АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , кримінальне провадження № 0002584 від 30 серпня 2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, закінчив 3 курса Чернівецького національного університету, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19.05.2016 року за ст. ст. 307 ч.1, 307 ч.2 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

Провадження №11-кп/794/417/16 Головуючий в І інстанції ОСОБА_8
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_9

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19.05.2016 року і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
На підставі п.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 24.09.2015 року до набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів по справі.
Згідно вироку районного суду, 26.08.2015 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_6 , приїхавши на автомобілі «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 до земельної ділянки АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , з метою вчинення крадіжки, проникнув до приміщення тимчасової споруди (сараю), звідки таємно викрав металобрухт чорного металу.

Продовжуючи свої дії ОСОБА_6 проникнув до середини будинку на земельній ділянці АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , звідки також таємно викрав металобрухт чорного металу.

В подальшому ОСОБА_6 з викраденим металобрухтом загальною вагою 200 кг з місця вчинення кримінального правопорушення поїхав, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 580 грн.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 жовтня 2016 року скасувати і постановити свій вирок, яким пом`якшити ОСОБА_6 обрану міру покарання.

При цьому посилався на необ`єктивність, неповноту та однобічність вироку за своєю суворістю.

Вважає, що районний суд при розгляді даної кримінальної справи ретельно не вивчив особу обвинуваченого ОСОБА_6 і не взяв до уваги його життєві обставини, які штовхали останнього на вчинення корисливого злочину (крадіжки), а саме, важке матеріальне становище в родині (проживає разом з мамою-пенсіонеркою та сестрою), внаслідок своєї наркотичної залежності не міг влаштуватися на постійну роботу та неофіційно працював на різних тимчасових роботах, стан його здоров`я, який є хворим на емоційно-лабільний (астенічний) розлад внаслідок органічного ураження ЦНС змішаного ґенезу, гастродуедуніт, дуеденегастральний рефлекс, гіперцидністю та потребує постійного догляду та лікування.

Також просив врахувати, що його підзахисний ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, в залі судових засідань надавав визнавальні показання, активно сприяв встановленню істини, його хворобливий стан здоров`я та ін..

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просив вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 жовтня 2016 року скасувати і у відповідності до ч.1, п.п. 1,2,3, ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження щодо нього за ст. 185 КК України і виправдати його. В решті вирок залишити без змін.

Зменшити призначену йому міру покарання терміном на 6 місяців, залишивши при цьому фактичну міру відбування покарання у виді 3 років 6 місяців.

При цьому обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок районного суду незаконним у зв`язку:

а) з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи;

б) неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність;

в) невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що в показаннях свідка ОСОБА_11 є протиріччя щодо часу вчинення кримінального правопорушення ( ОСОБА_11 вказував, що все відбувалось з 17.00-18.00 год., а він прибув лише на місце вчинення злочину о 19.00 год.) і показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суд не надав правильної правової оцінки.

Також вважає, що стороною обвинувачення не було представлено протоколів огляду місця події, ні слідчого експерименту та не надано беззаперечних фактів.

Стверджує, що посилання суду на те, що його вина підтверджується протоколом добровільної видачі є безпідставними, оскільки відсутні докази, що саме він здавав металобрухт і отримував кошти.

Посилався і на те, що ні прокурором, ні судом не було надано доказів того, які б аргументували факт його проникнення до володіння потерпілого, оскільки земельна ділянка не мала огорожі, не було встановлено очевидців події, не проведено трасологічну експертизу, яка б підтвердила його присутність у володінні потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляції та просили вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 жовтня 2016 року скасувати і постановити свій вирок, прокурора, яка просила вирок районного суду залишити без змін, а апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 без задоволення, розглянувши матеріали кримінального провадження, в межах поданих апеляційних скарг та перевіривши їх доводи, судова колегія вважає, що апеляції останніх не підлягають задоволенню, на підставі наступного.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України і висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді обставин кримінального провадження.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимоги кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання засудженому, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.

Так, аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання за ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, позитивну характеристику обвинуваченого за місцем його проживання, стан його здоров`я, що викрадене повернуто потерпілому і частково відшкодовано грошима, що останній є раніше судимим і судимість не знята і не погашена.

Тому посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що судом при призначенні покарання не було враховано усіх обставин справи є безпідставними.

Крім цього доводи апелянта про те, що його підзахисний ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, в залі судових засідань надавав визнавальні показання, активно сприяв встановленню істини є надуманими та спростовуються наданими матеріалами кримінального провадження.

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що районний суд не дав правової оцінки показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то вони є такими, що не заслуговують на увагу.

Зокрема, при допиті свідка ОСОБА_11 у суді першої інстанції, останній чітко пояснив, що біля дачного будинку потерпілого ОСОБА_10 , він бачив двох хлопців і що одним із них був ОСОБА_6 .

Показаннями свідка ОСОБА_12 підтверджено те, що свідок ОСОБА_11 йому телефонував і повідомляв, що у потерпілого ОСОБА_10 грузили металобрухт, на що останній відповів, що йому вже телефонували з міліції.

Показаннями свідка ОСОБА_13 підтверджено те, що на пропозицію (заробити гроші) та на прохання ОСОБА_6 (допомогти його дяді ОСОБА_10 винести металобрухт) він погодився і разом з останнім виносив металобрухт з сараю та будинку. Однак, він не знав, що вчиняється крадіжка.

Твердження обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_13 , його обмовив, оскільки з останнім у нього неприязні стосунки є вигаданими, так як доказів, які б підтверджували вказані обставини, обвинуваченим не було надано.

Посилання обвинуваченого на те, що ні прокурором, ні судом не було надано доказів того, які б аргументували факт його проникнення до володіння потерпілого,

оскільки земельна ділянка не мала огорожі є необґрунтованими. Так, згідно чинного законодавства України, крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним, а визначення того чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця з якого воно було вилучено та інших обставин, тобто тих, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Таким чином, обставини справи судом були з`ясовані повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність і обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Отже, підстав для зміни чи скасування вироку районного суду, а також задоволення поданої обвинуваченим ОСОБА_6 та в його інтересах адвокатом ОСОБА_7 апеляційних скарг щодо призначення обвинуваченому пом`якшеної міри покарання, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_9
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя