АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1067/17 Справа № 205/1532/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року, стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз
04.11.2015 року вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.ч.1,4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі,
якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засудженого вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.ч.1,4 ст.70 КК України.
На вищевказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять зазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі щиро кається у вчиненні ним злочинів, просить судову колегію дати йому шанс на свободі довести своє виправлення.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначив, що висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання.

На його думку, судом не враховано, що ОСОБА_8 має позитивну характеристику, має одне дисциплінарне заохочення і одне дисциплінарне стягнення за порушення порядку відбування покарання, яке на даний час погашене.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України в ухвалі зазначив, що ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий за тяжкі умисні злочини, при цьому 4 (чотири) рази вже звільнявся від відбування покарання за попередніми судимостями умовно-достроково, однак належних висновків для себе не робив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінював, і маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчиняв нові умисні тяжкі злочини проти власності у період умовно-дострокового звільнення, за які на даний час і відбуває покарання.

Вказав, що за час відбування покарання останній характеризується посередньо, працевлаштований, до праці ставиться добре, за що має 1 (одне) дисциплінарне заохочення за весь період в ідбування покарання у виді позбавлення волі. При цьому засуджений ОСОБА_8 мав також 1 (одне) дисциплінарне стягнення за порушення порядку відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг засудженого та в його інтересах захисника та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги засудженого та захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням учасників судового провадження, зокрема ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, та інше.
З матеріалів справи вбачається, що згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення, засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 31 липня 2014 року. Під час утримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, режим утримання порушував, за що має одне дисциплінарне стягнення. З 21 березня 2016 року відбуває покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія № 89». За час відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, порушував правила внутрішнього розпорядку, проте з метою стимулювання право слухняної поведінки до дисциплінарної відповідальності не притягався. У відношенні до представників адміністрації стриманий, але в бесідах не завжди відвертий, приховує свої справжні наміри та погляди.

За час відбування покарання характеризується посередньо, має 1 заохочення (30 грудня 2016 року), а також 1 стягнення (27 червня 2015), яке на даний час погашене.

Крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину і його особу в цілому.

ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів та відносяться до злочинів проти власності та проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за тяжкі злочини проти власності був засуджений до реального покарання у виді позбавлення волі, при цьому вже звільнявся від відбування покарання за попередньою судимістю умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що відбуваючи покарання за тяжкі злочини, засуджений не довів суду своє виправлення, що його поведінка не є сумлінною, оскільки за час відбування покарання має стягнення, яке ставлять під сумнів його повне виправлення на теперішній час.

Таким чином, ОСОБА_8 не довів суду свого виправлення під час відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому підстави для застосування до нього пільг у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вимоги апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: