Справа № 196/251/17
№ 1-кп/183/567/17

У Х В А Л А
10 травня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК України,-
До суду 28.03.2017 року від прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК України.
Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, просили призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту, з викликом свідків та потерпілих, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачають. Також зазначили, що у зв`язку із тим, що захисник ОСОБА_8 не з`являвся для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ухвалою суду було встановлено відповідний строк на ознайомлення з вказаними матеріалами. Однак захисник ОСОБА_8 так і не ознайомився з матеріалами кримінального провадження в зазначений строк. Крім того, захиснику ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_9 не було вручено копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування через відмову останніх від їх отримання. Вважали, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України.
Потерпілий ОСОБА_7 погодився з думкою прокурорів.
Захисник ОСОБА_8 не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Однак пояснив, що копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування йому не було вручено. Прокурори намагалися йому вручити ці документи, однак це відбувалося в Апеляційному суді Дніпропетровської області під час його участі в судовому процесі. Тому він не міг із цих причин отримати вказані документи саме в той час. Також він не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, оскільки повідомлення слідчого та прокурора про необхідність явки для виконання цієї процесуальної дії отримував із запізненням або на дати, коли він не міг з об`єктивних причин з`явитися.
Обвинувачений ОСОБА_9 погодився з думкою свого захисника. Також не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, пояснив, що дійсно відмовився отримувати копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки їх вручення відбувалося без його захисника.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, відповідно до отриманої заяви електронною поштою на адресу суду, останній перебуває на лікарняному, у зв`язку із чим не може з`явитися до суду і просив провести підготовче судове засідання за його відсутності.
Дослідивши обвинувальний акт, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України, зокрема, віднесено законність та забезпечення права на захист. Принцип законності встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства. Забезпечення права на захист передбачає, зокрема, право обвинуваченого користуватися правовою допомогою захисника, а слідчий, прокурор та суд зобов`язані забезпечити право обвинуваченого на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним чи призначеного захисника.
Статтею 293 КПК України безальтернативно визначений обов`язок прокурора під розписку, тобто особисто, надати захиснику копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. В підготовчому судовому засіданні було встановлено, що інтереси ОСОБА_9 захищає адвокат ОСОБА_8 . Разом з тим, до обвинувального акта, переданого до суду, долучено розписку захисника ОСОБА_11 від 17.03.2017 року про вручення йому копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Розписки захисника ОСОБА_8 про вручення йому вказаних документів надані до суду матеріали не містять. Доводи прокурорів про те, що захисник ОСОБА_8 відмовився з`явитись для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та отримання вказаних документів, не приймаються судом до уваги, оскільки прокурори не надали суду жодних доказів, які б це підтверджували.
Так, до обвинувального акта додано документ з назвою «розписка про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування», в якому зазначено, що адвокат ОСОБА_8 в приміщенні Апеляційного суду Дніпропетровської області 20.03.2017 року відмовився від отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Вказаний документ підписано ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Однак, суд не може прийняти до уваги вказаний документ в якості доказу відмови захисника ОСОБА_8 від отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, з наступних підстав.
У вказаному документі взагалі не зазначено статус громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в якому вони залучались для оформлення цього документа. Також, згідно з вимогами ст. 293 КПК України вручення підозрюваному та захиснику копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування повинно здійснюватися лише прокурором. Однак, вказаний документ взагалі не містить підпису прокурора, який був присутній під час вручення (намагання вручити) цих документів захиснику, що, в свою чергу, викликає обґрунтований сумнів у достовірності тих відомостей, що містяться у вказаному документі. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів відмови захисника ОСОБА_8 від отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування (відповідний акт, письмова відмова захисника від отримання документів тощо). Тому суд вважає, що стороною обвинувачення було порушено вимоги ст. 293 КПК України.
Важливою складовою права на захист у кримінальному провадженні є також забезпечення ефективності захисту та створення умов для вільного вибору захисника. Так, належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду».
Таким чином, не надання прокурором захиснику копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, на думку суду, перешкоджає останньому під час судового провадження надати обвинуваченому кваліфіковану правову допомогу у повному обсязі, що призводить до порушення права обвинуваченого на ефективний захист.
Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування (п. 87 розділу ІІ) суд вбачає, що 06.03.2017 року стороною обвинувачення було повідомлено ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування, та разом з тим 16.03.2017 року призначається захисник для окремої процесуальної дії (п. 90 розділу ІІ).
Відповідно до ст. 53 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому ст. 49 КПК, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.
Отже, у разі наявності у підозрюваного обраного ним захисника (захисників) залучення слідчим, прокурором чи судом іншого захисника для проведення окремої процесуальної дії можливе лише якщо є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника і завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні цієї процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника.
Так, в рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 2012 року у справі «Гриненко проти України» цей суд констатував порушення п. 1 та підп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції в зв`язку з тим, що заявнику не було забезпечено право на захист за таких фактичних обставин: «незважаючи на те, що заявнику було призначено двох захисників, його було неодноразово допитано виключно в присутності захисника, якого йому було призначено слідчими органами. При цьому не було жодних підтверджень того, що захисник, якого запросив батько заявника, був належним чином повідомлений про такі слідчі дії». Отже, просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).
З огляду на те, що відкриття матеріалів досудового розслідування та вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не відноситься до невідкладних процесуальних дій, залучення слідчим іншого захисника з цією метою замість обраного підозрюваним захисника ОСОБА_8 , суд вважає, в даному випадку, не виправданим.
Тому, на переконання суду, стороною обвинувачення було порушено також і вимоги ст. 290 КПК України щодо відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту, що також свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, у тому числі, і права на вільний вибір захисника.
Зазначені обставини в сукупності вказують на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.
Суд вважає, що повернення обвинувального акту має здійснюватися судом не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках грубого порушення передбачених КПК України вимог. Вказане підтверджується висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України № 5-111кс15 від 25.06.2015 року, а саме невиконання прокурором вимог статті 384 КПК, в силу вимог пункту третього частини третьої статті 314 КПК, є підставою для повернення обвинувального акта прокуророві.
З огляду на зазначене, суд дійшов до переконання про необхідність повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3