УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

Як зазначено слідчим, вилучене в ході огляду майно необхідне для досудового розслідування, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, в тому числі необхідності проведення відповідних експертиз, встановлення осіб, що винні у скоєнні зазначеного злочину, встановлення суми збитків, що нанесено державі внаслідок його скоєння, тому з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, що забезпечить всебічне повне та неупереджене розслідування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
При розгляді клопотання у судовому засіданні слідчий його підтримав.
ОСОБА_5 , власник майна, у судове засідання не з`явився, судом вживались заходи щодо його належного повідомлення про час та місце розгляду клопотання слідчого ОСОБА_3 про арешт вилученого майна.
Судом встановлено, що прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_4 26.12.2016 р. було отримано клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 від 19.12.2016 р. про арешт майна, що було вилучене під час проведення огляду, яке згідно з ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 р. було повернуто прокурору для усунення недоліків, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання ухвали слідчого судді.
Таким чином, після проведення огляду місця події, в ході якого слідчим було відшукане і вилучене майно, слідчий, відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, протягом наступного робочого дня після вилучення майна звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а потім - звернувся з даним клопотанням в межах встановленого суддею строку після усунення недоліків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1