Справа № 346/677/17
Провадження № 11-кп/779/445/2017
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001746 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, без постійного місця проживання, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє 07 березня 2009 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання - три роки позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з 03 лютого 2017 року.

До набрання вироком законної сили залишено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави 527,76 грн. витрат за проведення дактилоскопічної експертизи.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 повторно, таємно викрав чуже майно, шляхом проникнення в інше приміщення.

Даний злочин було скоєно за наступних обставин.

Так ОСОБА_8 в ніч з 10 на 11 листопада 2016 року діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, спрямованими на таємне викрадення чужого майна, шляхом зняття скла з віконної рами, проник у приміщення колишньої пилорами, що в с. Мишин по вул. Колгоспна, Коломийського району, де знаходився автомобіль марки «Фольксваген В-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 .. Із даного автомобіля обвинувачений таємно викрав барсетку чорного кольору вартістю 500 гривень, в якій знаходився технічний паспорт на вказаний автомобіль, посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_11 та грошові кошти в сумі 2000 гривень, які належать потерпілому, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2500 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, просить застосувати положення ч.5 ст.72 КК України та зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.02.2017 року.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задоволити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації його дій та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що суд першої інстанції не вирішив питання про зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

Згідно оскаржуваного вироку початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з 03 лютого 2017 року.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 03.02.2017 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з часу затримання 13 год. 10 хв. 03 лютого 2017 року до 13 год. 10 хв. 04 квітня 2017 року. Ухвалами Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2017 року, 15.05.2017 року та від 31.05.2017 року під час розгляду даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_8 за клопотаннями прокурора продовжувався строк тримання під вартою.

Згідно ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046 -VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року, частину п`яту ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а також згідно положень ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Зі змісту резолютивної частини вироку вбачається, що початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з 03 лютого 2017 року, що свідчить про те, що суд першої інстанції фактично зарахував у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, хоча і не вказав конкретні умови такого зарахування, визначені ч.5 ст.72 КК України, що унеможливлює перевірку правильності такого рішення судом вищестоящої інстанції.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.380 КПК України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Крім того , у відповідності до вимог п.14 ч.1 ст.537 КПК України питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, мають бути вирішені місцевим судом, який знаходиться у межах територіальної юрисдикції за місцем відбування покарання засудженим до позбавлення волі.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 може самостійно на власний розсуд вирішити порядок, в якому він має право звернутися до суду першої інстанції для вирішення питання, яке є йому незрозумілим і пов`язане з виконанням вироку суду в частині умов зарахування строку попереднього ув`язнення в строк призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів, вважає, що вказаний порядок вирішення цього питання забезпечить найбільш ефективний захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки у разі його незгоди з майбутнім рішенням суду першої інстанції дозволяє йому оскаржити таке рішення в апеляційному порядку та виправити помилки та порушення закону, якщо такі будуть допущені вказаним судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_12