Справа № 339/441/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2018 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря cудового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 , представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000707 щодо обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина Азербайджану, жителя АДРЕСА_2 , одруженого, раніше не судимого,
за ч.1 ст.125 КК України,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 вчинив умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень при таких обставинах.
Обвинувачений 20.11.2017 року близько 18 год. з метою вияснення стосунків з ОСОБА_6 , колишнім співжителем його дружини ОСОБА_8 , сівши в автомобіль таксі під керуванням ОСОБА_9 відправився в с.Гузіїв Болехівської міської ради Івано-Франківської області, де по вул. Молодіжна зустрів ОСОБА_6 , з яким вчинив сварку, в ході якої в нього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 під час сварки з ОСОБА_6 , наблизившись до останнього, умисно наніс йому декілька ударів правою рукою в ділянку голови та правої кисті, при цьому умисно заподіяв ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців з незначним травматичним набряком м`яких тканин в ділянці голови, синець на тильній поверхні правої кисті.
ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав та пояснив, що він уклав шлюб з ОСОБА_10 та проживає разом з нею в м.Болехові. До дружини часто телефонує її колишній співжитель ОСОБА_6 з погрозами та претензіями. І щоб припинити його дії та з"ясувати з якою метою він продовжує турбувати її, зателефонував до потерпілого та домовилися про зустріч. Потерпілий запропонував зустрітися на полі, так як він ходить з лопатою.
Викликавши таксі, він сів в автомобіль разом з ОСОБА_10 , її братом ОСОБА_11 та поїхали в с.Гузіїв, де проживав потерпілий. Їдучи по вулиці, ОСОБА_12 вказала на чоловіка, який йшов по дорозі. Він сказав таксисту зупинитися і разом з ОСОБА_11 вийшли з машини. Підійшов до потерпілого, який обізвав його «чуркою» і першим вдарив. У відповідь на це, наніс йому удари вище пояса, потерпілий послизнувся та впав, потягши і його. Лежачи, ще наніс декілька ударів потерпілому в обличчя, а потім обоє піднялися, потерпілий перескочив через паркан та зник. ОСОБА_13 , який стояв збоку та спостерігав за бійкою, побіг до будинку потерпілого, щоб його заспокоїти. З потерпілим намагався примиритися, підходив до нього, пропонував відшкодувати кошти в сумі 4000 грн., але він відмовився. Потерпілий теж наніс йому удари та заподіяв ушкодження, але він не звертався з цього приводу ні в поліцію, ні в медичний заклад за допомогою, оскільки це не співпадає з його національними традиціями .
Окрім визнання вини самим обвинуваченим, його винність в злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами у справі.
Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що до нього по телефону подзвонив обвинувачений та з погрозами намагався домовитися про зустріч. Того дня він йшов по вулиці, зупинилася машина (таксі), з якої вийшло двоє осіб і побігли за ним. Наздогнавши його, обвинувачений став наносити удари, поваливши його на землю та продовжуючи бити в губу та голову. ОСОБА_13 його не бив, а тільки притиснув до паркану. Він вирвався та втік. Від отриманих ударів мав синці на обличчі, розбитий ніс, боліло горло, в лікарню одразу не звертався. Коли прийшов додому, то виявив, що на шиї немає золотого ланцюжка з хрестиком, якого за тиждень перед цим купив. Не знає, чи загубив, чи ланцюжок обірвався, але обшукали всюди, в тому числі і одяг і не виявили золотих прикрас.
Оцінюючи такі показання потерпілого, суд виходить з того, що вони частково узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого, який не заперечував факт заподіяння ним тілесних ушкоджень, а також з іншими доказами по справі, які вказують на те, що тілесні ушкодження у вигляді синців з незначним травматичним набряком м`яких тканин в ділянці голови, синець на тильній поверхні правої кисті заподіяні саме обвинуваченим та приймає показання потерпілого в цій частині в якості достовірних доказів по справі.
Свідок ОСОБА_14 , сестра потерпілого пояснила, що в понеділок 20.11.2018 року біля 18-19 год. вечора, почувши гавкання собаки, вийшла на сходи, і побачила ОСОБА_15 та обвинуваченого. Вони обоє кричали та налякали дітей, які знаходилися в будинку. На той час її брата ОСОБА_6 в будинку не було. Через деякий час він прийшов весь брудний і в крові, куртка розірвана, а капішон відірваний. У нього було підбите одне око, обличчя поцарапане, боліло горло не міг ковтати, а вночі погано спав. Брат повідомив про пропажу золотого ланцюжка з хрестиком, пояснивши, що не знає при яких обставинах втратив: чи загубив, чи зірвали з шиї .
Свідок ОСОБА_8 , дружина обвинуваченого та колишня співжителька потерпілого підтвердила, що вона разом з братом ОСОБА_16 та обвинуваченим, викликавши таксі, приїхали в с.Гузіїв. По дорозі зустріли потерпілого, одягнутого в чорну куртку. Обвинувачений вийшов з машини та підійшов до потерпілого, який першим почав наносити удари, а обвинувачений захищався. Потім притиснув обвинуваченого до паркану і втік, перескочивши через паркан. Конфлікт тривав 5 хв. Брат ОСОБА_17 до них не підходив близько, нікого не чіпав. У обвинуваченого боліла щока, однак за медичною допомогою і в поліцію він не звертався. Срібний ланцюжок та хрестик вона купила потерпілому, коли проживали разом, потерпілий вказав, що золото йому не підходить.
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що працює таксистом, приблизно 2 місяці тому до нього зателефонували і сказали приїхати на вул. Гайдара. В таксі сіли двоє чоловіків і жінка, приїхали до магазину «Апельсин», потім поїхали в с.Гузіїв. По дорозі обвинувачений дзвонив до когось, домовляючись про зустріч. Приїхавши в с.Гузіїв, зупинилися, побачивши чоловіка, що йшов по дорозі. З автомобіля вийшли два чоловіки, а жінка залишилася. Обвинувачений підійшов до чоловіка і почалася сутичка, вони впали на землю. Потерпілий вирвався, а обвинувачений пішов в кінець вулиці, жінка в таксі сказала, що там живе сестра потерпілого. Проїхавши, почув крик жінки. На зворотньому шляху пасажири між собою не спілкувалися, зупинялися біля ломбарду.
За висновком експерта №130 на момент її проведення ( від 22.11.2017 року до 24.11.2017 року) у потерпілого ОСОБА_6 малися тілесні ушкодження: синці з незначним травматичним набряком м`яких тканин в ділянці голови, синець на тильній поверхні правої кисті.
Описані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, могли утворитися як при нанесенні ударів останніми в ділинки голови, правої кисті, так і при ударах ділянками голови та правої кисті до таких, можливо в термін вказаний у постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Виставлений діагноз: забій м`яких тканин шиї справа- не підтверджений об`єктивними клінічними даними,тому в судово-медичних підсумках не враховуються (а.с.100-102).
Аналізуючи та оцінюючи здобуті у провадженні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена, його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки він умисно заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди 11779 грн. та моральної шкоди 10000 грн. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як зазначено ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина друга цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Зі змісту позовної заяви на а.с.27, вбачається, що потерпілий просив стягнути з обвинуваченого, як відповідача, матеріальну шкоду в сумі 11779 грн., що становить вартість золотого ланцюжка та золотої підвіски (хреста), втрачених під час бійки з обвинуваченим.
Відповідач та його представник в цій частині позовних вимог просили відмовити, посилаючись на їх безпідставність, як таких, що не випливають з пред"явленого обвинувачення .
Так, згідно ч.3 ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження доводів щодо відшкодування вартості ювелірних виробів потерпілий покликався на наяність ярликів на а.с.28 та пояснення свідка ОСОБА_19 .
Однак свідок пояснив, що бачив у потерпілого, який є рідним братом його матері, золотий ланцюжок та хрестик за день до бійки, тобто не підтвердив, що в день бійки потерпілий мав на собі золотий хрестик.
А свідок ОСОБА_14 , сестра потерпілого, в своїх поясненнях ствердила, що потерпілий після бійки не міг пояснити при яких обставинах втратив золоті вироби: чи загубив, чи зірвано з шиї .
Що ж стосується ярликів, наданих позивачем, то вони тільки стверджують назву виробу, вагу, ціну та особу, у якої цей виріб придбано, а відтак, не можуть бути належним доказом про належність цих виробів саме потерпілому.
Разом з тим, як вбачається із заяви потерпілого про скоєний відносно нього злочин, в ній жодним чином не зазначено про пропажу вказаних речей, а тільки значиться про заподіяння йому тілесних ушкоджень ( а.с.104) і впродовж досудового слідства потерпілий не звертався з відповідними заявами і , відповідно, в пред" ОСОБА_20 обвинуваченні не зазначено про ці обставини. Однак слід зазначити, що згідно вимог п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02.07.2004 р. "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" вбачається, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення. А згідно ст. 128 КПК України, доказування заподіяною кримінальним правопорушенням характеру (виду) та розміру майнової шкоди, що становитиме предмет цивільного позову, передбачає насамперед доказування самої події кримінального правопорушення, вчинення його обвинуваченим, його вини та причинного зв`язку між кримінальним діянням і його наслідками - заподіяною шкодою. Тож доказування обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому, нерозривно пов`язане з доказуванням виду і розміру заподіяної ними шкоди.
Таким чином, оскільки потерпілим не доведено належними та допустимими доказами, що золотий ланцюжок та хрестик вибули із володіння потерпілого саме через умисні дії обвинуваченого, спрямовані на заволодіння таким майном всупереч волі власника ( і таке не ставилося у обвинувачення ОСОБА_4 ), то вимоги про відшкодування вартості втрачених виробів не підлягають до задоволення.

Що ж до вимог про відшкодування моральної шкоди, то наявність моральної шкоди є безумовною і відповідно до ст. 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідач визнав вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 1500грн., запропонувавши потерпілому вказану суму, від отримання якої він відмовився в залі суду.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою, суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення, заявник отримав певну моральну шкоду.
Відповідно до роз`яснень, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 (із змінами та доповненнями), «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд згідно вимог ст.23ЦК України враховує величину фізичного болю та страждань, яких потерпілий зазнав у зв`язку із заподіяння йому тілесних ушкодженнь у вигляді синців, з приводу яких переніс біль, що порушило його життєві зв"язки та стосунки. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого, обставини справи, ступінь вини відповідача, його майновий стан, вимоги розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 необхідно визначити в сумі 3500 грн. Відповідно до ст. 65 КК України та п.1, 2 постанови Пленуму ВС У №7 " Про практику призначення судами покаранння" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Згідно класифікації, передбаченій ст.12 КК України, обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості.
Вивченням особи обвинуваченого, встановлено, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не перебуває, не працює та 24.01.2018року уклав шлюб з ОСОБА_8 ( а.с.107).
Обвинувачений визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому. Намагаючись відшкодувати завдану шкоду, вживав заходів для примирення з потерпілим, намагався надати потерпілому кошти, від отримання яких він відмовився.
Усі ці обставини відповідно до ст.66 КК України визнається судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України про обставини, що обтяжуть покарання сторона обвинувачення не заявила і такі не встановлені судом.
Санкцією частини 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу громадських або виправних робіт.

З врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, всіх даних про особу обвинуваченого та конкретних обставин справи, наявність ряду пом"якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому менш суворого покарання з альтернативних, передбачених ч.1 ст. 125 КК України - у виді штрафу, але в максимальному розмірі, згідно санкції вказаної правової норми.
З огляду на обране для обвинуваченого покарання, обставини, що досудовим слідством запобіжний захід щодо нього не обирався, суд не вбачає потреби в обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого на цьому етапі судового розгляду. Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п"ятдесят ) грн.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на на користь ОСОБА_6 3500 ( три тисячі п"ятсот ) грн. моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
До набрання вироку законної сили підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 немає.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.
Суддя ОСОБА_1