Єдиний унікальний номер 219/1812/16-к
Номер провадження 11-кп/775/380/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні у приміщені апеляційного суду захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Горбаша Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, старшого механіка-водія 3-ї десантно-штурмової роти 5 батальйону тактичних груп військової частини польова пошта НОМЕР_1 , сержанта, працюючого слюсарем-електромонтажником в Боярському заводі вентиляційних систем, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 414 КК України і призначено покарання у виді 2 років 10 місяців позбавлення волі

Згідно вироку, 16 грудня 2015 року, точний час в ході судового розгляду не встановлено, у розташуванні військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується поблизу АДРЕСА_2 , військовослужбовець ОСОБА_7 , після повернення з чергування почистив ввірений йому для службового користування автомат АКС-74 № НОМЕР_2 , 1983 року виготовлення, після чого поставив його біля свого ліжка в будинку АДРЕСА_2 .

В той же день, приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, військовослужбовець ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прокинувшись в будинку АДРЕСА_2 , піднявся з ліжка, що розташоване в спальній кімнаті вказаного будинку, не переконавшись у тому, що ввірений йому для службового користування автомат АКС-74 № НОМЕР_2 , 1983 року виготовлення, який знаходився поряд з його ліжком, знаходиться на запобіжнику, взяв його правою рукою, при цьому, тримаючи автомат в горизонтальному положенні, дульним зрізом вперед, помилково розраховуючи, що в результаті його дій не відбудеться постріл, направився до виходу зі спальної кімнати. В той час, коли ОСОБА_7 підійшов до виходу зі спальної кімнати в кухонну кімнату, він спіткнувся і в цей момент натиснув на спусковий гачок, що призвело до пострілу, в результаті якого військовослужбовець ОСОБА_9 , який в цей момент зайшов у будинок та знаходився в кухонній кімнаті, отримав небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог вказує, що дії обвинуваченого свідчать про наявність умислу на позбавлення життя потерпілого. На підтвердження вказаних обставин вказує показання потерпілого, який чув звук затвору автомата, а свідок ОСОБА_10 спростував твердження обвинуваченого, що в момент вчинення злочину ОСОБА_7 був взутий у домашні капці, також ніколи не брав із собою автомат до туалету. Також свідок ОСОБА_11 підтвердив, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка через алкогольне сп`яніння обвинуваченого, що також підтвердили свідки. Отже суд першої інстанції обґрунтував вирок тільки тими показами, завдяки яких перекваліфікували злочин, не беручи до уваги інші докази. Також при засуджені ОСОБА_7 за злочин передбачений ст. 414 КК України, суд не зазначив, яке саме порушення поводження зі зброєю було у ОСОБА_7 , крім того обвинувачений проходив інструктажі щодо поводження зі зброєю. Стверджує, що ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, у вечорі перед виїздом навмисно здійснив постріл у потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду змінити та пом`якшити ОСОБА_7 покарання, та звільнити з під варти. На обґрунтування своїх вимог вказує, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та нарколога, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно. Обставини, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, скоєний злочин відносить до необережних злочинів середньої тяжкості. Зазначає, що потерпілий до обвинуваченого претензій не має, просить покарати не дуже строго. Вважає, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор зазначає, що фактичні обставини злочину спростовують кваліфікацію ч. 1 ст. 414 КК України, просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник зазначає, що мотиви та докази умисного заподіяння ОСОБА_7 смерті ОСОБА_9 в апеляційній скарзі прокурора відсутні. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, та наполягали на задоволенні апеляційної карги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги учасників кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші, правильно встановивши фактичні обставини справи, та перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 на ст. 414 ч. 1 КК України, тобто порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження.

Висновок суду першої інстанції, щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами.

Показаннями самого обвинуваченого, який в суді апеляційної інстанції пояснив, що здійснив постріл, проте постріл стався випадково, оскільки він спіткнувшись нажав на гачок автомату, потерпілий зайшов у кімнату тільки в момент пострілу та він його фактично не бачив, наміру вбивати в нього не було.

Показання ОСОБА_7 щодо фактичних обставин скоєного злочину підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 який показав, що у обвинуваченого з ОСОБА_9 близько року служби були дружні стосунки, конфліктів та неприязних відносин за весь період служби в них не було.

Свідкі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 показали, що за декілька годин до пострілу, ОСОБА_9 , зробив зауваження обвинуваченому ОСОБА_7 , після якого останній пішов спати, коли потерпілий зайшов в дім, обвинувачений здійснив постріл.

Свідок ОСОБА_12 показав, що в домі не знаходився, коли почув постріл зайшов до будинку та побачив пораненого ОСОБА_9 , зі слів інших військовослужбовців, дізнався, що постріл здійснив ОСОБА_7 , зазначив, що йому не відомо, щоб між обвинуваченим та потерпілим, були якісь конфлікти.

Свої показання щодо обставин злочину, а саме здійснення пострілу в ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у присутності захисника підтвердив при проведенні слідчого експерименту від 24.02.2016 року.

Також вина ОСОБА_7 у скоєні злочину передбаченому ч. 1 ст. 414 КК України підтверджується, витягом з кримінального провадження № 0003794, з якого вбачається, що 17 грудня 2015 року, що завдано вогнепальне поранення ОСОБА_9 , військовцослужбовем ОСОБА_7 ; протоколом огляду місця події від 17 грудня 2015 року будинку АДРЕСА_2 , згідно якого, було встановлено та детально описано місце та час вчинення ОСОБА_7 злочину; протоколом огляду від 17 грудня 2015 року згідно якого, в приміщенні коридору першого поверху Артемівської ЦРЛ на підлозі біля дверей реанімаційного відділення знаходяться речі військовослужбовця ОСОБА_9 ; протоколом огляду від 17 грудня 2015 року згідно якого, виявлено та вилучено в приміщенні кабінету № 5 Артемівського ВП в ОСОБА_7 його речі.; висновком експерта № 575 від 17 грудня 2015 року огляду ОСОБА_7 ; висновком експерта № 79-М від 26 лютого 2016 року огляду ОСОБА_9 , згідно якого, вогнепальне кульове наскрізне поранення можливо в строк та при обставинах, вказаних у постанові і, як небезпечне для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень; висновком експерта № 74 від 18 січня 2016 року згідно якого, предмет (автомат), вилучений 17 грудня 2015 року є ручною бойовою вогнепальною зброєю автоматом Калашникова «АКС-74» № НОМЕР_2 , придатний для стрільби та знаходиться у справному стані; висновком судової балістичної експертизи № 183 від 04 лютого 2016 року пошкодження на одягу, могли бути утворені снарядом (кулею) при застосуванні вогнепальної зброї; висновком судово-психіатричної експертизи № 73 від 27 січня 2016 згідно якого, ОСОБА_7 , 1962 року народження, є психічно здоровим. В момент скоєння інкримінованого правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до обстеження № 826/03636, проведеного 17 грудня 2015 року о 06 годині 35 хвилин у ОСОБА_7 встановлено вміст алкоголю 0,89%.

З копії відомості закріплення зброї 3-ї десантно-штурмової роти в/ч пп НОМЕР_1 вбачається, що за сержантом ОСОБА_7 закріплено автомат АКС-74 № НОМЕР_2 .

З копії обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_7 з 05 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року пройшов навчальну підготовку у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 на посаді механіка-водія МТЛБ.

Всі ці докази є послідовними, які узгоджуються між собою, не є суперечливими, а тому на думку колегії суддів, обґрунтовано були взяті за основу у визнанні винуватості ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до абз.2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я» треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено тільки з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Крім того, згідно п. 22 вищезазначеної Постанови, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При викладених фактичних обставинах кримінального провадження, того факту, що постріл стався випадково, обвинувачений фактично в кімнаті нікого не бачив, потерпілий випадково зайшов до приміщення в момент пострілу, а сам постріл зроблено не прицільно, відсутній конкретний мотив злочину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 414 КК України, оскільки обвинувачений здійснюючи постріл, не бажав настання смерті потерпілого або заподіяння йому будь-яких ушкоджень. Натомість, під час судового розгляду встановлено, що постріл обвинуваченим було здійснено випадково внаслідок порушення ним правил поводження зі зброєю, що підтверджується дослідженими та проаналізованими судом першої інстанції доказами.

Колегія суддів відмічає, що перед отриманням зброї ОСОБА_7 проходив інструктаж та йому роз`яснювалось, що забороняється в тому числі під час поводження зі стрілецькою зброєю тримати палець на спусковому гачку та без необхідності направляти зброю у бік людей.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що свідок ОСОБА_10 спростував твердження обвинуваченого, що в момент вчинення злочину ОСОБА_7 був взутий у домашні капці, також ніколи не брав із собою автомат до туалету не дають підстави вважати про наявність у ОСОБА_7 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Свідки події ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння і в день події приблизно з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 спав, а коли свідок ОСОБА_15 , а слідом за ним і потерпілий ОСОБА_16 зайшли до будинку, випадково стався постріл. При цьому потерпілий пояснював, що чув звук затвору.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно проаналізував показання потерпілого та свідків і дійшов обґрунтованого висновку про те, що не можливо будувати обвинувачення тільки на припущеннях, а також на наслідках, що настали, за відсутності мотиву скоєння злочину та наявності прямого умислу.

Доводи прокурора, що напередодні пострілу між потерпілим та обвинуваченим виникла сварка, що начебто послужило мотивом для вбивства, не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються показаннями потерпілого, який зазначив, що між ним та обвинуваченим були дружні стосунки, конфліктів та неприязних стосунків між ними не було. Також вказаний факт спростовується об`єктивними даними, які виклали свідки події та вказали, що після того, як потерпілий зробив зауваження обвинуваченому, останній пішов спати і його не було тривалий час.

Доводи захисника, щодо призначення суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, при вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер суспільної небезпеки вчиненого злочину, а також той факт, що хоча відповідно до положень ст. 12 КК України скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості, проте необхідно врахувати характер і ступінь тяжкості його наслідків вогнепальне проникаюче кульове наскрізне поранення з ушкодженням тонкої кишки, вогнепальним багато уламковим переломом дужок, суглобового та остистого відростків хребця, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога, за місцем служби характеризується негативно, проте за місцем роботи та за місцем проживання характеризується виключно позитивно, обставин, що що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, обставиною, що обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Призначене ОСОБА_7 покарання на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, і попередження нових злочинів, вирок суду вважає законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначеного покарання не вбачає.

Інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченого, при розгляді справи в апеляційній інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги захисника надано не було.

Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтований, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 418, 419, 420 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року у відношенні ОСОБА_7 , засудженого за ч. 1 ст. 414 КК України, залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 17 грудня 2015 року по 08 червня 2017 року.

У зв`язку із фактичним відбуттям покарання ОСОБА_7 звільнити з під варти в залі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: