Ухвала іменем україни 25 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7

ОСОБА_6 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області

від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 09 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Зазначеною ухвалою апеляційного суду цей вирок районного суду в частині вирішення долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат змінено.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 11 червня 2015 року приблизно о 21.55 год., поблизу будинку АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, застосовуючи до неповнолітньої ОСОБА_8 фізичне насильство та погрожуючи його застосуванням, усупереч волі останньої згвалтував її.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, наполягаючи на невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та стверджуючи про істотні порушення кримінального процесуального закону, а також права ОСОБА_7 на захист.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто, вказівки сторони захисту, викладені в касаційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та про неправильну оцінку доказів не можуть бути предметом касаційного розгляду, а тому не беруться колегією суддів до уваги.

Як видно з касаційної скарги захисника, останній наполягає на тому, що протокол пред`явлення особи до впізнання від 12 червня 2015 року є недопустимим доказом, через те, що ця слідча дія, усупереч вимогам ст. 226 КПК України, проводилася за відсутності законного представника потерпілої.
Відповідно до положень ст. 226 КПК України, яка встановлює особливості допиту малолітньої або неповнолітньої особи, допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря.
Як видно з матеріалів провадження впізнання особи за участю неповнолітньої потерпілої дійсно проводилося за відсутності її законного представника чи педагога, однак цей факт не можна вважати істотним порушенням процесуального закону чи порушенням ст. 226 КПК України, оскільки положення зазначеної статті встановлюють особливості саме допиту неповнолітньої особи, а не проведення всіх процесуальних дій за її участі.
Також виявилися безпідставними і твердження захисту про те, що зазначена слідча дія проводилася за відсутності понятих. Такі вказівки спростовуються змістом протоколу проведення впізнання від 12 червня 2015 року, з якого слідує, що вона була проведена у присутності двох понятих, яким було роз`яснені їх права, про що свідчать їх підписи у цьому документі.
Той факт, що ці особи відсутні на світлинах фототаблиці, доданої до цього протоколу не спростовує їх участь у проведенні цієї слідчої дії.
Крім того, процесуальний закон не містить вимоги про відображення шляхом фотографування участі понятих у проведенні слідчої дії.
Що стосується доводів захисника про порушення права

ОСОБА_7 на захист, оскільки на думку захисника, останньому не було забезпечено участі захисника під час проведення зазначеного впізнання, то такі вказівки є безпідставними, оскільки не узгоджуються з положеннями процесуального закону.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Як видно з матеріалів кримінального провадження та відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні особливо тяжкого злочину.
При цьому, ОСОБА_7 було затримано на підставі ст. 208 КПК України 12 червня 2015 року, а про підозру останнього було повідомлено

13 червня 2015 року і цього ж дня останньому було надано захисника.
Тобто офіційного статусу підозрюваного ОСОБА_7 набув

13 червня 2017 року, одразу після чого йому було надано захисника, забезпечивши таким чином право останнього на захист.
Доводи захисника, що ОСОБА_7 необхідно було забезпечити право на захист одразу після його затримання не узгоджуються з положеннями ст. 208 КПК України, оскільки положеннями цієї процесуальної норми не передбачено обов`язкової участі захисника одразу після затримання особи до офіційного повідомлення про підозру.
Таким чином, з огляду на наведене, з урахування меж касаційного розгляду у сукупності з доводами касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, в межах касаційного розгляду, в матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 09 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3