Справа № 125/1326/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження № 0000093 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинянка, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого водієм ТОВ «Династія» с. Маньківці,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 28 листопада 2010 року близько 17-ої години, перебуваючи біля сільського ставу у с. Маньківці Барського району Вінницької області, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи, що вчиняє протиправно та бажаючи діяти саме таким чином, наніс ОСОБА_4 , що стояв на карачки, один удар коліньми по спині в ділянку лівого плеча. В результаті таких дій ОСОБА_2 у ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження у вигляді передньо-нижнього вивиху лівої плечової кістки, що викликало тривалий розлад здоров`я та стійку втрату загальної працездатності менш як на третину і за цими ознаками відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 своєї вини в інкримінованому злочині відносно ОСОБА_4 не визнав, суду пояснив: 28 листопада 2010 року до нього приїхали племінники дружини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 допомогти заготовити дрова. Вони знали, що спускають сільський став, а тому ввечері біля 16 години 30 хвилин запропонували піти подивитися. Хлопці пішли за греблю, а він залишився стояти неподалік «монаха». До нього підійшов ОСОБА_4 , вони розмовляли. Свого сина ОСОБА_9 відправив сфотографувати ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , оскільки підозрював, що ті виловлюють рибу. Він бачив, як ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_10 кулаком в ніс, той почав падати до ставу і потягнув за собою ОСОБА_12 . ОСОБА_7 побіг до них і всі троє вони пачили шарпатися і штовхатися. ОСОБА_4 зіскочив з греблі і побіг до молодих людей. Очевидно, перечепившись, ОСОБА_4 впав на лівий бік, потім, піднімаючись, взяв камінь і побіг далі. Коли ОСОБА_4 підбіг до хлопців, він каменем вдарив ОСОБА_13 у потилицю. Тоді і він уже підбіг до води, почав відбирати камінь з рук ОСОБА_4 . В процесі штовханини вони обоє падали на землю. Коли всі заспокоїлися, піднялися на греблю і порозходилися по домівках. ОСОБА_4 він не бив, той не скаржився на якийсь біль, лише наступного дня люди говорили, що до ОСОБА_4 приїздила швидка допомога. Просив виправдати його.
Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що він був депутатом Барської районної ради і за цей час жителі села Маньківці, де він проживає, неодноразово звертались до нього зі скаргами, що ОСОБА_2 розпоряджається ставом, не дозволяє виловлювати в ньому рибу. 28 листопада 2010 року йому подзвонили односельці і повідомили, що ОСОБА_2 із племінниками спускає став. Він пішов туди разом із сільським головою та дільничним інспектором міліції. Було встановлено, що став спускають, але хто це робить, не було відомо. З метою встановити осіб, що самоправно розпоряджаються сільським майном, він зі своїм сином ОСОБА_14 приблизно о 16 годині 30 хвилин пішли на став. Там вони застали ОСОБА_2 . Він зупинився біля ОСОБА_2 , а сина попросив сфотографувати ОСОБА_15 і ОСОБА_8 , які були одіті в рибацькі чоботи і спеціальний одяг і виловлювали рибу «фаткою». Він бачив, що між ОСОБА_16 та племінниками ОСОБА_2 розпочалась суперечка, потім вони почали шарпатися і скотилися з греблі до води. Побачивши це, він підбіг до них розборонити, але ОСОБА_17 штовхнув його і він упав на землю. Коли зводився і стояв на карачки, почув удар в ліве плече ззаду, знову впав і на якийсь час втратив свідомість. Після того як прийшов до себе і почав підніматися, бачив, що ОСОБА_2 сидить зверху на синові, б`є його і головою товче в болото. Після його крику, що болить серце, бійка припинилася, всі вийшли на греблю і розійшлись по домівках. Того ж вечора він відчув біль у лівому плечі, викликав швидку допомогу і виявилося, що у нього мав місце вивих лівого плечового суглобу. Зі слів сина знає, що саме ОСОБА_2 коліньми вдарив його у плече. У зв`язку з нанесеним ушкодженням він лікувався приблизно 25 днів, потім був направлений в санаторій. Просив призначити ОСОБА_2 покарання відповідно до Закону. Просив стягнути з ОСОБА_2 3561 гривню 86 копійок витрат, які він поніс у зв`язку з переїздами до органу досудового розслідування та суду, та 104 гривні 25 копійок витрат, які він поніс у зв`язку із виготовленням ксерокопій матеріалів досудового розслідування.
За клопотанням сторін судом було допитано свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 .
Так, свідок ОСОБА_18 показала суду, що живе біля самого ставу в с. Маньківці і бачила, що зранку 28 листопада 2010 року ОСОБА_2 , його племінники та інші особи спускали став і виловлювали рибу. Вона подзвонила ОСОБА_4 як колишньому депутату і людині, якій не байдуже доля села, і розповіла, як ОСОБА_2 з родичами «хазяйнує». Самої бійки вона не бачила, але від людей чула, що ОСОБА_2 побив ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_12 суду показав: 28 листопада 2010 року батько попросив його піти з ним до ставу, бо по телефону повідомили, що ОСОБА_2 з родичами спускає став і виловлює рибу. Приблизно о 16-ій годині 30 хвилин вони прийшли на став, батько зупинився розмовляти з ОСОБА_2 , а він пішов фотографувати, як ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 виловлювали рибу. Коли він зробив кілька фото, до нього піднявся спочатку ОСОБА_10 , а потім інші, почали вимагати віддати телефон, аби стерти фотографії. Почалася шарпанина, в ході якої він, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 скотилися до ставка. ОСОБА_4 хотів розборонити, але хтось його штовхнув і він впав. Бачив, що коли батько почав зводитися із землі і стояв на карачки, ззаду підбіг ОСОБА_2 , скочив коліньми батькові на плечі, той знову впав. Потім ОСОБА_2 від батька підбіг до нього самого, кинув на руки у воду і намагався вмокнути його голову у воду. Батько крикнув, що йому боляче і сутичка припинилася. Піднятися із ставка на греблю йому допомогли ОСОБА_8 та ОСОБА_21 . Всі розійшлися по домівках. По дорозі батько скаржився на біль у лівому плечі, не міг підняти руку, а коли викликали швидку допомогу, виявилося, що у нього вивихнуте плече.

Допитаний свідок ОСОБА_8 показав суду, що в передобідню пору 28 листопада 2010 року він із ОСОБА_11 їхали попри ставок до своєї тітки дружини ОСОБА_2 , і бачили, що ставок спускають. Після заготівлі дров, близько 17-ої години, вони з ОСОБА_2 прийшли до ставу, дивилися як його спускають. Через 10-15 хвилин на греблю прийшли Кондратюки. ОСОБА_22 почав їх фотографувати, йому це не сподобалося, він почав закривати рукою об`єктив. ОСОБА_23 вдарив його в обличчя, а він, падаючи, потягнув ОСОБА_16 за собою і вони скотилися з греблі до води. На допомогу йому підійшов ОСОБА_7 . ОСОБА_4 скочив з греблі і біг у напрямку до них. Він кілька разів падав, коли підбіг до них, у нього в руці був камінь і він ним вдарив його у голову. ОСОБА_2 всіх розборонив. ОСОБА_4 ніхто не бив, разом вони піднялися на греблю і розійшлись по домівках.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що 28 листопада 2010 року він з ОСОБА_8 на автомобілі останнього їхали до ОСОБА_2 , бачили, що спускають став. Ввечері близько 17-ої години, коли закінчили роботу пішли подивитися на став. Через кілька хвилин до них підійшли ОСОБА_24 і ОСОБА_25 почав їх звинувачувати у тому, що вони зірвали ставок. ОСОБА_26 почав їх фотографувати, на зауваження ОСОБА_10 зупинитися, ОСОБА_22 вдарив його кулаком в обличчя, і вони разом скотилися до ставка. Він підбіг їх розборонити. Бачив, що ОСОБА_4 скочив з греблі, взяв гранітний камінь, підбіг до них і вдарив ОСОБА_10 в голову. ОСОБА_4 також і на нього замахнувся, але він закрився від нього рукою. ОСОБА_4 ніхто не бив.

Свідок ОСОБА_19 показала суду, що біля 16-ої години 28 листопада 2010 року вона пішла до ставка вигнати свої гуси із чужого поля. Бачила, як ОСОБА_26 вдарив ОСОБА_13 , як вони разом впали з греблі у ставок. Бачила, як до них із греблі скочив ОСОБА_4 , впав, піднявся і побіг вниз, а потім вниз до ставка збіг ОСОБА_2 . Що робилося біля ставка вона не бачила. Коли вона вже була дома, попри неї йшли Кондратюки, їх одяг, взуття і вони самі були вимащені в болоті. Зачепивши її, мовляв, «бачиш що сталося», ОСОБА_4 мав на увазі болото, і не жалівся на біль у руці.

Таким чином, показаннями потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_12 доводиться факт нанесення ОСОБА_2 потерпілому біля 17-ої години 28 листопада 2010 року на ставку в с. Маньківці Барського району Вінницької області тілесних ушкоджень, а також механізм їх нанесення.

Крім того, такі обставини стверджуються зібраними досудовим слідством письмовими доказами:

-Заявою потерпілого ОСОБА_4 від 29.11.2010 (а.с. 68, т. 3), в якій він на ОСОБА_2 вказується як на особу, що нанесла йому тілесні ушкодження;

-Протоколом від 05.08.2011 відтворення обстановки і обставин події (а.с. 77-85, т. 3), в якому зафіксовано пояснення потерпілого ОСОБА_4 про те, як, в якому місці, яким чином ОСОБА_2 наносив йому тілесні ушкодження;

-Протоколом від 05.08.2011 відтворення обстановки і обставин події (а.с. 86-92, т. 3) і протоколом від 18.05.2012 відтворення обстановки і обставин події (а.с. 97-102, т. 3), в якому зафіксовано пояснення свідка ОСОБА_12 про місце і спосіб нанесення ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_4 тілесного ушкодження;

-Актом судово-медичного обстеження № 293 від 29.11.2010 (а.с. 74, т. 3) та актом судово-медичного дослідження № 105 від 24.05.2011 (а.с. 75, т. 3), в яких зроблено висновок, що 28 листопада 2010 року при обставинах, на які вказує ОСОБА_4 йому було спричинено середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого вивиху лівого плеча;

-Висновком комісійної експертизи № 131-к від 28 серпня 2012 року (а.с. 114-118, т. 3), яким підтверджено висновки попередніх експертиз про характер, давність і ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень і встановлено механізм їх заподіяння: прикладання травмуючої сили на задню поверхню ділянки лівого плеча у напрямку сили ззаду наперед, зверху вниз та ззовні;

-Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 52/13 від 12.05.2015 (а.с. 122-133, т. 3), відповідно до якого передньо-нижній вивих лівої плечової кістки у ОСОБА_4 міг утворитися від дії значної сили на задню поверхню лівого плечового суглобу у напрямку ззаду наперед при відведенні руки назовні і не міг утворитися при падінні з висоти власного зросту лівим боком на тверду поверхню.

В той же час, твердження обвинуваченого про те, що він не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_4 , а той міг отримати їх в результаті падіння, коли перечепився чи послизнувся, підтвердили перед судом свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , а також частково стверджуються матеріалами досудового розслідування:

-Висновком експерта № 166 від 26.08.2011 (а.с. 141-143, т. 3) відповідно до якого закритий вивих лівого плеча виник від дії травмуючої сили, яка діяла в ділянку лівого плечового суглобу в напрямку зверху вниз та до середини, і вірогідніше міг утворитися при падінні потерпілого з положення стоячи на лівий бік і маловірогідно, що міг утворитися внаслідок травмуючої дії в ділянку лівого плеча ззаду;

-Аналогічним висновком додаткової судово-медичної експертизи № 174 від 08.09.2011 (а.с. 146-148, т. 3);

-Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 18.05.2012 зі свідком ОСОБА_19 (а.с. 103-105, т. 3), де зафіксовані її показання про те, що вона бачила, як ОСОБА_4 скочив з греблі до ставка і впав;

-Висновком комісійної експертизи № 182-к від 11 грудня 2012 року (а.с. 108-112, т. 3), відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися як при падінні із стоячого положення лівим боком на тверду поверхню, так і з прикладенням сили ззаду в ліве плече.

Однак, суд критично відноситься до здобутих досудовим слідством та наданих стороною захисту доказів на ствердження непричетності ОСОБА_2 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 з огляду на наступне:

Так, свідки і учасники події ОСОБА_10 та ОСОБА_11 родичі обвинуваченого, зокрема, являються рідними племінниками його дружини, а тому зацікавлені в закінченні справи на користь ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_19 ствердила перед судом, що вона мала конфлікт із ОСОБА_4 , тому ймовірним є припущення останнього про те, що вона намагається нашкодити потерпілому. Крім того, її показання про час події не узгоджується із показаннями інших свідків захисту та обвинуваченого. Так, всі стверджують, що подія мала місце біля 17-ої години, і лише ОСОБА_19 заявляє, що це було біля 16-ої години. В той же час досудовим слідством не встановлено, з якого місця могла бачити подію ОСОБА_19 , не перевірено її показів в цій частині відтворенням обстановки і обставин події в умовах освітлення, яке було в момент події. Так, свідок ОСОБА_19 при відтворенні обстановки і обставин події 18 травня 2012 року (а.с. 103-105, т. 3) вказувала на місце, де впав ОСОБА_27 , і в якому положенні він лежав це було за греблею на спуску до води. В той же час у судовому засіданні ОСОБА_19 заявила, що з того місця, де вона стояла, вона не бачила, що робилося за греблею.

Щодо висновків судово-медичних експертиз первинних, додаткових, комісійних, суд приходить до наступного:

З метою перевірки суперечливих доказів, зокрема, показань свідків і учасників події, висновків судово-медичного експерта ОСОБА_28 № 166 від 26 серпня 2011 року (а.с. 141-143, т. 3) та № 174 від 08 вересня 2011 року (а.с. 146-148, т. 3), щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 слідчим 23 травня 2012 року було призначено комісійну судово-медичну експертизу (а.с. 106, т. 3). Висновком комісійної експертизи № 131-к від 28 серпня 2012 року (а.с. 114-118, т. 3) підтверджено висновки попередніх експертиз про характер, давність і ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень і встановлено механізм їх заподіяння: прикладання травмуючої сили на задню поверхню ділянки лівого плеча у напрямку сили ззаду наперед, зверху вниз та ззовні.

Без обґрунтування свого рішення слідчий 16 листопада 2012 року знову призначив комісійну судово-медичну експертизу (а.с. 113, т. 3), на вирішення якої поставив ті самі питання, але доручив виконати її іншим експертам тієї ж установи. Висновком комісійної експертизи № 182-к від 11 грудня 2012 року (а.с. 108-112, т. 3), текст якої ідентичний висновку № 131-к, не було усунуто суперечності, зокрема, було зроблено висновок, що тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися як при падінні із стоячого положення лівим боком на тверду поверхню, так і з прикладенням сили ззаду в ліве плече.

Враховуючи, що встановлення механізму нанесення чи отримання тілесних ушкоджень потребує спеціальних знань, слідчий 31 січня 2013 року призначив ще одну комісійну експертизу, яку доручив провести спеціалістам Головного бюро СМЕ МОЗ України (а.с. 119-120, т. 3). Відповідно до висновків експертів Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» (а.с. 122-133, т. 3), передньо-нижній вивих лівої плечової кістки у ОСОБА_4 міг утворитися від дії значної сили на задню поверхню лівого плечового суглобу у напрямку ззаду наперед при відведенні руки назовні і не міг утворитися при падінні з висоти власного зросту лівим боком на тверду поверхню.

Таким чином, висновком комісійної експертизи № 52/13 від 12 травня 2015 року (а.с. 122-133, т. 3) категорично і однозначно спростовано всі докази сторони захисту про те, що ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді вивиху лівої плечової кістки при падінні з висоти власного зросту на лівий бік.

У суду нема підстав ставити під сумнів такий висновок експертів, оскільки він вчинений експертами вищого кваліфікаційного класу судового експерта із залученням практикуючих профільних лікарів, він ґрунтується на повному і скрупульозному дослідженні і порівнянні здобутих у кримінальному провадженні доказів.

На підставі викладеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до висновку, що у судовому засіданні доведено вину ОСОБА_2 в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я та стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд враховує:

1)що відповідно до класифікації злочинів, визначеній у ст. 12 КК України, вчинене ним діяння відноситься до злочинів середньої тяжкості;

2)особу винного, який за місцем свого проживання характеризуються позитивно, як такий, що громадського порядку не порушує і користується авторитетом серед жителів села (а.с. 153, т. 3);

3)до обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить вчинення злочину вперше (а.с. 157, т. 3),

Ні досудовим слідством, ні судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання для обвинуваченого.

Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Відповідно до такої інформації (а.п. 143-145, т. 2) ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони, як відповідальний, ініціативний, акуратний, дисциплінований співробітник. Дотримується норм поведінки, прийнятих у товаристві. Психічних розладів не має, спиртними напоями не зловживає, не виявляє агресії щодо сусідів і односельчан. В подальшому зобов`язується дотримуватися правослухняної поведінки.
Як висновок, в.о. начальника Барського РС з питань пробації зазначив, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_2 оцінюється як низький, як і ризик небезпеки для суспільства. За таких обставин, на думку органу пробації ОСОБА_2 не потребує інтервенцій для виправлення. Для нього може бути достатньо лише заходів мінімального контролю.
Таким чином, на підставі викладеного суд, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що обвинувачений не надав суду докази про своє працевлаштування, а тому не вбачається за можливе призначити виправні роботи, прийшов до висновку за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, передбачене санкцією інкримінованої частини статті 122 КК України у виді обмеження волі, а його строк визначити як мінімальний, передбачений кримінальним законом. З огляду на відсутність сукупності пом`якшуючих покарання обставин, на процесуальну поведінку обвинуваченого, враховуючи думку потерпілого, суд не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України.

Одночасно суд вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_2 від покарання з урахуванням наступних обставин:

Кримінальна відповідальність полягає в накладенні на особу державою чи суспільством виконання певних заходів примусового характеру або прийняттю особою на себе самостійно обов`язку при порушенні кримінально-правових норм.

Кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду.

Строк давності це передбачений ст. 49 Кримінального кодексу України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд ухвалює вирок, призначає винуватій особі покарання та на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільняє від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У підготовчому судовому засіданні 09 березня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_2 у відповідності до ч. 2 ст. 285 КПК України було роз`яснено право на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Погодившись на розгляд справи за відсутності захисника і використання права звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, обвинувачений відразу ж заявив про бажання при вирішенні всіх питань мати захисника, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено. В подальшому обвинувачений не погоджувався на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Сторона захисту просила виправдати обвинуваченого.

Отже, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК, за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею середньої тяжкості злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

З дня вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (28 листопада 2010 року), минуло більше, ніж п`ять років, відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 КК України перебіг строку давності не переривався, ОСОБА_2 нового злочину не вчиняв і від досудового слідства і суду не ухилявся.

Таким чином, ОСОБА_2 підлягає звільненню від покарання з підстав, передбачених ч. 3 ст. 12, п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України.

Згідно з ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються окрім інших витрат, також із витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження. Відповідно до ч.ч. 2 і 3 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, потерпілим оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Потерпілий ОСОБА_4 заявив, що 3561 гривню 86 копійок він витратив у зв`язку з переїздами до органу досудового розслідування та суду, та 104 гривні 25 копійок він поніс у зв`язку із виготовленням ксерокопій матеріалів досудового розслідування. Заява потерпілого стверджується відповідними квитками, чеками, квитанціями і накладними (а.с. 19-20, 63, т. 3).
Обвинувачений ОСОБА_2 не визнав такий розмір витрат.

Захисник обвинуваченого заявила, що вимога потерпілого не оформлена належним чином позовною заявою, а тому не підлягає розгляду.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 належним чином довів процесуальні витрати і на підставі ч. 1 ст. 124 КК України вони підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого досудовим слідством не обирався, суд не вбачає потреби в обрані запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374,376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
ОСОБА_2 засудитиза ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_2 від покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , процесуальні витрати в розмірі 3666 (три тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 11 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ______________