Дата документу Справа № 313/1147/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 313/1147/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1185/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 121 ч. 1 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Веселівського відділу Мелітопольської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Веселе Веселівського району Запорізької області, громадянин України, який має неповну середню освіту, неодружений, не працюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та його засуджено до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід по справі не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 15 квітня 2016 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на проїзній частині дороги неподалік будинку АДРЕСА_1 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи наслідки своїх дій, діючи з умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, декілька разів плеснув в обличчя ОСОБА_10 бензин, який він мав при собі в полімерній пляшці та за допомогою сірників підпалив його, в результаті чого на обличчі та одязі ОСОБА_10 спалахнув вогонь, внаслідок чого останній отримав термічні опіки шкіри 2 4 ступеню голови, шиї, грудної клітини, верхніх кінцівок 15 % поверхні тіла (з яких опіки 3 ступеню, загоєні з формуванням рубців, становлять близько 12 % поверхні тіла), а також термічні опіки верхніх дихальних шляхів 1 2 ступеню. Загоєння вказаних опікових поверхонь супроводжувалося формуванням гіпертрофічних рубців з рубцевою деформацією елементів обличчя (виворотом повік, звуженням ротового отвору), виникненням дефектів вушних раковин, зміною зовнішнього вигляду потерпілого. Лікування опіків вимагало проведення численних хірургічних операцій з пересадки шкірних трансплантатів, корекції рубцевих виворотів повік обох очей і звуження ротового отвору (мікростомії). Рубці на обличчі ОСОБА_10 , враховуючи їх характер і локалізацію, є непоправними та можуть бути усунені лише за допомогою хірургічного лікування. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я (більше 21 дня), однак виражені зміни природного вигляду особи потерпілого в негативну сторону призвели до непоправного знівечення обличчя ОСОБА_10 , тому вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи вирок в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом в достатній мірі не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше двічі судимий за вчинення умисних злочинів та до нього вже застосовувалися положення ст. 75 КК України, але відповідних висновків він не зробив, також судом не враховані наслідки злочину для потерпілого ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не виконав вимоги ст. 65 КК України та призначивши покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, безпідставно звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, що свідчить про несправедливість призначеного покарання внаслідок його м`якості, тобто не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, встановив наявність обставин, що пом`якшують покарання, думку потерпілого, який не наполягав на реальному та суворому покаранні, послався на те, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України є не судимою особою, та позитивно характеризується за місцем проживання.
Проте суд не в достатній мірі врахував, тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його наслідки для потерпілого у вигляді непоправного знівечення обличчя, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше був двічі судимим за вчинення умисних злочинів, в тому числі звільнявся від покарання з випробуванням, і хоча судимості за ці діяння і погашені та не можуть бути враховані як обтяжуючи покарання обставини, проте вкрай негативно характеризують ОСОБА_7 як особу та свідчить про недостатність призначеного судом першої інстанції покарання, в тому числі і внаслідок застосування ст. 75 КК України.

Також суд встановив, що ОСОБА_7 злочин вчинив в стані алкогольного оп`яніння, врахував це в якості обставини, яка обтяжує покарання, але цю обставину, яка істотно впливає на рішення суду про вид та розмір покарання, належним чином, на думку колегії суддів, не врахував.
У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує обставини, які впливають на призначення покарання: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та непоправимість наслідків для потерпілого, часткове відшкодування шкоди, як обставину, що пом`якшує покарання, та вважає за необхідне призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, яке є мінімальним за розміром, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, але з його реальним відбуванням.
Підстав для застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Веселівського відділу Мелітопольської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 (п`яти років) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.
Зарахувати у строк призначеного покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 16 квітня 2016 року по 14 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4