Справа №621/1998/16-к
Провадження №1-кс/621/2/17
УХВАЛА

Іменем України
07 березня 2017 року м. Зміїв

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду клопотання начальника Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 000292 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185КК України,
в с т а н о в и в:
Начальник Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000292 від 03 червня 2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на затримання з метою приводу та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що у період з січня по лютий 2011 року ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи і протиправного збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, розробив план незаконного вилучення та звернення на свою користь майна Південної залізниці, а саме, під`їзної залізничної колії «Зміїв Піщаний кар`єр» ст. Зміїв Ізюмської дистанції колії Південної залізниці, розташованого в сел. Зідьки Зміївського району Харківської області, який передбачає для його здійснення залучення сторонніх осіб, у якості виконавців його злочинної волі, не обізнаних про його задум і не усвідомлюючи протиправний характер виконання цього плану.
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_4 , маючи в своєму користуванні печатку ЗАТ НВП «Метенергомаш», виготовив документи від імені цієї юридичної особи, про нібито законний демонтаж зазначеної залізничної колії та наймі для здійснення даних робіт осіб. Після чого, в кінці лютого 2011 року, ОСОБА_4 , шляхом обману, видаючи себе за директора цього підприємства, уклав з ОСОБА_6 , який займається підприємницькою діяльністю на виробничому майданчику з відвантаження брухту чорних металів, за адресою: АДРЕСА_2 , договір про продаж йому металевого брухту, після демонтажу зазначеної залізничної колії, безпосередньо на місці його розташування, за умови забезпечення виконання демонтажних робіт робітниками і необхідною технікою.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи самостійно і таємно, як для ОСОБА_6 , так і для робітників, уклав з останніми трудові договори від імені директора ЗАТ НВП «Метенергомаш», згідно яких вони були зобов`язані виконати встановлені ним демонтажні роботи і не присвячуючи нікого з них в свій злочинний план, шляхом обману, залучив їх в якості виконавців його злочинної волі.
Оцінивши підготовку до вчинення злочину закінченою, ОСОБА_4 вказав цим ошуканим особам раніше обране їм місце незаконного вилучення чужого майна, визначив час початку його обернення на свою користь, шляхом демонтажу залізничної колії та рейок, на відрізкі металевого брухту і його негайного продажу, а саме, 5 березня 2011 року.
Проконтролювавши в цей день початок незаконного демонтажу зазначеної залізничної колії, ОСОБА_4 протягом наступних днів по телефону продовжував здійснювати контроль і керівництво виконання його злочинного умислу бригадою найнятих ним для цього робітників. В ході чого, 5, 6, 7 та 8 березня 2011 року на під`їзній залізничній колії «Зміїв Піщаний кар`єр» ст. Зміїв Ізюмської дистанції колії Південної залізниці, за вказівками ОСОБА_7 бригадою найнятих ним для цього робітників, було демонтовано і порізано на шматки завдовжки від 4 до 4,5 метрів 1135,94 погонних метри рейок Р-65 з зазначеної під`їзної колії, вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 269 від 09.06.2011 року, 116854,42 грн., з яких, станом на 8 березня 2011 року, 302,66 погонних метрів були поміщені на автомобілі для подальшого перевезення та 833,18 погонних метрів рейок були підготовлені для цього.
Однак, 08 березня 2011 року, до моменту продажу ОСОБА_4 металевого брухту, отриманого від демонтажу залізничної колії, тобто до моменту обернення ним на свою користь і здійснення всіх дій, він, згідно розробленого ним плану, вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежать від його волі, внаслідок втручання працівників правоохоронних органів та Ізюмської дистанції колії Південної залізниці, котрі зупинили демонтаж колії та продаж металобрухту, подальша злочинна діяльність ОСОБА_4 була припинена.
В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_4 , Ізюмській дистанції колії Статутного територіально галузевого об`єднання «Південна залізниця» було завдано матеріальну шкоду на суму 116854,42 грн., тобто збитків, на суму понад сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є значним збитком.
Таким чином, своїми умисним діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдало значної шкоди потерпілому.
08 вересня 2014 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
В результаті проведення досудового розслідування, на підставі зібраних доказів, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000292 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, було направлено до Зміївського районного суду Харківської області.
19 січня 2015 року суддею Зміївського районного суду Харківської області було прийнято рішення про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000292 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, прокурору Харківської області через невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.03.2015 року вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Після чого, кримінальне провадження № 0000292 відносно ОСОБА_4 направлено до СВ Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області.
В ході досудового розслідування працівниками Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області неодноразово вживались заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_4
30 вересня 2016 року в якості свідків у зазначеному кримінальному провадженні допитано сусідів ОСОБА_4 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили про те, що ОСОБА_4 відсутній за місцем проживання протягом останніх чотирьох місяців та на даний час його місцезнаходження невідоме.
Під час досудового розслідування слідчим СВ Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області проведено всі можливі слідчі (розшукові) дії з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , у тому числі, направлення повісток про виклик за місцем проживання підозрюваного.
Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, на виклики до органу досудового розслідування не з`являвся, що свідчить про наміри останнього ухилитися від відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також про те, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати розслідуванню кримінального провадження іншим чином, не має джерела постійного доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення є підстави для застосування запобіжного заходу саме тримання під вартою.
При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав, зазначених у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив, що слідчим відділу поліції проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000292 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 04.10.2016 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою приводу у судове засідання.
07.03.2017 року ОСОБА_4 було затримано та доставлено до суду.
Надані докази - матеріали клопотання, свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
При вивченні особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, не працює, не одружений.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховатись від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Стороною обвинувачення надані докази того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та наявність ризиків, передбачених п. п 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.
Інші ризики визначенні у клопотанні суд до уваги не приймає.
Водночас, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Крім того, письмовими доказами підтверджується, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується, як особа відносно якої компрометуючих матеріалів не надходило, має стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Оцінивши обставини визначені ст. 178 КПК України, дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаного кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, і на які вказується у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Оскільки прокурор довів обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, але не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, належить застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, що є співрозмірним з наявними ризиками та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, слідчий суддя враховує, як та чи інше рішення суду може вплинути на подальшу долю особи, у конкретному випадку, з урахуванням обставин справи, особи підозрюваного.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя-
п о с т а н о в и в:
1.Відмовити у задоволенні клопотання начальника Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 000292 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .
2.Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід домашній арешт.
3.Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 у період з 20 години до 7 години наступного дня;
4.Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого відділення Зміївського ВП ГУНП Харківській області, до Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області або до суду за першою вимогою.
5.Строк дії ухвали - до 05 травня 2017 року.
6.Ухвалу для виконання передати Лозівському ВП ГУНПУ в Харківській області.
7.Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: