Категорія:ч.3 ч.4 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
перекладача ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №120 140 300 500 01013 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року, яким,
ОСОБА_7 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ранчбарлар Агджабединського району Республіки Азербайджан, азербайджанець, громадянина Республіки Азербайджан, освіта середня, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей 2011 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватний підприємець, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
ОСОБА_8 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Джалілабад Республіки Азербайджан, азербайджанець, громадянин Республіки Азербайджан, освіта середня, неодружений, не працюючий, зі слів мешкає с. Татарка Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
08.08.1985 року Військовим трибуналом Новосибірського гарнізону за пунктом «в» ст.244 КК РСФСР на 3 роки позбавлення волі, 23.12.1987 року звільнений по відбуттю строку покарання;
28.10.1992 року Народним судом Нарімановського району м. Баку Республіки Азербайджан за ч. 4 ст. 143 КК Республіки Азербайджан на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 07.12.1995 року звільнений по відбуттю строку покарання;
31.03.2004 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 142 ч. 3 КК України на 8 років позбавлення волі;
13.10.2009 року Судом по Справах Тяжких Злочинах Республіки Азербайджан за ч. 2.3 ст. 93-5, 38, 66.5 КК Республіки Азербайджан на 2 роки 6 місяців 12 днів позбавлення волі, 25.04.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання.
- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
ОСОБА_9 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Алі-Байрамли (Шірван) Республіки Азербайджан, азербайджанець, громадянин Республіки Азербайджан, освіта середня, не одружений, не працюючий, інвалід ІІ групи, зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , раніше не судимий,
- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Одеса, українець, гр. України, освіта середня-спеціальна, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_6 , не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , раніше не судимий ,
- засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м.Сумгаліт Республіки Азербайджан, азербайджанець, гр. Республіки Азербайджан, освіта середня, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , не працює, мешканець АДРЕСА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,
- засуджений за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 3 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_19 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. На нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтись в інспекцію на реєстрацію.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 постановлено рахувати з 09.02.2015 року, ОСОБА_10 з 18.03.2015 року.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Обвинуваченому ОСОБА_19 запобіжний захід змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Останнього звільнено з-під варти з залу суду.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 термін перебування під вартою з 09 лютого 2015 року по 18 вересня 2015 року.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_10 термін перебування під вартою з 18 березня 2015 року по 18 вересня 2015 року.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_19 термін перебування під вартою з 09 лютого 2015 року по 18 вересня 2015 року.
Зазначеним вироком вирішена доля судових витрат та речових доказів, а також вирішено цивільний позов.
Переглядаючи кримінальне провадження в порядку апеляційного провадження, суд,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 визнані винними та засуджені за те, що діючи в складі організованої групи, організатором якої був обвинувачений ОСОБА_7 , 24 грудня 2014 року та 7 лютого 2015 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинили розбійні напади на громадян у м.Нововолинську Волинської області та в с.Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, поєднані з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, з погрозою застосування такого насильства, а також з проникненням у житло.
З цією метою, при невстановлених досудовим розслідуванням та судом обставинах, місці та часі, ОСОБА_7 до вчинення злочинної діяльності залучив мешканців Одеської області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 громадян Республіки Азербайджан, що на його думку, поряд з корисливою зацікавленістю мало сприяти внутрішній стійкості та зорганізованості групи, беззаперечності виконання його вказівок як організатора та її керівника, та виконання кожним з її членів відведеної йому ролі, спрямованих на досягнення спільного єдиного злочинного умислу щодо здобуття та розподілу кримінальних прибутків.
Обвинувачений ОСОБА_7 на підготовчому етапі, як організатор кримінального об`єднання та його керівник, спільно з обвинуваченим ОСОБА_8 розробили детальний план та спосіб вчинення злочинів з метою заволодіння чужим майном про що у подальшому повідомили обвинуваченого ОСОБА_9 , який надав свою добровільну згоду на співучасть у складі організованої групи для вчинення кримінальних правопорушень, розподіливши між собою ролі.
Роль ОСОБА_7 як організатора та керівника злочинної групи полягала у вчиненні діянь спрямованих на створення цього кримінального угрупування, тобто в підборі та залученні до його членства інших учасників, які були б згідні та здатні за своїми моральними та фізичними даними на таку протиправну діяльність, розробленні єдиного плану вчинення злочинів, розподілі ролей між залученими учасниками кримінального об`єднання, відомих кожному його члену, а також у визначенні тактики і способу вчинення злочинів та прийнятті безпосередньої участі у вчиненні розбійних нападів, відшукуванні об`єктів злочинних посягань на території Волинської області, забезпеченні учасників злочинного угрупування та інших учасників злочинів на час вчинення злочинів житлом, керівництві та координації дій між співучасниками як на місці вчинення злочинів так і після їх скоєння, розподіл коштів, здобутих злочинним шляхом між членами кримінального угрупування, згідно виконаних ролей та функцій, встановлення заходів конспірації та приховування злочинів, що, на його думку, мало забезпечити групі надійність, стійкість, функціонування та унеможливлення викриття правоохоронними органами.
Роль ОСОБА_8 як члена організованої групи полягала у забезпеченні діяльності стійкого злочинного угрупування, прийнятті особистої активної участі у вчинюваних злочинах, згідно відведених йому функцій, чому мали сприяти його власний злочинний досвід, отриманий ним у місцях позбавлення волі, що давало змогу надавати всім учасникам злочинів рекомендацій по їх вчиненню, застосуванні елементів прикриття незаконної діяльності, зокрема при плануванні та готуванні до вчинення злочину разом із ОСОБА_9 вони як не місцеві жителі, задля не викриття їх у цьому, проводили візуальне обстеження об`єктів вчинення кримінального правопорушення, а при безпосередньому його вчиненні стеженні за прилягаючою до місць вчинення злочинів територією.
Роль ОСОБА_9 як члена організованої групи полягала у безпосередній участі у вчиненні розбійних нападів відповідно до єдиного плану вчинюваних злочинів та розподілених ролей, а саме: після прибуття разом з іншими учасниками групи до попередньо підібраних місць скоєння майбутніх розбійних нападів, спільно з ОСОБА_8 здійснювали стеження за прилягаючою до вибраного об`єкта посягання територією, з метою отримання необхідних даних для належного планування вчинення злочинів, а при безпосередньому його вчиненні здійсненні активних дій по відшуканню коштів чи інших матеріальних цінностей застосовуючи при цьому насильство до осіб, які знаходилися в помешканнях.
З метою коригування та узгодження дій між членами створеного кримінального об`єднання обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 купували і використовували у своїй злочинній діяльності засоби мобільного зв`язку за допомогою яких систематично зв`язувалися між собою, вели розмови між собою азербайджанською мовою та періодично змінювали такі засоби зв`язку, що в сукупності з іншими вказаними елементами сприяло, на їх думку, конспірації і унеможливленню викриття їх правоохоронними органами.
Також, членами злочинного угрупування та іншими учасниками вчинення злочинів для досягнення бажаного результату, в тому числі з метою унеможливлення їх викриття, в процесі підготовки до вчинення злочину підшукували спеціальні маски для прикриття обличчя (панчохи, медичні маски тощо), мотузки для зв`язування потерпілих, ножі та пристрої для відстрілу травматичних куль. Після вчинення злочинів вони викидали зазначені предмети, що на думку ОСОБА_7 як організатора групи, зводило до мінімуму та унеможливлювало викриття працівниками правоохоронних органів їх як осіб, які вчинили злочини і забезпечувало групі стабільне функціонування і надійне прикриття.
При цьому, кожен учасник даного кримінального угрупування усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння передбачав настання наслідків і бажав досягнення єдиного злочинного результату, тобто діяв з прямим корисливим умислом.
Крім цього, з метою полегшення та забезпечення успішності вчинення окремого злочину обвинувачений ОСОБА_8 з відома та дозволу керівника організованої групи ОСОБА_7 , не одноразово залучав до їх вчинення інших учасників, виходячи з їх національної приналежності, які не були обізнані про створення та функціонування організованої групи у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Для забезпечення мобільності та як елемент прикриття, членами даного угрупування під час вчинення злочинів використовувався автотранспорт: автомобілі марок «ВАЗ-2108», д.н.з НОМЕР_1 та «Ауді А6», д.н.з.Чеської Республіки НОМЕР_2 .
Так, приблизно на початку грудня 2014 року організатор організованої злочинної групи обвинувачений ОСОБА_7 діючи умисно в складі організованої групи з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, будучи об`єднаними єдиним умислом, спрямованим на вчинення розбійного нападу об`єктом злочинного посягання обрали будинок, що за адресою: АДРЕСА_7 , де, на їх думку, зберігались значна сума коштів та інших матеріальних цінностей, оскільки у даному будинку проживала родина приватних підприємців.
З метою полегшення та забезпечення успішності вчинення даного злочину обвинувачений ОСОБА_8 , в грудні 2014 року, з відома та дозволу організатора організованої групи ОСОБА_7 , одноразово залучив до його вчинення, вступивши у попередню злочинну змову з громадянином України, за національністю азербайджанцем обвинуваченим ОСОБА_10 , який не був обізнаний про створення та функціонування організованої групи, у володінні який мав невстановлений досудовим розслідуванням пристрій для відстрілу травматичних куль.
Згідно розробленого членами організованої групи плану, з метою не викриття попереднього знайомства між собою учасників злочину, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з Одеської області в м. Нововолинськ Волинської області, повинні були добиратися на різному громадському транспорті.
Обвинувачений ОСОБА_7 в грудні 2014 року з метою транспортування учасників вчинення злочину до місця його вчинення, а також швидкого його залишення після досягнення спільної мети, не повідомляючи своїх дійсних намірів щодо вчинення злочинів, залучив до надання послуг перевезення громадянина України за національністю азербайджанця ОСОБА_22 , в користуванні якого перебував транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ-2108» державний номерний знак « НОМЕР_1 », який про наміри вчинення будь-якого злочину не знав, а після того як дізнався про це, відмовився в наданні будь-якої допомоги ОСОБА_7 .
З метою конспірації та неможливості викриття злочинної діяльності учасників даного кримінального правопорушення, організатором організованої групи - обвинуваченим ОСОБА_7 в середині грудня 2014 року у АДРЕСА_8 , була підібрана квартира, в якій розміщались всі учасники вчинення злочину, де учасники організованої злочинної групи проводили ретельне планування вчинення розбійного нападу на громадян, які проживали в будинку, що за адресою: АДРЕСА_7 .
При цьому до середини грудня 2014 року члени організованої групи обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за вказівкою організатора обвинуваченого ОСОБА_7 , вели візуальне спостереження за будинком АДРЕСА_7 та прилеглою до нього територією, відслідковували найоптимальніші підходи та відходи під час вчинення злочину, а також наявність осіб як у вказаному будинку так і в сусідніх будинках.
Таким чином, згідно розробленого плану, 24 грудня 2014 року, в післяобідню пору, ОСОБА_22 , який був залучений організатором організованої групи обвинуваченим ОСОБА_7 як водій на автомобілі марки «ВАЗ-2108», д.н.з. « НОМЕР_1 », транспортував усіх учасників вчинення злочину на вул. Русовичівську м. Нововолинськ, де за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_7 зупинився та чекав усіх учасників не знаючи про їх дійсні наміри щодо вчинення злочину.
В той час, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно заздалегідь розробленого організованою групою плану та з метою приховування своєї зовнішності та попередження можливості їх викриття одягнули кожен собі на голову жіночі панчохи, а ОСОБА_8 медичну маску на обличчя і через вхідні двері з метою заволодіння чужим майном проникли до будинку АДРЕСА_7 , де в одній із кімнат виявили ОСОБА_23 відносно якої ОСОБА_7 та ОСОБА_9 застосовували фізичне насильство, що виразилось у нанесенні численних ударів ногами та руками по різних частинах тіла, зв`язали потерпілій руки і ноги спеціально заготовленою для цього мотузкою, внаслідок чого спричинили їй тілесні ушкодження у вигляді циркулярних синців на обох передпліччях в нижніх третинах, кровоподтьочності на передній поверхні шиї, синців на лівому передпліччі, на животі зліва, на грудній клітці справа, на лівій гомілці в нижній третині, на правій гомілці в нижній третині, які згідно висновку експерта №288 від 24.12.2014 року, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.4-5). В цей час обвинувачений ОСОБА_10 демонструючи потерпілій невстановлений досудовим розслідуванням пристрій для відстрілу травматичних куль, погрожував його застосуванням, спільно із обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 пред`явили вимогу про передачу наявних грошових коштів. В цей час ОСОБА_8 , діючи згідно відведеної йому ролі, стояв на сторожі з метою попередження інших учасників групи про небезпеку, а тому участі у заподіянні насильства до потерпілої ОСОБА_23 не приймав, хоча був обізнаний про його застосування.
Подолавши опір потерпілої ОСОБА_23 , яка реально сприймала погрози ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як небезпечні для здоров`я і життя, змусили останню повідомити про місцезнаходження грошових коштів наявних у будинку 1000 грн. та 300 польських злотих, що відповідно до курсу Національного Банку України на момент вчинення злочину становило 1 351,12 грн., після чого останні незаконно заволоділи грошовими коштами на загальну суму 2351, 12 грн.
В цей час у будинок повернувся потерпілий ОСОБА_24 . З метою уникнення викриття ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали втікати з місця події, а ОСОБА_10 , з метою уникнення затримання учасників групи на місці злочину, здійснив в напрямку ОСОБА_24 кілька пострілів з невстановленого досудовим розслідуванням пристрою для відстрілу травматичних куль, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми в правій скроневій ділянці, синця на правому плечі, які згідно висновку експерта № 290 від 24.12.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також рани в ділянці проекції лівого кульшового суглобу, рани на лівому стегні, які згідно цього ж висновку, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого забезпечив безперешкодне залишення обвинуваченими місця вчинення злочину(т.1а.с.141-142).
Таким чином, своїми злочинними діями члени організованої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також співучасник злочину ОСОБА_10 , що діяв за попередньою з ними змовою групою осіб, в ході розбійного нападу незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілої на загальну суму 2351,12 грн., які після вчиненого злочину організатором злочинного угрупування ОСОБА_7 були розподілені між членами очолюваної ним групи та ОСОБА_10 .
Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 як організатор організованої групи будучи особою, яка раніше вчинила розбій, в січні 2015 року, діючи з корисливих мотивів та в складі організованої групи, за попередньою змовою з її членами обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також, будучи особами, які раніше вчинили розбій, діючи з єдиним умислом, спрямованим на співучасть у розбійному нападі, об`єктом злочинного посягання обрали будинок в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, де, на їх думку, зберігалися значна сума коштів та інші матеріальні цінності.
З метою полегшення вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_8 з відому усіх учасників групи до вчинення злочину залучив громадянина Грузії та іншу невстановлену досудовим розслідуванням особу, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які не були обізнані про створення та функціонування організованої групи у складі обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вступивши з ними у попередню злочинну змову.
Достовірно знаючи, що у членів організованої злочинної групи так і у залучених для вчинення окремого злочину учасників будь-якого транспорту немає, обвинувачений ОСОБА_8 залучив до вчинення кримінального правопорушення жителя Одеської області громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_19 у користуванні якого перебував автомобіль марки «Ауді А6», д.н.з. Чеської Республіки « НОМЕР_2 », повідомивши останньому завідомо неправдиві відомості про те, що його участь та використання належного йому транспортного засобу необхідні для вчинення крадіжки майна на території Волинської області за відсутності мешканців житла, на що ОСОБА_19 добровільно погодився.
З метою конспірації та унеможливлення викриття їх злочинної діяльності організатором організованої групи обвинуваченим ОСОБА_7 була підібрана для їх тимчасового проживання квартира за адресою АДРЕСА_8 , де, за відсутності ОСОБА_19 , проводилось ретельне планування вчинення розбійного нападу на громадян, які могли зберігати значні суми грошових коштів, золоті вироби, або інші матеріальні цінності.
При цьому, ОСОБА_19 , з метою щоб він не дізнався про їх дійсні наміри, було повідомлено про необхідність спостерігати за місцем навколо будинку, де буде вчинений злочин, та у разі виникнення небезпеки, негайно повідомити співучасників.
У подальшому організатором групи обвинуваченим ОСОБА_7 та членами організованої групи обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , іншими учасниками злочину, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, було сплановано та розроблено план щодо незаконного заволодіння чужим майном осіб, які проживали в будинку АДРЕСА_9 .
Згідно вказаного плану, 07 лютого 2015 року, у вечірній час (точна година органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_19 , який не входив до складу організованої групи та був залучений її членом - обвинуваченим ОСОБА_8 , та згідно попередньої домовленості керувався виключно метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, на автомобілі марки «Ауді А6», д.н.з. Чеської Республіки « НОМЕР_2 », транспортував обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та осіб, матеріали справи відносно яких виділені в окреме провадження, на вул. Степана Бойка с. Прилуцьке Ківерцівського району, де, за вказівкою організатора організованої групи ОСОБА_7 зупинився неподалік будинку №24. Після цього, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та особи - матеріали справи відносно яких виділені в окреме провадження, за його ж вказівкою, одягли на голову жіночі панчохи з метою приховування своєї зовнішності та уникнення їх впізнання сторонніми особами, через паркан проникли на територію домогосподарства АДРЕСА_9 .
Обвинувачений ОСОБА_7 як організатор злочинного угрупування згідно плану та розподілу ролей між учасниками злочину залишився поблизу автомобіля марки «Ауді А6», д.н.з. Чеської Республіки « НОМЕР_2 » спостерігаючи за прилеглою територією та особами, які могли з`явитися, з метою попередження учасників злочину про можливу небезпеку.
Обвинувачений ОСОБА_19 будучи обізнаним про вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникнення у житло, згідно відведеної йому ролі, зупинився неподалік літньої кухні вказаного домогосподарства та спостерігав за прилеглою територією та особами, які могли з`явитися, з метою попередження учасників злочину про можливу небезпеку.
Обвинувачений ОСОБА_8 , згідно відведеної йому ролі, перебував з іншої сторони вищезгаданого будинку та спостерігав за прилеглою територією та особами, які могли з`явитися, з метою попередження учасників злочину про можливу небезпеку.
Інші учасники злочину - обвинувачений ОСОБА_9 та особи, справа відносно яких виділена в окреме провадження, проникли через вхідні двері до літньої кухні, що знаходиться на території домогосподарства по АДРЕСА_9 , де виявили біля вхідних дверей потерпілого ОСОБА_25 . З метою подолання опору обвинувачений ОСОБА_9 та особи, матеріали справи відносно яких виділені в окреме провадження, з метою протиправного заволодіння майном вчинили напад на останнього, та, застосовуючи невстановлений досудовим розслідуванням предмет, ззовні схожий на ніж, нанесли численні удари по його тілу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді рани лобної ділянки голови зліва, перенісся, садна лобної ділянки голови справа, щічної ділянки справа, лівої вушної раковини, нижньої повіки лівого ока, верхньої повіки лівого ока, синців лобної ділянки зліва з поширенням на ділянку навколо лівого ока, навколо правого ока, субконюнктивального крововиливу правого очного яблука, які згідно висновку експерта №143 від 11.02.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого та незаконно заволоділи його мобільним телефоном марки «Donod D805+» ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 500 грн. з чохлом вартістю 100 гривень, сім-карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 10 грн. з залишком коштів на рахунку - 0.74 грн. та сім-карткою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн., флеш-картою марки «Apacer» об`ємом пам`яті 2Gb вартістю 50 грн., а всього майном на загальну суму 670,74 грн.
Подолавши опір потерпілого ОСОБА_25 вони зв`язали йому руки, заздалегідь заготовленими мотузками, з метою унеможливлення в подальшому вчинення ним опору.
Тоді ж, обвинувачений ОСОБА_9 , виявивши в кімнаті потерпілу ОСОБА_26 , застосовуючи фізичне насильство, повалив її на коліна та закрив рот, після чого, спільно з особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, який погрожував невстановленим досудовим розслідуванням предметом, ззовні схожим на ніж, пред`явили вимогу про передачу грошових коштів, при цьому, спричинили потерпілій тілесне ушкодження у вигляді садна на 2-му пальці правої кисті, яке згідно висновку експерта №138 від 10.02.2015 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В цей же час обвинувачений ОСОБА_8 , згідно відведеної йому ролі, через вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_9 , з метою перевірки наявності у ньому сторонніх осіб, які могли перешкодити вчиненню злочину, де виявив численну кількість осіб та повідомив всім учасникам злочину про небезпеку.
В свою чергу обвинувачений ОСОБА_19 , усвідомлюючи можливість його викриття сторонніми особами, криком попередив всіх учасників злочину про наявну небезпеку та, будучи переконаним у таємності своїх дій, залишив територію господарства.
Після попередження про небезпеку обвинувачений ОСОБА_9 разом з особами, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, вибігли з приміщення літньої кухні попередньо протиправно заволодівши мобільним телефоном, що належав потерпілому ОСОБА_25 , марки «Donod D805+» ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 500 грн. з чохлом вартістю 100 гривень, сім-карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 10 грн. з залишком коштів на рахунку - 0.74 грн. та сім-карткою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн., флеш-картою марки«Apacer» об`ємом пам`яті 2Gb вартістю 50 грн., чим спричинили матеріальної шкоди на загальну суму 670,74 грн.
З врахуванням встановлених обставин справи вироком Луцького міськрайорнного суду від 18 вересня 2015 року обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнанні винними та засуджені за те, що своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненими організованою групою та за попередньою змовою групою осіб, особами, які раніше вчинили розбій, поєднаний з проникненням у житло та інше приміщення, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що інкримінованого злочину не вчиняв оскільки на час вчинення злочину перебував за місцем проживання в м. Одеса де лікувався від отриманого поранення. В період з 23 по 28 грудня 2014 року його провідувала ОСОБА_27 , яка є прямим свідком перебування його на час інкримінованого йому злочину у м. Одесі, але суд цього до уваги не взяв. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд.
Адвокат ОСОБА_12 у поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 апеляції також зазначає, що 28.11.2014 року в Одесі на ОСОБА_10 був вчинений розбійний напад із застосуванням зброї і йому надавали медичну допомогу у військовому госпіталі. Після цього протягом 3-х місяців він лікувався за місцем проживання, а тому на час вчинення кримінального правопорушення його підзахисний знаходився у м. Одесі. Цей факт можуть підтвердити свідок ОСОБА_27 та батько ОСОБА_10 . На досудовому слідстві його підзахисний заявляв клопотання про перевірку його алібі, а у суді першої інстанції він заявляв клопотання про витребування доказів і допит цих свідків, але у заявлених клопотаннях було відмовлено, чим суд першої інстанції допустив істотну неповноту судового розгляду. Про неучасть ОСОБА_10 у вчиненні злочину підтвердив у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_9 у зв`язку з чим просить вирок місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд для усунення зазначених розбіжностей та прийняття судом рішення відповідно до вимог ст.370 КПК України.
Захисник ОСОБА_13 у поданій апеляційній скарзі вказує на те, що 24 грудня 2014 року та 07 лютого 2015 року ОСОБА_9 розбійних нападів не вчиняв, а йшов до потерпілих, щоб забрати борг про який повідомляли йому земляки, а тому у його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України. Суд в основу обвинувального вироку поклав показання потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які побудовані на припущеннях і є суперечливими. Впізнання потерпілим ОСОБА_26 ОСОБА_9 по голосу не може слугувати підставою для постановлення обвинувального вироку.
Просить провести судове слідство, вирок скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. У задоволенні цивільних позовів відмовити.
Адвокат ОСОБА_11 у поданій в інтересах ОСОБА_7 апеляції зазначає, що на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчинених злочинах суд першої інстанції послався на записи, які містяться на оптичних дисках, але ці записи у судовому засіданні не досліджував, тому ці докази не мають юридичної сили, а кваліфікувавши його дії за ч. 4 ст. 187 КК України не навів у вироку достатніх доказів про вчинення злочинів організованою групою і не прийняв до уваги тверджень його підзахисного та інших обвинувачених про те, що квартира у м. Нововолинську винаймалась виключно з метою проживання, а не для підготовки і вчинення злочинів. Спілкування обвинувачених на рідній їм (азербайджанській) мові не свідчить про будь-яку конспірацію обвинувачених, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би вказував на залучення ОСОБА_7 до групи інших учасників, а обвинувачення щодо організованої групи судом скопійовано з обвинувального акту.
З врахуванням наведених обставин та того, що обвинувачений щиро розкаявся в скоєному, добровільно відшкодував завдані злочином збитки по другому епізоду, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 на ч. 3 ст. 187 КК України, виключити з вироку обтяжуючу покарання обставину як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та призначити за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 4-х років позбавлення волі та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
Обвинувачений ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не здобуто будь-яких доказів про вчинення ним злочинів у складі організованої групи, а факт оренди ОСОБА_28 квартири не свідчить про вчинення такого злочину. Безпідставно судом не враховані показання ОСОБА_19 про непричетність його до вчинення злочину в с.Прилуцьке Ківерцівського району, помилково прийшов до висновку до доведеність його вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення із-за виявлених в автомобілі «Ауді А6» належних йому особистих речей, оскільки він користувався вказаним транспортним засобом.
По факту вчинення розбійного нападу на квартиру в м. Нововолинську вказує на те, що суд прийшов до висновку про його причетність до вказаного злочину лише на неперевірених показаннях свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_29 , протоколах опізнання, згідно даних яких показання потерпілого ОСОБА_24 є сумнівними, у зв`язку з чим відповідно до ст.370 КПК України вирок в цій частині також не можна вважати законним та обґрунтованим.
Вважає, що його вину у вчиненні розбійних нападів не доведена, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливого тяжкого злочину. Просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 187 на ч. 1 ст. 396 КК України та призначити покарання у межах санкції цієї статті.
Прокурор у кримінальному провадженні у поданому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_12 посилається на те, що під час оголошення 21.07.2015 року ОСОБА_30 підозри за ч. 3 ст. 187 КК України останній у присутності свого захисника ОСОБА_31 , а також під час надання доступу до матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з ними про своє «алібі» слідчому не заявляв, а тому відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України, суд не вправі допускати показання такого свідка як доказ.
Про своє «алібі» ОСОБА_10 заявив лише після дослідження судом викривальних доказів та заміни свого захисника.
Крім показань потерпілих та свідків «алібі» ОСОБА_10 спростовується матеріалами роздруківок телефонних з`єднань по сім картці НОМЕР_4 , якою користувався ОСОБА_10 з якої вбачається, що дана сім картка на час вчинення злочину була активована в зоні дії базових станцій на території Волинської області, а в момент вчинення злочину у м. Нововолинську.
Крім цього, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 12.06.2015 року надано слідчому дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів ОСОБА_10 , а також руху грошових коштів на картках останнього. 12.10.2015 року з ПАТ КБ «Приватбанк» отримані відомості, які вказують, що напередодні злочину, а саме 23.12.2015 року у м.Нововолинську з банківської картки, яка належить ОСОБА_10 проводилось зняття готівки. Тому дослідженні у суді першої інстанції докази у сукупності з вказаними вище доказами повністю спростовують «алібі» ОСОБА_10 . Просить дослідити у суді апеляційної інстанції приєднанні ним до заперечення на апеляційні скарги додаткові докази. Апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, заслухавши обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які подані апеляційні скарги підтримали, пояснення обвинуваченого ОСОБА_19 та його захисника ОСОБА_32 щодо їх згоди з кваліфікацією дій обвинуваченого та причетності останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурора, який апеляційні скарги заперечив та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вимог процесуального законодавства колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши всі фактичні обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень дійшов до неправильного висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч.4 ст.187 закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок підлягає зміні з підстав визначених ст.ст.408, 409 КПК України.
Так, згідно вироку суду першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з корисливих мотивів об`єдналися для організації вчинення розбійних нападів, у тому числі поєднаних з проникненням у житло, що поєднані з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, або погрозою застосування такого насильства. Згідно розподілу функцій обвинувачений ОСОБА_7 , виступив організатором та керівником злочинної групи, його роль полягала у вчиненні діянь спрямованих на створення цього кримінального угрупування, тобто в підборі та залученні до його членства інших учасників, які були б згідні та здатні за своїми моральними та фізичними даними на таку протиправну діяльність, розробленні єдиного плану вчинення злочинів, розподілі ролей між залученими учасниками кримінального об`єднання, відомих кожному його члену, а також у визначенні тактики і способу вчинення злочинів та прийнятті безпосередньої участі у вчиненні розбійних нападів, відшукуванні об`єктів злочинних посягань на території Волинської області, забезпеченні учасників злочинного угрупування та інших учасників злочинів на час вчинення злочинів житлом, керівництві та координації дій між співучасниками як на місці вчинення злочинів так і після їх скоєння, розподіл коштів, здобутих злочинним шляхом між членами кримінального угрупування, згідно виконаних ролей та функцій, встановлення заходів конспірації та приховування злочинів, що, на його думку, мало забезпечити групі надійність, стійкість, функціонування та унеможливлення викриття правоохоронними органами. Обвинувачений ОСОБА_8 , як член організованої групи, забезпечував діяльність стійкого злочинного угрупування, приймав особисту активну участь у вчинюваних злочинах, згідно відведених йому функцій, чому мав сприяти його власний злочинний досвід, отриманий ним у місцях позбавлення волі, що давало змогу надавати всім учасникам злочинів рекомендацій по їх вчиненню, застосуванні елементів прикриття незаконної діяльності, зокрема при плануванні та готуванні до вчинення злочину разом із ОСОБА_9 вони як не місцеві жителі, задля не викриття їх у цьому, проводили візуальне обстеження об`єктів вчинення кримінального правопорушення, а при безпосередньому його вчиненні стеженні за прилягаючою до місць вчинення злочинів територією. Обвинувачений ОСОБА_9 , як член організованої групи, приймав безпосередню участь у вчиненні розбійних нападів відповідно до єдиного плану вчинюваних злочинів та розподілених ролей, а саме: після прибуття разом з іншими учасниками групи до попередньо підібраних місць скоєння майбутніх розбійних нападів, спільно з ОСОБА_8 здійснювали стеження за прилягаючою до вибраного об`єкта посягання територією, з метою отримання необхідних даних для належного планування вчинення злочинів, а при безпосередньому його вчиненні здійсненні активних дій по відшуканню коштів чи інших матеріальних цінностей застосовуючи при цьому насильство до осіб, які знаходилися в помешканнях.
Разом з цим, за правилами кваліфікації злочинів, вчинених кількома особами, суду належить визначити форму спільної злочинної діяльності, потім давати юридичну оцінку ролі кожної особи у вчиненні даного злочину і, нарешті, умови та межі кримінальної відповідальності.
За визначенням вчинення злочину організованою групою як окремої (складної) форми співучасті (сумісної злочинної діяльності), що міститься у частині третій статті 28 КК, - «злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи».
Таким чином, організована група повинна мати такі ознаки: у складі групи має бути не менше трьох осіб, група становить собою стійке злочинне об`єднання, створення вказаного об`єднання переслідує мету вчинення певної множини злочинів (за буквальним тлумаченням тексту статті не менше двох злочинів) або одного злочину, який потребує довготривалої підготовки, злочинна діяльність групи має плановий характер, ця діяльність здійснюється з розподілом функцій учасників групи, виділення яких пов`язане із вчиненням запланованих групою діянь.
За змістом частини третьої статті 28 КК злочин визнається вчиненим організованою групою лише в тому випадку, коли таке об`єднання утворено попередньо, звідси, має бути доведено, що вчиненню злочину організованою групою передували дії щодо її утворення.
Верховний Суд у пункті 4 постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукування співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складання плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин. У пункті 9 цієї постанови Верховний Суд наголосив, що організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу. Таким чином, Пленум, чітко визначив природу організованої групи, як такого злочинного об`єднання, що утворюється з метою спільної злочинної діяльності. Застосування терміну «стійке об`єднання», а також наведення переліку ряду важливих обставин, що характеризують організованість як злочинного об`єднання, так і його діяльності, дають підстави для висновку, що під злочинною діяльністю організованої групи слід розуміти тривалу сумісну злочинну діяльність, пов`язану швидше всього із вчиненням низки злочинів, та ще й з перспективою розвитку, що забезпечується членами цього об`єднання. Належить ураховувати, що співучасть у злочині не є тотожним поняттям співучасті в злочинній діяльності, оскільки співучасть у злочині полягає у взаємодії співучасників, спрямованій лише на забезпечення злочинного результату, співучасть же у злочинній діяльності передбачає забезпечення не тільки злочинного результату, але й збереження самого об`єднання на майбутнє (як цілісного суб`єкта злочинної діяльності).
Головною ознакою організованої групи, яка виділяє цю форму співучасті, є не попередня змова, а стійкість групи, тобто набуття нею таких внутрішніх механізмів, які убезпечують її існування, і спроможність протидіяти дезорганізуючим факторам (зовнішнім чи внутрішнім).
Стійкість злочинного об`єднання (організованої групи) не можна розуміти тільки як ступінь деталізації злочинного плану і розподілу обов`язків між учасниками об`єднання. Ці критерії не є свідченням стійкості, а, як правило, визначаються характером злочину, який готується.
Між тим, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 заперечував скоєння злочину у складі організованої групи.
Заперечували скоєння злочинів, в тому числі і у складі організованої групи й обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Згідно вироку, скоєння злочину ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 у складі організованої групи суд першої інстанції мотивував на етнічній основі, а також телефонними та особистими розмовами між співучасниками, обставинами їх зустрічей, та розподілом функцій між ними.
Зі змісту вступної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_33 залучив до злочинної діяльності інших громадян Республіка Азербайджан при невстановлених досудовим розслідуванням та судом обставинах, місці та часі, тобто не встановив та не навів у вирокові об`єктивних доказів, що група у складі ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 становила собою стійке злочинне об`єднання для заняття злочинною діяльністю, яке переслідувало мету вчинення певної множини злочинів або одного злочину, який потребує довготривалої підготовки, і що ця злочинна діяльність групи мала плановий характер, з розподілом функцій учасників групи, виділення яких пов`язане із вчиненням запланованих групою діянь.
При апеляційному розгляді кримінального провадження стороною обвинувачення іншими належними та допустимими доказами не підтверджено обставину створення ОСОБА_28 організованої групи для вчинення злочинів, як кваліфікуючої ознаки ч.4 ст.187 КК України.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні незаконні дії ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.187 на ч.3 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненим за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення.

Винуватість обвинувачених у вчиненні ними зазначених злочинів повністю підтверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами.
З апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що ним не оспорюється вчинення останнім розбійних нападів на потерпілих вчинених ним за попередньою змовою групою осіб з проникненням в житло.
Показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 який у суді першої інстанції не заперечив фактів вчинення з іншими обвинуваченими розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , але від дачі подальших показів відмовився.
Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції у пред`явленому обвинуваченні вини не визнав, однак не заперечив, що 24.12.2014 року та 07.02.2015 року знаходився на території Волинської області. Також не заперечив, що проживав у квартирі, яку винаймав ОСОБА_7 , де і був затриманий працівниками міліції. Ствердив, що у грудні 2014 року з м.Одеса до м Нововолинськ приїздив автобусом, а у лютому 2015 року разом із ОСОБА_19 на автомобілі останнього. Однак про вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_23 дізнався від обвинуваченого ОСОБА_9 .
Обвинувачений ОСОБА_9 вини також не визнав. В суді першої інстанції показав, що у грудні 2014 року він з м. Одеси приїздив у гості до ОСОБА_7 та разом з останнім та іншими особами їздив до невідомої особи забирати борг. Вдруге приїздив до ОСОБА_7 у лютому 2015 року і також з ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та іншими особами їздив у Луцький район забирати борг.
Обвинувачений ОСОБА_10 також вини не визнав. Ствердив, що 24.12.2015 року перебував у м. Одеса, де проводив лікування від раніше отриманого поранення.
З показань обвинуваченого ОСОБА_19 вбачається, що у лютому 2015 року у м. Одесі він зустрівся з ОСОБА_8 , який запропонував поїхати у м. Володимир-Волинський. На його автомобілі «Ауді А6» він, ОСОБА_8 та особа під прізвиськом « ОСОБА_34 » поїхали у це місто. По приїзду їх зустрів ОСОБА_7 та поселив у орендовану квартиру в якій був ОСОБА_9 . На другий день за вказівкою ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , особами під прізвиськом « ОСОБА_34 » та « ОСОБА_35 » поїхали в с. Прилуцьке Ківерцівського району, щоб забрати у особи, «яка себе не так поводить» якісь речі. Він залишився біля паркану будинку, а всі інші пішли до приміщення. Згодом з будинку вибігло багато людей. Вони сіли в автомобіль і поїхали у м. Володимир-Волинський, де біля якогось приміщення залишили автомобіль, а коли на другий день повернувся до автомобіля, то був затриманий працівниками міліції.
Однак, незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 їх винуватість у вчиненому повністю стверджується зібраними у суді першої інстанції та наведеними у вироку доказами.
Так, з показань потерпілої ОСОБА_23 встановлено, що 24.12.2014 року вона перебувала у власному житловому будинку у АДРЕСА_7 . Близько 15.00 15.30 год. до будинку увірвались кілька чоловік у масках на голові, схопили та стягнули її з ліжка, зв`язали шнурком, стали наносити побої та вимагати гроші. Один із чоловіків до голови приставив предмет схожий на пістолет та погрожував ним. Злякавшись погроз вона повідомила де знаходяться гроші. В цей час в будинок повернувся чоловік, а нападники стали втікати. Вона підбігла до вікна і почала кричати та кликати на допомогу. В цей момент через вікно побачила свого чоловіка ОСОБА_24 , який вибіг з будинку, за ним слідом біг ОСОБА_10 та стріляв з пістолета у напрямку чоловіка, інші нападники також бігли за чоловіком. В цей час масок на головах нападників уже не було, а тому вона добре їх запам`ятала. У ході розбійного нападу з будинку обвинувачені викрали 1000 грн. та 300 польських злотих.
При пред`явленні 03 квітня 2015 року ОСОБА_23 з участю захисника ОСОБА_10 ОСОБА_31 з пред`явлених осіб для впізнання потерпіла впізнала ОСОБА_10 як особу, яка вчинила на неї напад, погрожував пістолетом та проводив постріли з пістолета в сторону її чоловіка ОСОБА_24 (т. 1 а. пр. 27-31).
Аналогічним чином потерпіла ОСОБА_23 при проведенні впізнання впізнала ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як осіб, які вчинили на неї 24.12.2014 року розбійний напад та заволоділи її коштами. Впізнання було проведено у присутності захисників ОСОБА_9 ОСОБА_36 та ОСОБА_37 ОСОБА_38 (т.1 а. пр. 32-35; 36-39).
Потерпілий ОСОБА_24 в суді першої інстанції ствердив, що 24 грудня 2014 року в після обідню пору він повіз до ветеринарного лікаря свого собаку, якого напередодні хтось отруїв. Коли він повернувся до житлового будинку, то побачив, що двері його будинку відчинені. Зайшовши до будинку почув нецензурну лайку та вимогу про повідомлення місця знаходження грошових коштів. Піднявшись на другий поверх побачив незнайомого чоловіка, який перебував у сусідній кімнаті, на обличчі якого була медична маска. Останній штовхнув його, внаслідок чого він впав і покотився по сходах. Після цього він почав втікати на вулицю. За ним побігло кілька осіб. Бачив, як ОСОБА_10 стріляв по ньому. Після першого пострілу у пістолеті виник збій. ОСОБА_10 підняв маску і намагався перезарядити зброю, в цей момент він обернувся і точно побачив обличчя нападника. Окрім того, коли він відбіг і впав на городі, усі нападники, які в той час були вже без масок, пробігали повз нього, тому він добре бачив їх обличчя і точно може їх впізнати. Зазначає, що ОСОБА_10 проводив у нього постріли, ОСОБА_8 був в дитячій кімнаті та вимагав у дружини гроші, а ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходились у кімнаті дружини та катували її.
При пред`явленні потерпілому ОСОБА_24 ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до впізнання, потерпілий ОСОБА_24 серед пред`явлених йому до впізнання осіб впізнав ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, які 24.12.2014 року вчинили напад на нього та дружину в ході якого незаконно заволоділи їхніми грошовими коштами. Вказане впізнання проведено з участю захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_31 , ОСОБА_36 та ОСОБА_38 (т.1 а.пр. 16-19; 20-22; 24-26).
В ході провадження досудового розслідування свідок ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як осіб, яких 24.12.2014 року на власному автомобілі підвозив до житлового будинку потерпілого ОСОБА_24 , де був вчинений розбійний напад та забирав їх від даного житлового будинку. Вказана слідча дія також була проведена у присутності захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_38 (т.1 а.пр. 40-43; 44-47; 48-51)
При пред`явленні свідку ОСОБА_22 особи для впізнання за фотознімками останній впізнав ОСОБА_10 як особу, яку разом з ОСОБА_7 та іншими обвинуваченими 24.12.2014 року підвозив до житлового будинку потерпілого ОСОБА_24 , де був вчинений розбійний напад (т.1 а.пр. 52-53).
При пред`явленні свідку ОСОБА_29 обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до впізнання вказаний свідок впізнав в обвинувачених осіб, яких бачив поблизу будинку потерпілого ОСОБА_24 напередодні вчинення розбійного нападу. Вказані впізнання проведені у присутності адвокатів обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (т.1 а.пр. 58-61; 62-65).
При пред`явленні свідку ОСОБА_41 до впізнання ОСОБА_8 останній у ньому також впізнав особу, яку бачив поблизу житлового будинку потерпілого ОСОБА_24 напередодні вчинення розбійного нападу. Вказане впізнання проведено також у присутності захисника обвинуваченого (т.1 а.пр.72-75).
При пред`явленні свідку ОСОБА_42 осіб для впізнання по фотознімках вказаний свідок впізнав ОСОБА_7 як особу, яка винаймала у нього житло у м. Нововолинську (т.1 а.пр. 76-79).
При огляді 24 грудня 2014 року місця події у АДРЕСА_7 слідчими органами виявлено та вилучено маску, дві металеві гільзи та патрон, а також протектор шин від автомобіля. В кімнаті житлового будинку два шнурки білого кольору, які з місця події вилучені і приєднанні до справи як речові докази.
Згідно висновку судово-балістичної експертизи вилучений на місці події 24.12.2014 року патрон споряджений гумовим метальним снарядом кустарного виробництва з використанням капсульної гільзи промислового виробництва і відноситься до шумових патронів 9 мм. Вилучені гільзи є гільзою 9мм. пістолетного патрона.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 290 від 24.12.2014 року на тілі потерпілого ОСОБА_24 на задній поверхні лівого стегна виявлені тілесні ушкодження у виді двох ран округлої форми глибиною каналу 6-8 см. на дні яких знаходяться резинові кульки. За ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
На тілі потерпілої ОСОБА_23 виявленні множинні тілесні ушкодження у виді синців по всьому тілу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вказані висновки судово-медичних експертиз підтверджують правдивість показань потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_23 щодо обставин вчинення на них розбійного нападу, які вони дали у суді першої інстанції, а саме застосування обвинуваченими в ході розбійного нападу погроз небезпечних для життя і здоров`я потерпілій ОСОБА_23 , а також застосування такого насильства щодо потерпілого ОСОБА_24 .
Винуватість обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу 7 лютого 2015 року в с. Прилуцьке Ківецівського району Волинської області на потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 об`єктивно підтверджується такими доказами:
Показаннями потерпілого ОСОБА_25 , який в суді першої інстанції ствердив, що у вечірню пору 07.02.2015 року до нього в будинок в с. Прилуцьке, Ківерцівського району, Волинської області незаконно проникло троє раніше невідомих йому осіб, які мали чорні маски на обличчі. Його збили з ніг і поклали лицем вниз на землю. Двоє нападників руками і ногами наносити удари в різні частини тіла, а третій побіг у кімнату де знаходилась дружина. Згодом нападники зникли, після чого він виявив пропажу мобільного телефону. В ході досудового розслідування впізнав нападників по голосу. Завдані злочином матеріальні збитки відшкодували родичі ОСОБА_19 та ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_26 показала, що 07.02.2015 року у вечірній час в кімнату до будинку вдерлося двоє невідомих їй чоловіків на головах яких були чорні панчохи, стали наносити тілесні ушкодження та вимагали гроші. Один з них приставив до тіла ніж і погрожував ним. Через деякий час у вікно будинку хтось став стукати і кричати. Нападки вибігли з кімнати. Вона побігла в кімнату до ОСОБА_25 . Обличчя чоловіка було порізано ножем. Він їй розповів, що нападники вимагали гроші, душили за горло та наносили удари по всьому тілу. В ході досудового розслідування впізнала нападників по голосу.
Згідно протоколу огляду місця події від 07.02.2015 року та фото таблиць до нього, які дослідив суд першої інстанції встановлено, що у в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_9 , де проживають потерпілі на підлозі виявлені плями бурого кольору схожі на кров, а також порушена загальна обстановка. В цій же кімнаті виявлено синю мотузку, яка не належить потерпілим.
Згідно протоколу додаткового огляду місця події від 08.02.2015 року при огляді прибудинкової території за адресою АДРЕСА_9 органом досудового розслідування виявлено та вилучено чотири панчохи чорного кольору та ніж, що підтверджує правдивість показань потерпілої ОСОБА_26 та ОСОБА_25 про те, що в ході нападу обвинувачені мали на головах панчохи, а також, що останні в ході нападу погрожували ножем та використовували його.
Об`єктивність та правдивість показань потерпілої ОСОБА_26 в тій частині, що нападники їй погрожували ножем стверджується і висновком судово-медичної експертизи за № 138 від 10.02.2015 року згідно якого на другому пальці правої кисті ОСОБА_26 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна, яке виникло від гостро-ріжучого предмету.
Аналогічні рани, які могли виникнути в результаті травмуючої дії гостро-ріжучого предмету, яким міг бути ніж також виявлені і тілі потерпілого ОСОБА_25 , що стверджується висновком судово-медичного експерта за № 143 від 11.02.2015 року. Нанесені ОСОБА_25 за ступенем тяжкості тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад потерпілого.
В ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_25 по зросту та по голосу впізнання ОСОБА_9 як особу, яка вчинила на нього розбійний напад, що стверджується протоколом впізнання та фототаблицями до нього (т.1 а.пр. 203-206), а також за рисами обличчя і голосом впізнав ОСОБА_19 як особу, яка разом з іншими обвинуваченими брала участь у вчиненні злочину (т.1 а.пр. 207-210), що стверджується протоколом впізнання від 08.02.2015 року.
Потерпіла ОСОБА_26 по голосу також впізнала ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила розбійний напад на неї (т.1 а.пр. 211-215), що стверджується протоколом впізнання та фототаблицями до нього.
Той факт, що розбійний напад на потерпілих ОСОБА_43 та ОСОБА_26 вчинили ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 стверджується і протоколом слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_19 в ході проведення якого він у присутності свого захисника адвоката ОСОБА_39 підтвердив обставини вчинення розбійного нападу на потерпілих обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1 а.пр. 216-220).
З врахуванням зібраних доказів суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_8 участі у розбійному нападі на потерпілих ОСОБА_43 та ОСОБА_26 не брав.
Винуватість обвинувачених у розбійному нападі на ОСОБА_25 та ОСОБА_26 стверджується і протоколом огляду автомобіля «Ауді А-6» від 08.02.2015 року в якому працівниками міліції виявлено та вилучено мобільний телефон потерпілого ОСОБА_25 , яким обвинувачені незаконно заволоділи в ході розбійного нападу. В багажнику вказаного автомобіля також виявлено сумки з одягом, взуттям та іншими речами, які належать обвинуваченим ОСОБА_44 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , що також свідчить про їх причетність до даного кримінального правопорушення.
В матеріалах провадження відсутні будь-які докази, що потерпілі ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 мали борги перед обвинуваченими чи їх знайомими. Тому посилання захисника ОСОБА_9 ОСОБА_13 , що ОСОБА_9 до житлового будинку потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 проник не з метою розбійного нападу, а з метою повернення боргу ніякими доказами не підтверджується, є надуманими, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.
Потерпілі ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 без жодних сумнівів в особі ОСОБА_9 впізнали особу, яка в числі інших осіб вчинила на них розбійний напад. На ОСОБА_9 як на особу, яка вчинила розбійний напад вказав і свідок ОСОБА_22 , його також впізнав свідок ОСОБА_29 . Посилання захисника ОСОБА_13 , що показання потерпілих та свідків помилкові є голослівні і ніякими доказами не підтверджуються, а тому апеляційним судом такі доводи також до уваги не приймаються.
Не заслуговують на увагу і повністю спростовані у вироку доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_12 про те, що на час вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_23 . ОСОБА_10 перебував у м. Одеса де проходив курс лікування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 в ході провадження досудового слідства, в тому числі під час оголошення 21.07.2015 року йому підозри за ч. 3 ст. 187 КК України, а також під час надання доступу до матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з ними про своє «алібі» слідчому не заявляв, будь-яких свідків, які би могли підтвердити його алібі не вказував, а тому відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України суд не вправі допускати показань свідків, на які посилається в апеляції обвинувачений та його захисник, як доказ невинуватості обвинуваченого(т.4 а.п.215-218).
Крім цього, наведене у апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника «алібі» щодо ОСОБА_10 повністю спростовано наведеними у вироку доказами, а саме протоколами впізнання ОСОБА_10 потерпілими ОСОБА_24 та ОСОБА_23 протоколам впізнання особи ОСОБА_10 по фотознімках свідком ОСОБА_22 , а також доказами, які додатково досліджені у суді апеляційної інстанції, а саме матеріалами роздруківок телефонних з`єднань по сім картці НОМЕР_4 , якою користувався ОСОБА_10 з якої вбачається, що дана сім картка на час вчинення злочину була активована в зоні дії базових станцій на території Волинської області, а в момент вчинення злочину 24.12.2014 року у місті Нововолинську, тобто у місті де був вчинений злочин.
Також «алібі» ОСОБА_10 спростовується й інформацією про рух грошових коштів на картках останнього наданою 12.10.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк», а саме, що 23.12.2015 року у м. Нововолинську з банківської картки, яка належить ОСОБА_10 проводилось зняття готівки.
Потерпіла ОСОБА_23 в суді апеляційної інстанції без жодних сумнівів ствердила, що саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили на неї розбійний напад, ОСОБА_10 погрожував їй пістолетом та здійснював постріли у напрямку чоловіка ОСОБА_24 .
При повторному апеляційному розгляді провадження свідок, ОСОБА_27 показала суду, що в другій половині грудня 2014 року, вона неодноразово приносила кошти, виручені від торгівлі на ринку, в житлове приміщення ОСОБА_10 . Бачила, що в обвинуваченого був перев`язаний торс, він важко рухався. Аналогічні показання при дистанційному допиті дала свідок ОСОБА_45 яка доповнила, що обвинувачений був важко поранений в листопаді 2014 року і тривалий час лікувався, періодично вона спілкувалася з обвинуваченим по телефону, номер якого не змінювався в цей період. Вказані свідками обставини стверджуються медичною довідкою №9508 (т.4 а.п. 218) відповідно до змісту якої ОСОБА_10 24.11.2015 року звертався в приймальне відділення лікарні №1 м. Одеси з приводу вогнепального поранення спини, лівої кисті, лівого стегна, лівої половини грудної клітки, від госпіталізації відмовився.
Наведені докази та обставини, захист та обвинувачений просять взяти за належний та допустимі докази, які вказують на невинуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Однак дослідженні у суді першої інстанції докази у сукупності з додатково дослідженими у суді апеляційної інстанції доказами повністю спростовують «алібі» ОСОБА_10 , а саме, що на час вчинення злочину 24 грудня 2014 року він перебував у м. Одесі, тому доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_12 щодо «алібі» обвинуваченого апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Крім того, при повторному апеляційному розгляді справи суд на виконання положень ч.6 ст.22 КПК України з`ясовував обставини наявності або відсутності досудового розслідування, результатів такого розслідування, по факту протиправного заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_10 та отримання ним тілесних ушкоджень у вигляді кульових поранень, з приводу яких він звертався в лікувальний заклад м. Одеси, на можливе спростування доводів сторони обвинувачення щодо його участі в інкримінованому правопорушенні (т.5 а.с.218). Сторона захисту відповідно до ч.1,2 цієї статті процесуального Закону не надала доказів, які вона вважає за необхідне, від органів досудового розслідування та медичних закладів на підтвердження факту протиправного заволодіння вказаним мобільним телефоном ОСОБА_10 та стану здоров`я останнього, який би перешкоджав обвинуваченому пересуватися на значні відстані на час вчинення інкримінованого йому злочину. Крім того, сам факт прийняття працівниками медичної установи відмови ОСОБА_10 від госпіталізації, про що зазначено в довідці, вказує на відсутність загрози для життя та здоров`я хворого вже на момент його звернення до лікувального закладу та можливість його пересування без сторонньої допомоги.
Не заслуговують на увагу і не є підставою для скасування чи зміни вироку посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на показання обвинуваченого ОСОБА_19 , які він дав у суді першої інстанції щодо того, що ОСОБА_8 участі у розбійному нападі на потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 не брав, оскільки такі показання є суперечливими і не узгоджуються з його ж показаннями, які він дав у присутності свого захисника в ході проведення слідчого експерименту. Крім того, винуватість ОСОБА_8 у даному розбійному нападі підтверджується протоколом впізнання ОСОБА_8 свідком ОСОБА_46 , яка вказала на ОСОБА_8 , як на особу, яка брала участь у розбійному нападі на потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 і показання вказаного свідка ніякими доказами не спростовані.
Потерпілі ОСОБА_24 та ОСОБА_23 з упевненістю ствердили, що ОСОБА_8 в числі інших обвинувачених брав участь у розбійному нападі на них. Будь-яких доказів, які би давали суду підстави сумніватись у правдивості показань вказаних потерпілих у матеріалах провадження немає. Крім цього, участь ОСОБА_8 у даному злочині підтвердив і свідок ОСОБА_22 , який власним автомобілем підвозив ОСОБА_8 та інших учасників злочину до місця вчинення злочину, а після його вчинення забирав з місця злочину.
Жодних доказів, які би вказували, що ОСОБА_8 вчинив заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину у матеріалах провадження немає, а тому підстав для кваліфікації його дій за ч.1 ст.396 КК України, апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до п.4 ст.95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
В ході досудового розслідування слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_22 не проводився і на такі докази суд першої інстанції у вироку не посилався. Суд першої інстанції винуватість ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу обґрунтовував протоколом впізнання ОСОБА_7 свідком ОСОБА_22 , що не є тотожним протоколу допиту даного свідка, а тому суд правильно послався у вироку на цей доказ.
Посилання адвоката ОСОБА_11 , що ОСОБА_7 винаймав у м. Нововолинськ квартиру для власного проживання не є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 для постійного проживання мав житло у м. Володимир-Волинському Волинської області, чого не заперечує і сам обвинувачений.
В суді першої інстанції ОСОБА_7 не заперечував, що він був ініціатором вчинення розбійних нападів.

Тому відсутні підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ст.69 та 75 КК України та призначення йому покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності.
Учасники судового провадження не заперечували достовірності інформації матеріалів оперативно-технічних заходів, що міститься на оптичних дисках. За згодою усіх учасників судового провадження суд першої інстанції даної інформації не досліджував, а тому колегія суддів вважає, що посилання апелянтів, що не дослідження даної інформації вплинуло на повноту судового розгляду, є також необґрунтованими.
Доводи обвинувачених та їх захисників щодо неможливості впізнання нападників потерпілими із-за перебування останніми в положенні обличчям до землі та по голосу, не спростовує законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо доведеності факту вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими, оскільки це є власною оцінкою сторони захисту суб`єктивного сприйняття подій певною особою та можливість вчиняти певні дії потерпілими після нападу.
Вирішуючи питання про задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_23 суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діяли з єдиним наміром і їх дії по заподіянню потерпілим матеріальної та моральної шкоди були спільними і взаємопов`язаними, а тому з врахуванням вимог ст. 1190 ЦК України та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами прийшов до правильного висновку про солідарну відповідальність обвинувачених за спричинену шкоду.
Обговорюючи питання про розмір шкоди суд першої інстанції виходив з умисних дій обвинувачених та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, тривалості та обсягу моральних страждань та вимушених змін у житті кожного потерпілого, а також принципів розумності, виваженості та справедливості і визначив розмір моральної шкоди кожному з потерпілих у грошовому еквіваленті в сумі 50 000 гривень, який постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Тому посилання захисника ОСОБА_11 в апеляції на визначення судом невиправдано великого розміру моральної шкоди апеляційний суд вважає необґрунтованим.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а також відшкодування матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_24 та ОСОБА_23 та часткове визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є рецидив злочинів.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суд не знайшов.
По відношенню до особи ОСОБА_7 враховується, що він є організатором злочинів, на утриманні має двох малолітніх дітей, по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_8 що він раніше вчиняв аналогічні злочини, по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_9 що він є інвалідом 2 групи, а також перебування на утриманні малолітньої дитини у обвинуваченого ОСОБА_10 .

З врахуванням зазначених вище обставин у їх сукупності суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише у місцях позбавлення волі і такі висновки суду з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень та тяжкості кримінальних правопорушень є правильними.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за можливе, з врахуванням обставин вчинених обвинуваченими злочинів та ролі кожного з них, перекваліфікації дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ч.4 на ч.3 ст.187 КК України, пом`якшивши призначене їм та обвинуваченому ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання.

При перегляді кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають під вартою з 09 лютого 2015 року, а обвинувачений ОСОБА_10 з 18 березня 2015 року.
Крім того, з повідомлення ДУ «Київський слідчий ізолятор» вбачається, що під час касаційного перегляду оскаржуваного вироку та ухвали апеляційного суду від 22 січня 2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в умовах слідчого ізолятора, зокрема: ОСОБА_9 з 24.03.2017 року по 28.04.2017 року, а ОСОБА_10 з 11.12.2016 року по 26.04.2017 року(т.5 а.п.148,158,183).
Так, 24 грудня 2015 року набрала чинності нова редакція ч.5 ст.72 КК України, викладена Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за №842-УІІІ. Зазначеною нормою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а у разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, - також передбачено переведення строку попереднього ув`язнення у строк позбавлення волі за вищезазначеним співвідношенням та переведення визначеного строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного ч.1 ст.72 КК України.

Згідно з Законом «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набув чинності 21.06.2017 року, відповідно до якого попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Тому апеляційний суд відповідно до вимог ч.2 ст.404 КПК України приводить вирок суду першої інстанції у відповідність до вимог вказаного Закону і зараховує обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які перебувають під вартою з 09 лютого 2015 року у строк відбуття покарання строк їх попереднього ув`язнення з 09 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, обвинуваченому ОСОБА_9 - який перебуває під вартою з 09 лютого 2015 року у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 09 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року та з 24 березня 2017 року по 28 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_10 з 18 березня 2015 року по 22 січня 2016 року та з 11 грудня 2016 по 26 квітня 2017 року з такого ж самого розрахунку.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд ,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині кваліфікації дій та призначеного покарання, щодо ОСОБА_10 лише в частині призначеного покарання, змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з ч.4 ст.187 КК України на ч.3 ст.187 КК України.
Призначити покарання ОСОБА_7 у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
Призначити покарання ОСОБА_8 у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
Призначити покарання ОСОБА_9 у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
Зменшити ОСОБА_10 призначене даним вироком покарання за ч.3 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі ч.2 ст.404 КПК України, ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебувають під вартою з 09 лютого 2015 року у строк відбуття покарання строк їх попереднього ув`язнення з 09 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, обвинуваченому ОСОБА_9 - який перебуває під вартою з 09 лютого 2015 року у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 09 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року та з 24 березня 2017 року по 28 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_10 з 18 березня 2015 року по 22 січня 2016 року та з 11 грудня 2016 по 26 квітня 2017 року з такого ж самого розрахунку.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той же строк з дня вручення їм копії судового рішення.
Головуючий: /підпис/
Судді: /підпис/ /підпис/
Згідно з оригіналом:

Дата набрання законної сили: 07.12.2017 року

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2

Помічник судді ОСОБА_47