Ухвала іменем україни 29 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів: при секретар ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю прокурора засудженого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на строк 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п. 2, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 7903,68 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності з ст.100 КПК України.

Як визнав встановленим суд, 26 квітня 2015 року о 00 год 30 хв, ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем «LAND ROVER RANGE ROVER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.2 та підпункту 1.1 пункту 34.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, виконуючи в невстановленому місці маневр розвороту, при виїзді з узбіччя в напрямку села Княжичі на автодорогу «Жорнівка-Княжичі», поблизу села Жорнівка Києво-Святошинського району Київської області, не дав дорогу мотоциклу «ИЖ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , що рухався в напрямку села Княжичі, виїхав на смугу руху останнього та перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, внаслідок чого відбулось зіткнення мотоцикла «ИЖ» з передньою лівою боковою частиною автомобіля «LAND ROVER RANGE ROVER».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла потерпілий ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_9 загинув по дорозі у лікарню в кареті швидкої допомоги.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1рік.

На підставі п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить вирок суду апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

В обґрунтування наведеного зазначає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є обґрунтованими, проте залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що суду апеляційної інстанції доцільно було б призначити додаткове покарання у максимальному розмірі.
Крім того, судом не враховано, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07 вересня 2016 року №1492-VIII статтю 76 КК України змінено і внесені зміни, набрали чинності 08 жовтня 2016 року, тобто до ухвалення вироку стосовно ОСОБА_6 .
В запереченнях захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу та просив судові рішення залишити без зміни, пояснення засудженого і його захисника, які заперечили проти касаційної скарги прокурора та просили судові рішення залишити без зміни, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, запереченнях на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Призначене судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 50, 65, 75 КК України.
Суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, врахував обставини скоєного злочину, а також характер правопорушень допущенних потерпілим ОСОБА_8 , при керуванні мотоциклом «ИЖ», особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, що полягає у критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки, повним визнанням своєї вини, та готовністю нести покарання за вчинений злочин, добровільне відшкодування завданого збитку і заподіяної шкоди, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, а також аналізу особи винного ? як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки засудженого після вчинення злочину, що характеризує його особу, апеляційний суд призначив ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою засудженого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням. Це рішення є обґрунтованим, судом наведені мотиви такого рішення.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 внаслідок м`якості в частині призначення додаткового покарання є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на ст.50 КК України, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів вважає, що визначене судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 основне покарання із застосуванням його додаткового виду, а саме: позбавлення права керування транспортними засобами на строк вказаний у вироку є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним вчиненому.
Поряд з наведеним не врахування судом того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07 вересня 2016 року №1492-VIII статтю 76 КК України змінено і внесені зміни, набрали чинності 08 жовтня 2016 року, не є істотним порушенням кримінального процесуального закону та таким, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення. Крім того, дане питання може бути вирішене судом під час виконання вироку з дотриманням вимог зазначеного Закону.

Будь-яких порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, зокрема, з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора, не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3