АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 04.04.2017 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання т.в.о. начальника відділення СВ Подільского УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 02.04.2017 року за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 5, а саме: на автомобіль марки «AUDIA6», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , встановивши заборону на його відчуження та користування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власник майна подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 04.04.2017 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що він володіє вказаним автомобілем з 2015 року і є добросовісним набувачем майна. Правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянт не вбачає, а відтак ухвала слідчого судді від 04.04.2017 року є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Щодо строку на апеляційне оскарження, то апелянт зазначає про наступне. Розгляд клопотання про арешт майна розглядався без повідомлення власника майна, про наявність оскаржуваної ухвали йому стало відомо 12.04.2017 року, після чого він звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, у задоволенні якого йому було відмовлено. Із врахуванням викладених обставин, апелянт просить визнати причину пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді поважною та поновити пропущений строк.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, вивчивши матеріали судової справи по розгляду клопотання органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 04.04.2017 року було постановлено без виклику власника майна, а також враховуючи, що представником власника майно було подано до суду першої інстанції клопотання про скасування арешту майна, у задоволенні якого відмовлено, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002803 від 21.04.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

03.04.2017 року т.в.о. начальника відділення СВ Подільского УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «AUDIA6», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вилучений в ході огляду місця події 02.04.2017 року за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 5.

04.04.2017 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки це майно є об`єктом кримінально протиправних дій та зберегло на собі його сліди.

З таким рішенням слідчого судді погодитись неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя та орган досудового розслідування не дотримались.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Разом з тим, як вбачається з внесеного на розгляд клопотання про арешт майна, органом досудового розслідування у цьому клопотанні викладено тільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, без посилання на жодну правову підставу, передбачену статтею 170 КПК України.

Положеннями ч. 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк для усунення недоліків.

Однак, слідчий суддя наведеної норми закону не дотримався та вийшов за межі внесеного на розгляд клопотання про арешт майна, визначивши самостійно правову підставу, відповідно до якої і наклав арешт на майно.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з тим, посилаючись в оскаржуваній ухвалі на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, відповідності вказаного майна автомобіля марки «AUDIA6», д.н.з. НОМЕР_1 критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, формально виклав відповідну норму закону, належним чином необгрунтував таке твердження, оскільки відповідно до наданих матеріалів провадження, процесуального рішення органу досудового розслідування про визнання автомобіля марки «AUDIA6», д.н.з. НОМЕР_1 речовим доказом у кримінальному провадженні №0002803, вони не містять.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вказане майно має до розслідування вчиненого злочину, апеляційний суд вважає, що у даному провадженні сторона обвинувачення не довела необхідності у накладенні арешту на майно, а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України це мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання органу досудового розслідування, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Поновити власнику майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання т.в.о. начальника відділення СВ Подільского УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 02.04.2017 року за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 5, а саме: на автомобіль марки «AUDIA6», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , встановивши заборону на його відчуження та користування, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання т.в.о. начальника відділення СВ Подільского УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, вилученого в ході огляду місця події 02.04.2017 року за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 5, а саме автомобіля марки «AUDIA6», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3785/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1