Справа № 216/4228/16-к
Провадження № 1-кп/216/119/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.05.2017 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000748 від 26.03.2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
25.03.2016 року приблизно о 22:00 год. потерпілий ОСОБА_8 разом з раніше йому знайомою свідком ОСОБА_11 прибули до караоке-бару «Сінатра», що розташований у торговельно-розважальному комплексі «Ліберті» за адресою: пр-т Поштовий, 35б у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з метою відпочинку. 25.03.2016 року приблизно о 23:20 год. у приміщенні вбиральні, що розташована поблизу караоке-бару «Сінатра» у приміщенні ТРК «Ліберті», між потерпілим ОСОБА_8 та раніше йому не знайомим ОСОБА_6 стався словесний конфлікт. В ході конфлікту потерпілий ОСОБА_8 висловив своє незадоволення ОСОБА_6 з приводу спілкування останнього зі свідком ОСОБА_11 , з якою ОСОБА_6 був раніше знайомий, яке відбувалось щойно 25.03.2016 року в приміщенні вказаної вбиральні. Таким чином, в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_8 у ОСОБА_6 виникло почуття особистої неприязні до останнього. Після того як потерпілий ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишили приміщення вбиральні поблизу караоке-бару «Сінатра», кожен окремо продовжили відпочинок в приміщенні ТРК «Ліберті».

Приблизно о 00:44 год. 26.03.2016 року потерпілий ОСОБА_8 , знаходячись при вході у приміщення ТРК «Ліберті», випадково зустрів ОСОБА_6 , якому повторно висловив своє незадоволення з приводу спілкування останнього зі свідком ОСОБА_11 , яке відбулось 25.03.2016 року в приміщенні вбиральні, розташованої у ТРК «Ліберті». Після цього на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин у ОСОБА_6 раптово виник злочинний намір, спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, приблизно о 00:45 год. 26.03.2016 року, знаходячись при вході до ТРК «Ліберті», ОСОБА_6 умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 кулаками обох рук не менше десяти ударів у ділянку голови, після чого з місця вчинення злочину зник.

Таким чином, в результаті вищевказаних умисних дій, потерпілому ОСОБА_8 . ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: перелом передньої та задньої стінок гайморової пазухи, лобного відростка виличної кістки, заснування вінцевого відростка нижньої щелепи ліворуч, розходження лобно-виличного шва, забій головного мозку 1 ст., тяжка контузія лівого ока, травматичний мідріаз, надрив зіничного краю райдужки, розрив судинної оболонки, ретинопатія, параорбітальна гематома ліворуч, субконьюнктивальний крововилив в ліве око, які згідно із висновком експерта № 960 від 24.05.2016 року за результатами проведення судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою постійної втрати загальної працездатності більше 1/3 (35%).

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, визнав повністю, підтвердив свої показання, які давав під час досудового розслідування, фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які вірно встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання давав і дає добровільно, заборонених методів до нього зі сторони обвинувачення не застосовувалось.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки він фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Захисник обвинуваченого, прокурор, потерпілий та його представник дане клопотання підтримали.

Суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням характеризуючих матеріалів обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому декілька разів роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його письмове клопотання. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.

Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно та підтверджуються обвинуваченим ОСОБА_6 .

Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мало місце діяння, яке інкримінуються обвинуваченому. Це діяння містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, характеризується позитивно, частково відшкодував завдану шкоду, а також враховуючи думку обвинуваченого, який вважає покарання, яке просить призначити прокурор, справедливим, суд приходить до висновку про те, що досягти мети покарання, виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень без ізоляції останнього від суспільства не можливо, тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України слід звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно із ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Так, прокурором в інтересах держави в особі комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради» та в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» пред`явлено цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення коштів, витрачених комунальним закладом на лікування потерпілого від злочину. У судовому засіданні прокурор просив залишити цивільні позови без розгляду у зв`язку з тим, що обвинуваченим добровільно сплачено витрати, понесені вказаними комунальними закладами на лікування потерпілого від злочину. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що пред`явлені прокурором цивільні позови в інтересах держави слід залишити без розгляду.

Крім того, потерпілим ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому він просив стягнути з останнього 10 000 грн. на відшкодування майнової шкоди та 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні потерпілий зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з обвинуваченого 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки останній добровільно сплатив 50 000 грн. на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Обвинувачений у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти стягнення з нього 150 000 грн. на відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 1, 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що необхідно звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що кримінальним правопорушенням потерпілому дійсно було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди є законними та достатньо обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради» до ОСОБА_6 про стягнення коштів, витрачених комунальним закладом на лікування потерпілого від злочину, залишити без розгляду.

Цивільний позов прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» до ОСОБА_6 про стягнення коштів, витрачених комунальним закладом на лікування потерпілого від злочину, залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1