Справа № 346/5844/16-к
Провадження № 11-кп/779/364/2017
Категорія ст. 156 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000035 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника потерпілої ОСОБА_11 на вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 13 червня 2017 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 156 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хімчин Косівського району Івано Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, пенсіонера , раніше не судимого , -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 вважає, вирок Косівського районного суду від 13.06.2017 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин підвищеної суспільної небезпеки, посягнувши на статеву недоторканість восьмирічної дитини. Призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК України Косівський районний суд взагалі не вказав, які саме обставини справи та дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Окрім цього, суд необґрунтовано не визнав обставиною, що обтяжує покарання згідно ст. 67 п.6 КК України, вчинення злочину щодо особи, що перебуває у безпорадному стані. Просить вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 13.06.2017 року щодо ОСОБА_8 за ст. 156 ч.2 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Законний представник потерпілої ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу в якій, вважає вирок Косівського районного суду необґрунтованим та незаконним. Зазначає, що не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, визначене судом ОСОБА_8 покарання не ґрунтується на вимогах закону і є несправедливим внаслідок його суворості, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. Вказує, що судом першої інстанції врахувавши всі пом`якшуючі обставини були підстави застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Просить змінити вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 13.06.2017 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за вчинення ним злочину, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на 1 рік шляхом його пом`якшення із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок Косівського районного суду необґрунтованим та незаконним. Зазначає, що судом в повній мірі не було враховано всі пом`якшуючі обставини, зокрема не взято до уваги те, що від вчинених ним дій для потерпілої не наступило тяжких наслідків, що істотно знижують небезпечність діяння, до кримінальної відповідальності притягується вперше і у скоєному щиро розкаюється, позитивно характеризується за місцем проживання, окрім цього доглядає за своєю перестарілою матір`ю, якій минув 101 рік. Просить змінити вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 13.06.2017 року в частині призначеного йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на 1 рік шляхом його пом`якшення із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

До вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням таких обов`язків: заборонено цілодобово залишати житло за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 , зобов`язано прибувати до суду першої та апеляційної інстанції за першою вимогою.

Цивільний позов по справі закрито за відмовою від позовних вимог.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року близько 10 год. ОСОБА_8 прийшов до житлового будинку ОСОБА_12 , що в АДРЕСА_2 . Перебуваючи в одній із кімнат, де також знаходилась малолітня ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб та самої власниці будинку, ОСОБА_12 , діючи умисно та маючи на меті вчинити відносно ОСОБА_13 розпусні дії, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи при цьому, що остання є малолітньою особою, силою штовхнув малолітню ОСОБА_13 на диван, де тримаючи її руками, почав цілувати в губи та щоки, в ході чого зняв із неї штани та нижню білизну, після чого почав торкатися її статевих органів. В подальшому ОСОБА_8 розщепив свої штани та показав малолітній ОСОБА_13 свій статевий орган. Перелякавшись малолітня ОСОБА_13 почала плакати та кричати після чого ОСОБА_8 місце вчинення кримінального правопорушення покинув.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, щодо апеляційних скарг поданих законним представником потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 заперечив ;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_11 . Щодо апеляційної скарги прокурора, заперечили та просили залишити її без задоволення;

- законний представник потерпілої, ОСОБА_11 подала до суду письмову заяву (а.с. 211) в якій просить апеляційний розгляд проводити у її відсутності, подану апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим та відповідає змісту ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України ґрунтується на належно зібраних і досліджених по кримінальному провадженні достовірних доказах, яким дано правильну правову оцінку і кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюється.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 покарання не дотримався вимог ст. ст. 50,65 КК України, а саме не врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його суспільно - небезпечні наслідки, особу обвинуваченого.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання дотримався.

Так як, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання. Вчинений злочин за ст. 156 ч.2 КК України згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, і судом призначено покарання з врахуванням реальних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, те, що від вчинених розпусних дій не наступили тяжкі наслідки, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с. 144), його пенсійний вік та хворобливий стан здоров`я, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 158-159), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 149), на обліку у психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 151-154), також думку законного представника малолітньої потерпілої, ОСОБА_11 , яка просила не застосовувати щодо ОСОБА_8 суворого покарання.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України : повне визнання ним своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій заподіяної моральної шкоди, те, що до кримінальної відповідальності притягується вперше, часто хворіє.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Крім цього, під час апеляційного розгляду стороною захисту долучено до матеріалів кримінального провадження довідку № 1301 видану ОСОБА_8 лікарем приймального відділення ОКЛ ( а.с. 231 ), виписку із медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 232 ) та виписку з історії хвороби стаціонарного хворого (а.с. 233), а також встановлено той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 здійснює догляд за своєю перестарілою матір`ю ОСОБА_14 1916 року народження.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд оцінивши зібрані докази в сукупності, давши їм належну правову оцінку, врахувавши обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, прийшов до обґрунтованого висновку, щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі у виді одного року позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції, зокрема тим, що законний представник малолітньої потерпілої, ОСОБА_11 зазначила, що будь - яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає, просить суворо його не карати та застосувати до нього положення ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора з приводу призначення більш суворого покарання є необґрунтованою, а призначене покарання судом першої інстанції відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Щодо апеляційних скарг поданих законним представником потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_8 , слід зазначити що вони є необґрунтованими та безпідставними, оскільки всі переліченні пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, пенсійний вік та хворобливий стан здоров`я обвинуваченого, добровільне відшкодування потерпілій заподіяної моральної школи, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

А тому дані доводи наведені в апеляційних скаргах законного представника потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 не дають підстав для пом`якшення покарання в силу ст.409 КПК України та зміни вироку суду першої інстанції зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України .

Призначене покарання ОСОБА_8 на думку колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника потерпілої ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 13 червня 2017 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника потерпілої ОСОБА_11 залишити - без задоволення, вирок Косівського районного суду Івано Франківської області від 13 червня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5