Справа № 761/2789/16-к
Провадження №1-кп/761/537/2016
В И Р О К
іменем України
12 грудня 2016 року місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, розглянувши матеріали кримінального провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0013169 від 03.11.2015) по обвинуваченню

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червоновершка Компанівського району Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не працює, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13 березня 2008 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосування ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 2 червня 2008 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 315 КК України, із застосування ст. 70 КК України, - на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; 6 липня 2011 року Ровенським міським судом за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; 28 листопада 2011 року Ровенським міським судом за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, - на 4 роки позбавлення волі; 6 лютого 2012 року Ровенським міським судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України - на 4 роки 3 місяці позбавлення волі; 1 квітня 2012 року Ровенським міським судом за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, - на 4 роки 3 місяці позбавлення волі; 11 квітня 2012 року Ровенським міським судом за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, - на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И В:

3 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 45 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, отже діючи повторно, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , помітивши потерпілу ОСОБА_7 , яка тримала в руках сумку, переслідуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись позаду останньої, схопив вказану сумку вартістю 500 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Nokia» вартістю 1 000 грн. та грошові кошти в сумі 1166 гривень, а всього майно на загальну суму 2 666 гривень, після чого, намагаючись залишити місце вчинення злочину, зокрема здійснюючи спробу втечі від потерпілої ОСОБА_7 , яка відразу почала переслідувати його, в подальшому був затриманий іншими особами, тим самим не закінчивши злочин з причин, які не залежали від його волі, хоча виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, та при цьому пояснив, що ввечері 3 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 45 хвилин, він перебував в районі вул. Шулявська в м. Києві, однак жодних протиправних дій не вчиняв. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 показав, що у вказаному районі він перебував, оскільки провів свою дівчину додому, й направлявся у бік зупинки громадського транспорту. Далі він побіг у бік згаданої зупинки, для того, щоби встигнути сісти до громадського транспорту, однак його наздогнали невідомі та затримали недалеко від зупинки, при цьому до нього також підбігла і потерпіла ОСОБА_7 , яка відразу просила повернути її сумку. Через те, що невідомі агресивно поводились по відношенню до нього, а потерпіла наполягала на тому, аби він показав, де викинув її сумку, він змушений був повести всіх осіб до уявного місця також недалеко від зупинки, де, нібито, і знаходиться сумка потерпілої, однак там її не було, при цьому сумка була знайдена в іншому місці. Також обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він майном потерпілої ОСОБА_7 не заволодівав, та не чув, що вона за ним бігла і кричала у слід в момент, коли він біг у сторону зупинки громадського транспорту.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 під час судового розгляду своєї провини у вчиненні протиправних дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_7 , вона знайшла своє підтвердження на основі дослідження всієї сукупності доказів по даному кримінальному провадженню.

Так, як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , 3 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 45 хвилин, вона йшла по вул. Шулявській біля будинку № 15/23 в м. Києві. Далі вона побачила, що назустріч до неї йшов хлопець, який у подальшому почав її переслідувати. Потім в окремий момент вказаний хлопець висмикнув з її правого плеча сумку вартістю 500 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Nokia» вартістю 1 000 грн. та грошові кошти в сумі 1166 гривень, після чого відразу побіг від неї, а вона побігла за ним, при цьому почавши кричати у його слід: «Тримайте злодія!!!». Переслідування тривало декілька хвилин, після чого, коли згаданий хлопець забіг за кут окремого будинку, його затримали невідомі особи, і тоді вона побачила обличчя цього хлопця ним виявився, як стало відомо пізніше, ОСОБА_5 . Також потерпіла ОСОБА_7 показала в суді, що вона відразу після затримання ОСОБА_5 просила його повернути її сумку, якої при ньому вже не було, однак останній на це не належним чином не реагував, а навпаки, почав показувати місце, де, нібито, і знаходиться її сумка, проте там її не було. Крім того, потерпіла ОСОБА_7 пояснила в суді, що вона, хоча і не бачила обличчя ОСОБА_5 в момент заволодіння її сумкою, яка все ж таки була знайдена в іншому місці, однак добре впізнала його за статурою та зростом як особу, саме яка намагалась втекти від неї після заволодіння вказаною сумкою.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 3 листопада 2015 року, у вечірній час, він проходив біля будинку АДРЕСА_2 , коли почув крик потерпілої ОСОБА_7 про допомогу, після чого побачив обвинуваченого ОСОБА_5 за яким в метрах десяти бігла потерпіла. Далі, як пояснив ОСОБА_9 , він побіг за обвинуваченим ОСОБА_5 , та, наздогнавши його, поклав на землю.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , він 3 листопада 2015 року, у вечірній час йшов зі своєю дівчиною по АДРЕСА_2 , коли почув крик потерпілої ОСОБА_7 про допомогу. Далі, як пояснив ОСОБА_10 , він побачив обвинуваченого ОСОБА_5 , який біг, а за ним в метрах десяти бігла потерпіла, після чого він побіг за обвинуваченим ОСОБА_5 та разом з іншою особою, наздогнавши, поклали його на землю.

Крім того, вина ОСОБА_5 підтверджується й іншими дослідженими в суді доказами, а саме відомостями, що містяться у:

-витягу з кримінального провадження №0013169, згідно якого 3 листопада 2015 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_7 (потерпілою), щодо того, що 3 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись по вул. Шулявській, 15/23 в м. Києві, повторно, відкрито, шляхом ривку, викрав сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 1 166 гривень та мобільний телефон;

-протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 3 листопада 2015 року, згідно якого ОСОБА_7 звернулась до правоохоронних органах із заявою щодо вчинення відносно неї протиправних дій, пов`язаних із відкритим заволодінням її речами;

-протоколі огляду місця події з фототаблицею від 3 листопада 2015 року, згідно якого, було оглянуто ділянку місцевості за будинком АДРЕСА_3 , де було виявлено жіночу сумку, в якій знаходились окремі речі, при цьому, як пояснила потерпіла ОСОБА_7 під час огляду, вказану сумку у неї відкрито викрав чоловік біля будинку № 15/23;

-протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 січня 2016 року, згідно якого, потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка 3 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 45 хвилин, по вул. Шулявській, 15/23 в м. Києві викрав її сумку;

Що ж стосується показань обвинуваченого ОСОБА_5 , у яких останній заперечував свою причетність до спроби відкритого заволодіння майном ОСОБА_7 , то ці його показання суд оцінює критично, вважаючи, що у даний спосіб ОСОБА_5 здійснює спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки вказані показання не узгоджуються з дослідженими доказами по справі, є очевидно надуманими та такими, які головним чином спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка прямо вказала на ОСОБА_5 , як особу яка 3 листопада 2015 року намагалась відкрито заволодіти її майном, а також показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які бачили, як потерпіла ОСОБА_7 переслідувала ОСОБА_5 та кричала йому у слід.

В той же час, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, при цьому об`єктивно не зміг реально розпорядитись викраденим майном потерпілої ОСОБА_7 (через затримання іншими особами), тобто злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, тому в даному випадку, дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати як закінчений замах на вчинення грабежу.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на повторне відкрите викрадення чужого майна, тому такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує те, що він за місцем утримання (Київське СІЗО №13) характеризується посередньо, на період часу, до якого відноситься вчинене ним правопорушення, будь-яким психічним захворюванням не хворів, а виявляв ознаки епізодичного вживання наркотиків, при цьому на момент вчинення злочину, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також суд зважає і на те, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, фактично не визнав, при цьому здійснював спроби сформувати штучну версію подій, з метою введення суд у хибний бік встановлення істини у цій справі, а відтак, суд вважає, що підстав для застосування відносно ОСОБА_5 ст. 69 або ст. 75 КК України немає, і викладене на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Водночас, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на злочин, суд вважає необхідним, при визначенні відповідного строку покарання, визначеного у санкції ч. 2 ст. 186 КК України, застосувати правила, передбачені ч. 3 ст. 68 КК України.

Речові докази по справі, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , слід вважати повернутими законному володільцю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за якою призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту затримання та перебування під вартою, а саме з 3 листопада 2015 року, із урахуванням правил, передбачених ст. 72 КК України, в редакції станом на момент винесення вироку.

До набрання вироком законної сили, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін з утриманням його в Київському СІЗО №13.

Після набрання вироком законної сили, речові докази які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 вважати повернутими законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1