03.08.2017
Справа 642/8176/17
Провадження 1-кп/642/106/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду питання відповідно до положень ст. 331 КПК України у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого 3 ст. 368 КК України, суд, -
встановив:
В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Прокурор вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою, враховуючи те, що підстави передбачені ст. 177 КПК України не відпали.
ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти продовження строку запобіжного заходу обраного обвинуваченому у виді тримання під вартою, вказуючи на відсутність підстав передбачених законом. Крім цього, вважали можливим змінити вид запобіжного заходу на такий який не пов`язаний з триманням під вартою, вважали доцільним обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Так, вказали на стан здоров`я, а також необхідність у лікуванні.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак суд не приймає доводи захисника та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого або зміни запобіжного заходу на більш м`який. Крім цього, суду не надано будь-яких відомостей про не можливість отримання лікування ОСОБА_5 в умовах установи виконання покарань.
Суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам встановленим ст.177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, -
ухвалив:
У задоволені клопотання ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу відмовити.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити до 01.10.2017 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя