Провадження № 1-м/761/82/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах громадянина ОСОБА_5 про скасування постанови заступника Генерального прокурора України від27 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

Захисник ОСОБА_4 в інтересах громадянина ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови заступника Генерального прокурора України від 27 червня 2017 року про видачу особи (екстрадицію) для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 401-1 КК Республіки Таджикистан.

Як зазначив захисник, вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки в разі видачі особи в Республіку Таджикистан йому загрожують тортури, нелюдське поводження, що підтверджується численними рішенням Європейського суду з прав людини. В разі поверненн ОСОБА_6 до країни походження його життя і свобода будуть в небезпеці, буде порушена вимога ст.3 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод». Злочин не є екстрадиційним. Крім того, ОСОБА_7 звернувся на території України із заявою про надання йому статусу біженця і не пройшов у повному обсязі вказану процедуру. 02 вересня 2016 року ОСОБА_8 подав до Державної міграційної служби Укаїни заяву про набуття захисту в Україні, за результатами розгляду якої йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вказаний Наказ ГУ ДМС в м.Києві від 09.12.2016 ОСОБА_8 оскаржив до Державної міграційної служби України. У квітні 2017 року ОСОБА_8 було надіслане повідомлення від 13 квітня 2017 року про залишення без розгляду скарги ГУ ДМСУ в м.Києві ( рішення ДМСУ від 04.04.2017).

На даний час відкрито провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_8 на рішення ДМСУ від 04.04.2017.

Захисник вказав, що він пропустив процесуальний строк на подання такої скарги, оскільки уклав договір про правову допомогу лише 05 липня 2017 року, вже після отримання 30.06.2017 ОСОБА_8 копії постанови заступника Генерального прокурора України. Таким чином, з метою підготовки матеріалів скарги, надання кваліфікованої правової допомоги ОСОБА_8 йому був необхідний деякий час, тому він подав скаргу лише 13.07.2017. Просить визнати вказані причини пропуску строку поважними, поновити строк на подання скарги в суді.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та особа, щодо якої вирішується питання про екстрадицію, - ОСОБА_7 скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що перешкод для екстрадиції вказаної особи на момент закінчення перевірки не встановлено, та вважає оскаржувану постанову законною, тому просила у задоволенні скарги відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані ними матеріали, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Про своє рішення центральний орган України повідомляє компетентний орган іноземної держави, а також особу, щодо якої воно прийнято.

У разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави.

Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

За ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

З досліджених слідчим суддею документів встановлено, що в ході екстрадиційної перевірки, яка була проведена прокуратурою м. Київської області, за дорученням Генеральної прокуратури України, не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами України підстав для відмови у видачі ОСОБА_6 до Республіки Таджикістан для притягнення до кримінальної відповідальностіза вчинення злочину, передбаченого ст. 401-1 КК Республіки Таджикистан.

Постановою заступника Генерального прокурора України від 27 червня 2017 року прийнято рішення про видачу особи (екстрадицію) для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 401-1 КК Республіки Таджикистан.
Згідно положень ч.2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Частиною 4 статті 590 КПК України передбачено, що рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
Разом з тим в матеріалах справи наявні копії документів, які підтверджують, що ОСОБА_7 звернувся на території України із заявою про надання йому статусу біженця і не пройшов у повному обсязі вказану процедуру. 02 вересня 2016 року ОСОБА_8 подав до Державної міграційної служби України заяву про набуття захисту в Україні, за результатами розгляду якої йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказаний Наказ ГУ ДМС в м.Києві від 09.12.2016 ОСОБА_8 оскаржив до Державної міграційної служби України.

Рішенням ДМСУ від 04.04.2017 скаргу ОСОБА_8 було залишено без розгляду.

На даний час ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом громадянина Таджикитана ОСОБА_6 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними рішення ДМСУ від 04.04.2017, зобов*язання вчинити дії.

Таким чином, орган, уповноважений на прийняття рішення за запитом про екстрадицію, вирішив питання про видачу до розгляду заяви ОСОБА_6 про набуття захисту в Україні, до остаточного рішення Окружним адміністративним судом м. Києва.

Сукупність наведених обставин свідчить, що за наявності невирішеної заяви ОСОБА_6 тобто без прийняття рішення по вищевказаній заяві Окружним адміністративним судом м. Києва, є передчасним ухвалення заступником Генерального прокурора України постанови про видачу особи, оскільки наслідком прийняття такого рішення є подальші дії щодо фактичної передачі такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Таким чином, існують обставини, які перешкоджають прийняттю рішення за запитом.

Враховуючи, що захисник ОСОБА_6 , який подав скаргу, наділений повноваженнями здійснювати захист лише 05.07.2017 року відповідно до договору про правову допомогу, при цьому з моменту отримання повноважень в десятиденний строк подав скаргу 13.07.2017 року, при цьому урахуванням передбачених КПК України засад забезпечення права на захист, слідчий судя вважає, що строк на подання сскарги на постанову пропущений захисником з поважної причини, у зв*язку з чим підлягає поновленню.

Порушене захисником питання про звільнення особи з під варти виходить за межі компетенції слідчого судді під час розгляду скарги на постанову уповноваженого прокурора про екстрадицію за наявності рішення слідчого судді про застосування екстрадиційного арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.589, 590, 591 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Поновити адвокату ОСОБА_4 строк на подання скарги на постанову заступника Генерального прокурора України від 27 червня 2017 року.

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах громадянина ОСОБА_5 про скасування постанови заступника Генерального прокурора України від 27 червня 2017 року - задовольнити.

Скасувати постанову заступника Генерального прокурора України від 27 червня 2017 року про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_9 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1