біль, вона відпустила його і він втік. Де в цей час перебував інший чоловік, їй не відомо. В судовому засіданні потерпіла впізнала обвинуваченого. На теперішній час збитки потерпілій відшкодовані, матеріальних та моральних претензій не має.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснила, що влітку 2015 року була запрошена, як понята під час проведення слідчої дії впізнання в Орджонікідзевському РВ. Для впізнання було представлено 4 особи, зовнішньо особи були схожі, коли вийшла потерпіла вона відразу вказала на ОСОБА_4 , наполегливо зазначила, що саме ця особа скоїла злочин відносно неї.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надав показання, аналогічні показам свідка ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 15 травня 2015 року та ілюстрованою таблицею до нього, у присутності понятих була оглянута ділянка місцевості розміром 5/3 метра розташований в підземному переході по вулиці Сталеварів в місті Запоріжжя. Вхід в перехід здійснюється з двох сторін по проспекту Леніна (Соборний). Ділянка має асфальтне покриття. В момент огляду на даній ділянці розташовані два торгові кіоски, книжковий та продуктовий. В ході огляду встановлено, що камери відео спостереження відсутні. При проведені огляду слідів боротьби, речовини бурого кольору не виявлено. При проведенні огляду застосовувалась фотозйомка за допомогою цифрового фотоапарату «Саnon» по всім правилам судової фотозйомки (арк. справи 130 132 т. 1).

З висновку експерта від 15 травня 2015 р. № 1767 судом встановлено, що тілесні ушкодження завдані потерпілій ОСОБА_6 , а саме крововилив в області правого бедра громадянки ОСОБА_11 кваліфікується, як легке тілесне пошкодження, з`явилось дане пошкодження від дії тупого предмету, давність появи пошкодження не суперечить строку вказаному потерпілою (арк. справи 135 т. 1).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 червня 2015 року, свідку ОСОБА_12 пред`явлено 4 фотознімки для впізнання, свідок вказав, що на фотознімку № 3 зображена особа, у якої в середині травня він придбав телефон марки «Престіжіо» (арк. справи 136 138 т. 1).

Відповідно до протоколу огляду предмету та фото таблицею до протоколу від 29 червня 2015 року, був оглянутий мобільний телефон марки «Prestigio», моделі РАР3501 DUО, який був добровільно виданий свідком ОСОБА_12 (арк. справи 140 144 т. 1).

Відповідно до постанови від 29 червня 2015 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, мобільний телефон марки «Prestigio РАР3501 DUО», який добровільно виданий визнано речовим доказом у кримінальному провадження та передано на відповідальне збереження потерпілій ОСОБА_6 (арк. справи 145 146 т. 1).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання та фототаблицею від 30 червня 2015 року, потерпілій ОСОБА_6 пред`явлено 4 особи для впізнання, потерпіла впізнала особа під № 3, яка 15 травня 2015 року відкрито заволоділа її майном. (арк. справи 148 154 т. 1).

Згідно ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, заслухавши думку учасників судового провадження, суд призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка завила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового розгляду.
Суд, на виконання вищевказаної норми КПК України, тривалий час сприяв стороні обвинувачення у виклику свідка ОСОБА_12 шляхом направлення судових повісток за місцем його мешкання, рекомендованими листами із повідомленнями, а також, за клопотанням прокурора, шляхом постановлення ухвал про примусовий привід,який залишився не виконаний.

Прокурор, у судовому засіданні відмовився від подальшого виклику та допиту свідка ОСОБА_12 , проти чого не заперечувала сторона захисту, через що за клопотанням прокурора судом було змінено обсяг дослідження доказів в частині допиту зазначеного свідка.

Досліджені судом докази в сукупності логічні, послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Аналізуючи наведене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд дійшов до висновку, що кожен досліджений у судовому засіданні доказ та їх сукупність у взаємозв`язку дають підстави для висновку про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину. При цьому судом враховано, що у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 впевнено вказала на ОСОБА_4 , як на особу, яка вчинила грабіж, зокрема шляхом ривку з руки викрав мобільний телефон, а свідки підтвердили, що саме на цю особу потерпіла під час впізнання вказала, як на особу, що скоїла злочин відносно неї.

Показання потерпілої та свідків узгоджуються з протоколами огляду предметів, протоколами пред`явлення ОСОБА_4 для впізнання, та іншими доказами.

Вищевказані показання та протоколи, ретельно досліджені судом та визнаються достатніми та допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_4 обвинувачення.

В ході судового розгляду кримінального провадження за клопотанням сторони обвинувачення допитаний свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що являється другом обвинуваченого. 19 травні 2015 року його разом із ОСОБА_4 в с. Долинка, Гуляйпільського району, Запорізької області затримали в підозрі по іншому епізоду, доставили в Орджонікідзевський РВ. Співробітники міліції запропонували ОСОБА_4 зізнатись в скоєнні злочину, а ОСОБА_8 бути свідком в даному епізоді, на що вони обидва погодились. В день скоєння злочину, він перебував із ОСОБА_4 не в м. Запоріжжя, інкримінований злочин ОСОБА_4 не скоював. Свідок зазначив, що давав такі показання через тиск співробітників міліції.

Показання свідка ОСОБА_8 суд сприймає критично, оскільки він перебуває в дружніх стосунках з обвинуваченим, у зв`язку з цим є зацікавленою особою, тому намагається допомогти ОСОБА_4 уникнути відповідальності. Крім того, суд враховує, що його показання не узгоджуються з іншими доказами.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд прийшов до висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.
Позицію обвинуваченого про невизнання вини суд розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності. Посилання обвинуваченого, на те що 15 травня 2015 року він знаходився за межами м. Запоріжжя не знайшли свого підтвердження іншими доказами, клопотань про допит додаткових свідків, які б підтвердили дану обставину обвинуваченим та стороною захисту не заявлялось. Показання обвинуваченого щодо тиску з боку співробітників міліції також не знайшли свого підтвердження, оскільки ніяких заяв, чи скарг на дії співробітників міліції заявлено не було. Також суд критично оцінює показання ОСОБА_4 щодо впізнання його потерпілою та свідками під тиском співробітників міліції, так як ці показання нічим об`єктивно не підтвердженні. В цей же час, їх покази узгоджуються між собою, а також з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною, а його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений повторно.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання« (в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12 червня 2009 року), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів. Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, в тому числі за умисні, корисливі злочини, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога згідно довідки КУ «Обласного клінічного наркологічного диспансеру» Запорізької обласної ради, відповідно до довідки КУ «Обласної клінічної психіатричної лікарні» Запорізької обласної ради на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем відбуття покарання характеризується посередньо, перебуває в зареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований. При призначенні покарання суд враховує також думку потерпілої, яка ані матеріальних ані моральних претензій не має, на суворому покаранні не наполягає.

Крім того, суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який не визнає свою вину, що є його правом, однак, разом з тим, він не розкаюється у скоєному, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому не виявлено.

Згідно з ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

По кримінальному провадженню цивільний позов заявлений не був.

Долю речового доказу необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні, арешт на майно не накладався.

Встановлено, що вироком Василівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України та остаточно на підставі ч. 4 ст. 70 КК України було призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 1 серпня 2016 року вирок залишено без змін.

Оскільки обвинувачений вчинив злочин до постановлення попереднього вироку, в цьому випадку при призначенні покарання за даним вироком суд застосовує ч. 4 ст. 70 КК України та в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховує покарання, відбуте частково за попереднім вироком за правилами, передбаченими ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, як виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.
Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_4 як до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України зараховує ОСОБА_4 періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону).
Оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу, на думку суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а строк відбування покарання необхідно рахувати із 19 травня 2015 року.
Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 392 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2016 року шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів, остаточно до відбування покарання ОСОБА_4 призначити 6 (шість) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 19 травня 2015 року.

Речовий доказ: мобільний телефон в корпусі темно-сірого кольору фірми «PrestigioPAP3501DUO», який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_13 залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання законної сили вироком залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 травня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 2046-VIII, в строк відбування ОСОБА_4 покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той же строк після отримання копії вироку.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.
Суддя: ОСОБА_1