В И Р О К
іменем України
"28" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0014738 від 24.10.2016року по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Новий Биків, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 25.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 12.03.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 24.06.2016 року з Піщанської ВК № 59 Вінницької області по відбуттю строку покарання

у вчиненні злочину передбаченого ст.185 ч.2 , ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 24.10.2016 приблизно о 13 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 перебував у приміщенні супермаркету «Варус», який знаходиться у торгівельно-розважальному центрі «Квадрат» за адресою: м. Київ, бул. Перова, 36, де у нього виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та його дії є таємними для персоналу супермаркету та покупців, взяв з полиці супермаркету продукти харчування, а саме: 16 плиток шоколаду «Мілка шоколад зі шматочками печива Орео 100 г», загальною вартістю 444 гривні 64 копійок та помістив їх до лівої внутрішньої кишені куртки у яку був вдягнений.

Після цього, ОСОБА_3 , не сплативши грошові кошти за викрадені продукти, а саме 16 плиток шоколаду «Мілка шоколад зі шматочками печива Орео 100 г», пройшов з ними через сигнальні рамки, встановлені на касах, направився до виходу із супермаркету. Вийшовши з приміщення супермаркету ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , 03.11.2016 приблизно о 15 годині 35 хвилин, перебував у приміщенні магазину «Фора», який знаходиться за адресою:

м. Київ, вул. Будівельників, 29, де у нього виник злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з метою власного незаконного збагачення ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці магазину продукти харчування, а саме: 8 плиток шоколаду «Мілка з цільним горіхом», загальною вартістю 246 гривень 17 копійок, які помістив до лівої внутрішньої кишені куртки, в яку був вдягнутий.

Після цього, ОСОБА_3 не сплативши за викрадені продукти, пройшов з ними поза межі кас, направившись у напрямку виходу з магазину, однак свій злочинний намір довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки після перетину лінії кас магазину «Фора», був затриманий охоронцем даного магазину.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений, ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочину, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся в скоєному.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому злочині, , ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого, ОСОБА_3 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті , ОСОБА_3 роз`яснено.

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого, ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, дії обвинуваченого, ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), так як особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчинене повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, наявність тяжкого захворювання.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді ізоляціїї від суспільства у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Питання про речові докази вирішити в порядку ст..100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3-х місяців арешту.

Визнати винним ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4-х місяців арешту.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш сурового покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді 4-х місяців арешту.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання.

Речові докази, які передані на збереження потерпілим залишити в користуванні останніх.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
С у д д я :