1-кп/381/15/17
381/772/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року м.Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові кримінальне провадження №0000275 від 06.02.2016 року відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, який перебуває у цивільних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню доньку, офіційно не працює, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого 25 квітня 2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області до п`яти років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково згідно ухвали Прилуцького міського суду Чернігівської області від 11.09.2014 року на невідбутий строк 2 роки 5 місяців 1 день
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
за участю сторін кримінального провадження : прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , -
встановив:

Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_3 будучи раніше судимим 25.04.2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області за вчинення злочину передбаченого ч. ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнився умовно-достроково у вересні 2014 року з місць позбавлення волі, але на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий злочин проти власності. Так, 05 лютого 2016 року, близько 19 год. він маючи прямий умисел на крадіжку чужого майна, з корисливих спонукань, помітивши незачинені балконні двері квартири АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку. Відтак, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , через незачинену балконну раму проник в середину приміщення вказаної квартири, де таємно від оточуючих, викрав ноутбук марки "Леново В 560" чорного кольору, вартістю 4800 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріального збитку на вказану суму, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Таким чином, стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням в житло, вчиненій повторно.
Оцінюючи доводи обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_3 ознак злочину суд виходить із вимог ст. 94 КПК України, відповідно до якої суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з положень ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається виключно на сторону обвинувачення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться в її користь.
Як встановлено в судовому засіданні доводи обвинувачення про вчинення ОСОБА_3 злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України базується на показаннях самого обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, суду пояснив, що 02 лютого 2016 року приїхав до м. Фастова до друга, відвідав свою матір. Проходячи 05 лютого 2016 року повз будинок по АДРЕСА_3 близько 19 год. 00 хв помітив відкритий балкон на першому поверсі, заліз на балкон, та через відкритті балконні двері проник до кімнати, де побачив ноутбук марки «Леново», взяв цей ноутбук, приміщення залишив у той же спосіб через балконні двері. В подальшому з цим ноутбуком пішов в напрямку Палацу Культури в м. Фастів, де зустрів своїх знайомих дівчат ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також ОСОБА_15 , вживали спиртне. ОСОБА_14 запитав, чи це мій ноутбук, на що я відповів, що так, також сказав, що потрібні гроші. Тоді ОСОБА_14 запропонував здати ноутбук в ломбард за його документами. Ноутбук здавали в ломбарді «Скарбниця», що біля «Фастів Сіті» за документами ОСОБА_14 на 2 тижні за 1300 грн. Працівник ломбарду почав перевіряти справність ноутбука і сказав почекати, оскільки «зависла» система. Потім в ломбарді з`явились двоє чоловіків? потім приїхала потерпіла ОСОБА_8 та правоохоронці. Мене та ОСОБА_14 затримали та повезли до райвідділу. Відносно мене застосовували фізичне насильство, ніч провів у кабінеті, пристебнутий наручниками до батареї. На наступний день 06 лютого 2016 року поїхали на слідчий експеримент, так як в суді був вихідний мене завезли на Білу церкву в ІТТ, а після санкції в суді 08 лютого вивезли на СІЗО. З того часу ніхто з слідчих чи прокурорів в СІЗО до нього не приїжджав, і його з СІЗО не вивозили. Слідчу ОСОБА_16 бачив лише при затриманні. З матеріалами досудового розслідування його не знайомили, обвинувальний акт він не отримував. Підпис на розписці його та протоколі його, однак документи для підпису слідчий надавав лише 05 та 06 лютого 2016 року.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що 05 лютого 2016 року близько 17 год 45 вони з дочкою пішли на гурток., світло в коридорі квартири залишилось увімкненим. Гурток закінчився о 19 год, о 19 год 05 хв вони повернулись додому. Дочка звернула увагу, що балконні двері були відкриті та зник ноутбук, який знаходився в кімнаті на тумбочці, разом з адаптером до бепровідної миші, речі на балконі були пересунуті, більше нічого не зникло. Потерпіла зателефонувала чоловікові та повідомила про зникнення ноутбуку. У чоловіка є знайомий у ломбарді «Скарбниця», він спитав його чи не здавали подібний ноутбук. Десь через 30 хв знайомий повідомив чоловіку, що здали схожий ноутбук, він з другом поїхав туди, переконались, що це наш, так як він мав певну особливість - на клавіатурі не було однієї кнопки. В ломбард потерпіла не їздила, ноутбук впізнавав чоловік, була присутня при проведенні слідчого експерименту та огляду на наступний день, нащо давала письмову згоду. Також пояснила, що власником житла є її свекруха ОСОБА_17 , а потерпіла, її чоловік та діти проживають в цій квартирі. Під час слідчого експерименту обвинувачений сам все розказував та показував, скарг від нього не надходило, був лише змучений. Претензій до обвинуваченого немає, ноутбук повернено.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що з обвинуваченим знайомий близько року, зустрів його випадково в лютому 2016 року біля музичної школи. З ним ще було дві подруги, він слухав музику на ноутбуці чорного кольору. Свідок запитав чи це його ноутбук, він відповів, що його. Так як ОСОБА_3 були потрібні гроші, я запропонував здати ноутбук в ломбард на мої документи, а саме, водійське посвідчення. Ми вдвох пішли до ломбарду «Скарбниця», що по вул.. Соборній напроти Вечірнього ринку. Ми підійшли до вікна, здали ноутбук, я дав документи, потім з`явились працівники поліції та ще двоє чоловіків. Нас з ОСОБА_18 забрали до райвідділу, де опитували з приводу ноутбука, який був краденим. До райвідділу на везли окремо, скарг, криків від ОСОБА_3 не чув. Після чого ми більше не бачились.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 - експерт-оцінювач ломбарда, суду пояснив, що в один з днів лютого 2016 року, коли він був на зміні після 20 год 00 хв, до ломбарду зайшли двоє чоловіків, хотіли закласти ноутбук на два тижні. Обвинувачений ОСОБА_3 передав ноутбук чорного кольору марки «Леново» з розбитою клавішою, а його товариш надав документи. Поки свідок проводив перевірку ноутбуку в приміщення ломбарду зайшли двоє чоловіків, один з яких був чоловіком жінки, з квартири якої вкрали ноутбук. Спочатку вони спілкувались, потім почалась штовханина, тоді свідок та завідувач відділення викликали поліцію. До приїзду поліції, двоє чоловіків тримали ОСОБА_3 та його товариша. Після приїзду поліція вивела усіх, забрала ноутбук для з`ясування чий він. Свідок уточнив, що віддав його поліцейським, оскільки не встиг його оформити до ломбарду, а тому ноутбук власністю ломбарда не був. Поліцію викликали, так як це було після 20 год 00 хв, коли в ломбарді не було охорони, а також через те, що була бійка.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_3 знає через спільних знайомих. Того дня з подругою відпочивала біля стадіону в м. Фастові. Десь близько 19 год 00 хв вечора ми зустріли ОСОБА_3 . Він був сам, в руках у нього був ноутбук. Він слухав музику. Потім до нас підійшов ОСОБА_19 . Далі ми всі разом пішли до ломбарду «Скарбниця», так як подруга хотіла здати телефон, а ОСОБА_3 ноутбук. Ми всі разом зайшли в ломбард, але ми з подругою одразу вишли, бо там було дуже жарко та відійшли на деякий час. Коли повернулись та хотіли зайти до ломбарду, однак він був закритий, бо приїхала міліція. Більше ми не заходили. ОСОБА_10 бачила на наступний день, а ОСОБА_3 більше не бачила.
За клопотання сторони обвинувачення судом був допитаний ОСОБА_20 - оперуповноважений сектору кримінальної поліції, який пояснив що відбирав пояснення у ОСОБА_3 в службовому кабінеті райвідділу поліції з приводу крадіжки ноутбука за дорученням когось із слідчих, в цей же день після обіду також супроводжував підозрюваного ОСОБА_3 при проведенні слідчого експерименту з його участю, згоду на проведення слідчої дії в житлі надала потерпіла.
Також сторона обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину посилається на такі документи: заяву ОСОБА_8 про вчинення крадіжки від 05.02.2016 року, протокол огляду місця події від 05.02.2016 року та заяву потерпілої ОСОБА_8 від 05.06.2016 року про надання нею згоди на огляд її домоволодіння, протокол огляду місця події від 05.02.2016 року (приміщення ломбарду «Скарбниця») з ілюстративною таблицею до нього, постанова слідчого від 06.02.2016 року про визнання речовими доказами ноутбуку марки «Леново В 560» чорного кольору та розписка потерпілої про отримання ноутбуку марки «Леново В 560» потерпілою ОСОБА_8 від 05.06.2016 року, довідка-вартості ноутбуку марки «Леново В 560» бувшого у використанні від 06.02.2016 року, заява потерпілої ОСОБА_8 від 06.02.2016 року про надання доступу до її житла для проведення слідчого експерименту, протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2016 року та відеозапис слідчого експерименту, повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та завершення досудового розслідування від 15.02.2016 року, протоколи надання доступу до матеріалів досудового розслідування потерпілій ОСОБА_8 від 16.02.2016 року та протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_3 від 16.02.2016 року в умовах слідчого ізолятора, дані, що характеризують особу обвинуваченого.
Сторона захисту в свою чергу заявила клопотання про визнання недопустимими доказами проколу огляду місця події від 05.02.2016 року, а саме, квартири по АДРЕСА_4 та протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 від 06.02.2016 року, який проводився в квартирі АДРЕСА_2 . При цьому сторона захисту посилалась на проведення даних процесуальних дій за відсутності ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення огляду житла згідно положень ст. 237, 234 КПК України та ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення слідчого експерименту в житлі відповідно до ст.. 240 КПК України. Щодо наданих прокурором заяв про надання потерпілою ОСОБА_8 добровільної згоди на проведення огляду її житла та згоди на проведення слідчого експеримента в її домоволодінні, сторона захисту надала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_17 , а не потерпіла ОСОБА_8 .
Крім того, захисник посилалась на те, що ОСОБА_3 не було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, оскільки її підзахисний після обрання йому слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою 08.02.2016 року перебував у Київському СІЗО. Згідно протоколу надання доступу ОСОБА_3 до матеріалів досудового розслідування, який надано прокурором, такий доступ надано ОСОБА_3 та його захиснику ОСОБА_21 в приміщенні Київського СІЗО 16.02.2016 року, хоча ніхто його в цей день не відвідував. Також посилалась на те, що прокурором до обвинувального акту додано розписку про отримання обвинувального акту ОСОБА_3 22.02.2016 року, однак фактично обвинувальний акт не вручено, а доступ до матеріалів надано не було.
На підтвердження своїх доводів стороною захисту після відкриття стороні обвинувачення було надано:
- відповідь із Київського СІЗО від 10.05.2016 року № 08-10688 про те, що в матеріалах особової справи ОСОБА_3 та добовій відомості обліку осіб тимчасово вибулих із слідчого ізолятора в період з 08 год. 00 хв ранку 22.02.2016 року до 08год 00 хв ранку 23.02.2016 року відсутня інформація щодо відвідування останнього 22.02.2016 року будь-якими особами, а також його конвоювання за межі слідчого ізолятора цього дня до органів досудового слідства, суду, правоохоронних органів (а. к.п. 135 Т.1)
-відповідь із Київського СІЗО від 07.12.2016 року № 05-26691 про те, що згідно матеріалів особової справи ОСОБА_3 в період з часу 08 год 00 хв 15.02.2016 року по 08 год 00 хв 17.02.2016 року жодна особа ОСОБА_3 не відвідувала та за межі слідчого ізолятора він не конвоювався. (а.к.п. 74 Т.2)
Допитана за клопотанням сторони захисту з приводу обставин надання доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_3 слідча ОСОБА_16 суду пояснила, що перебувала на добовому чергуванні, коли був отриманий виклик з ломбарду «Скарбниця», того вечора вона приймала участь при затриманні ОСОБА_3 та в подальшому проводила досудове розслідування. Про завершення досудового розслідування було повідомлено ОСОБА_3 та надано доступ до матеріалів досудового розслідування. На питання захисника слідча ОСОБА_16 заперечила надання нею доступу ОСОБА_3 до матеріалів досудового розслідування в умовах СІЗО. За яких обставин нею було надано доступ до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_3 і коли це було, вона не пригадує, так як у неї в провадженні значна кількість справ, реєстр матеріалів досудового розслідування та обвинувальний акт вона ОСОБА_3 не вручала, так як дану процесуальну дію проводить прокурор.
Будь-яких доказів для спростування фактичних даних, що містяться в наданих стороною захисту документах, прокурором в судовому засіданні надано не було.
Оцінюючи в сукупності протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_3 , пояснення слідчої ОСОБА_16 , надані стороною захисту документи, суд приходить до висновку, що 16.02.2016 року ОСОБА_3 в умовах СІЗО для надання доступу до матеріалів досудового розслідування ніхто не відвідував, та до правоохоронних органів його не конвоювали.
Таким чином, ОСОБА_3 в порядку ст..290 КПК України не було відкрито матеріали досудового розслідування, а тому суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази.
Суд не вирішує окремо питання про допустимість протоколу огляду місця події та протоколу слідчого експерименту як про це у своєму клопотанні просив захисник, оскільки дані документи, як і інші документи надані суду прокурором, як докази обвинувачення, не були відкриті ОСОБА_3 в порядку ст.. 290 КПК України.
Крім того, суд приходить до висновку, що незважаючи на наявність у матеріалах кримінального провадження розписки від 22.02.2016 року про отримання ОСОБА_3 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, фактично ОСОБА_3 прокурором не було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні 22.02.2016 року, оскільки 22.02.2016 року в СІЗО його ніхто не відвідував, до правоохоронних органів із СІЗО його не конвоювали.
Також суд звертає увагу, що згідно положень ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.
Як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_3 фактично був затриманий правоохоронцями після 20 год. 00 хв 05.02.2016 року в приміщенні ломбарду «Скарбниця» та доправлений на службовому автомобілі до райвідділу для надання пояснень, що підтвердили в судовому засіданні сам ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_10 та слідча ОСОБА_16 .
Разом з тим, у протоколі затримання ОСОБА_3 від 06.02.2016 року часом фактичного затримання зазначено 11год 20 хв 06.02.2016 року.
Відповідно до ст.. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження , а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної правової процедури означає суворе додержання встановленого кримінальним процесуальним законом порядку досудового розслідування та судового провадження.
Разом з тим, у даній справі щодо ОСОБА_3 не була застосована належна правова процедура під час закінчення досудового розслідування, так як йому не було у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку надано доступ до матеріалів досудового розслідування як цього вимагає ст. 290 КПК України.
Крім того, прокурором не була застосована належна правова процедура під час передання обвинувального акту до суду, оскільки хоча прокурором і було додано розписку про отримання обвинуваченим обвинувального акту, проте фактично ОСОБА_3 не було у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку надано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування як цього вимагає ст.. 293 КПК України.
Про необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі Суд).
Так, саме з моменту доведення деталей вчинення злочину до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. З ст.. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Рішенням Суду у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» встановлено, обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього для того, щоб він міг підготувати та надати доводи у свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази достатні для його винуватості.
Вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. На підставі вимоги безпосередності судового розгляду всі належні й допустимі згідно із законом докази підлягають установленню й дослідженню під час судового засідання.
Дослідивши докази, якими обвинувачення обґрунтовує доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про те, що сторона обвинувачення не довела під час судового розгляду винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину , передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України поза розумним сумнівом.
При цьому суд виходить із того, що окрім показів самого обвинуваченого ОСОБА_3 будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення ОСОБА_3 повторно крадіжки майна потерпілої ОСОБА_8 , поєднаної із проникненням в житло, стороною обвинувачення суду не надано.
Що стосується показань потерпілої, то вони лише підтверджують факт вчинення крадіжки майна з її житла невідомою особою, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не були очевидцями події, що відбулась в квартирі АДРЕСА_2 , їх пояснення стосуються обставин, що передували затриманню ОСОБА_3 .
За таких обставин, суд вважає, що стороною обвинувачення не наведено доказів які би поза розумним сумнівом підтверджували вину ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням в житло, вчиненій повторно.
Відповідно з роз`ясненнями, що містяться в абз. 2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» є неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до вимог частини другої статті 8 та частини п`ятої статті 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року, остаточне рішення від 15 жовтня 2010 року (пункт 53) та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року (пункт 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
За встановлених судом обставин ОСОБА_3 підлягає виправданню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.17, 368- 374, 376, 392-395 КПК України , ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та виправдати.
Речові докази: ноутбук марки «Леново В560» чорного кольору, переданий потерпілій ОСОБА_8 - залишити у власності ОСОБА_8 .

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній у виді домашнього арешту, заборонивши залишати житло за адресою АДРЕСА_5 у період доби з 20 год. 00 хв до 06 год. 00 хв.

Речі, вилучені у ОСОБА_3 при затриманні, а саме: один блютуз-адаптер до пристрою вводу, флеш-карта до ПК, гаманець чорного кольору, в якому знаходяться грошові кошти в сумі 26 грн 00 коп, 1 долар США , ідентифікаційний номер на власне прізвище, мобільний телефон марки «Нокіа» моделі 2700 С-2 та дві картки, одна з яких ломбард «Скарбниця», друга «Мастер Карт» №» НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_22