Справа № 450/1037/16-к Провадження № 1-кп/450/39/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2017 Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0000002 від 23.06.2014 р., відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Львівської області Кам"янка-Бузького району с.Старий Яричів, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого на посаді електрика відділу технічного забезпечення ПП "Кук", не одруженого, розлученого, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не інваліда, не військовослужбовця, військовозобов"язаного, безпартійного, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.287 КК України,-

в с т а н о в и в :
Органом обвинувачення обвинувачується ОСОБА_7 у вчиненні допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебувала в стані алкогольного сп"яніння, що спричинило смерть, тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим при обставинах, а саме, що він 21.07.2013 р. близько 21 год. 15 хв., знаходячись в с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, будучи власником транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 , усвідомлюючи перебування в стані алкогольного сп"яніння ОСОБА_8 і ОСОБА_9 після їх спільного вживання алкоголю, передав ключі від вказаного автомобіля ОСОБА_8 , який одразу в його присутності та за його згодою віддав ключі ОСОБА_9 , таким чином здійснив допуск останнього до керування належним йому транспортним засобом. В подальшому цього ж дня ОСОБА_9 , близько 21 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, керуючи вказаним автомобілем та рухаючись ним по автодорозі Київ - Чоп у напрямку м.Києва, при проїзді її ділянки в районі 529 км. + 200 м., що в с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п.1.2, 1.5, Р. 2 п.2.9, Р.11 п.11.2, Р.12 п.12.1, п.12.4, п.12.9, Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час у напрямку м.Чоп рухався транспортний засіб марки "Сеат Інка" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , не обрав та не дотримався безпечного інтервалу, не надав йому переваги, внаслідок чого керований ним автомобіль здійснив зіткнення на смузі зустрічного руху із зазначеним автомобілем марки "Сеат Інка". Вналідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті, що встановлено вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 р. у справі №450/3499/13-к.

Суд приходить до висновку, що з врахуванням поданих, наявних та досліджених у справі доказів, органом обвинувачення не доведено виннуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст.287 КК України, з наступних підстав.

Досліджені судом письмові докази, надані органом обвинувачення в копіях, зокрема висновок експерта №322/2013 від 25.07.2013 р., висновок експерта №1287 від 30.07.2013 р., висновок експерта №371/13 від 21.08.2013 р., висновок експерта №588/2013 від 29.08.2013 р., вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 р., доводять отримання під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілою ОСОБА_12 тілесного ушкодження середньої тяжкості та її перебування в стані алкогольного сп"яніння із кількістю 0,46 проміле етанолу у крові, потерпілою ОСОБА_11 тілесного ушкодження середньої тяжкості, потерпілою ОСОБА_13 тяжкого тілесного ушкодження та її перебування в стані алкогольного сп"яніння із кількістю 0,42 проміле етанолу у крові, ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть, та його перебування в стані алкогольного сп"яніння із кількістю 1,99 проміле етанолу у крові, а також засудження особи ОСОБА_9 за ст.286 ч.2 КК України до покарання у виді 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про витребування для огляду з архіву Пустомитівського районного суду Львівської області матеріалів справи, згідно яких засуджено особу ОСОБА_9 за ст.286 ч.2 КК України, оскільки жодних перешкод в органу обвинувачення щодо ознайомлення з такими і їх копіювання не має. Крім цього, обов"язок доказування винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 покладено саме на орган обвинувачення відповідно до норм КПК України.

З врахуванням сумнівів у представника потерпілого щодо наявності вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 р., з яким він не ознайомлювався, такий належним чином засвідчений Пустомитівським районним судом Львівської області, разом з ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.03.2014 р., долучені до матеріалів справи і відповідає наданій органом обвинувачення копії.

Заявлена свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та особою ОСОБА_15 вимога про включення їх до складу потерпілих у даній справі не була задоволена судом, така заява від 27.05.2016 р. відхилена та роз"яснено право на звернення до органу обвинувачення, який вправі змінити, висунути додаткове або нове обвинувачення і внести відповідні відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Посилання сторони захисту обвинуваченого, яка надала заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.09.2014 р. про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 завданих збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 , на відсутність складу злочину, передбаченого ст.287 КК України, наявністю цивільно-правових відносин, а також відсутністю у даному кримінальному провадженні спеціального суб"єкта, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" водій чи власник транспортного засобу (уповноважена особа), який на порушення чинних правил передав керування ним особі, котра не мала або була позбавлена права керувати такими засобами взагалі чи засобом відповідної категорії, у разі спричинення зазначеними діями перелічених у ст.287 КК України наслідків несе відповідальність за цією статтею, а особа, яка фактично керувала транспортним засобом, - за ст.286 КК. Кримінальна відповідальність за ст.287 КК України настає також у випадках, коли потерпілим від передбаченого зазначеною статтею злочину є особа, яка керувала транспортним засобом.

Органом обвинувачення в судовому засіданні 26.08.2016 р. заявлено клопотання про недоцільність прослуховування СД-диску із записом судових засідань у справі про обвинувачення ОСОБА_9 за ст.286 ч.2 КК України, оскільки свідчення останнього відображені у вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 р., а тому зі згоди сторін кримінального провадження така відмова прийнята судом, СД-диск з постановою про визнання його речовим доказом повернуто прокурору, такий не досліджувався як доказ та не вирішувалось питання його належності і допустимості.

За клопотанням прокурора, в судовому засіданні 10.02.2017 р. судом ухвалено допитати свідка ОСОБА_16 , який неодноразово викликався і щодо нього застосовувався привід, однак такого явку не забезпечено, до суду не доставлено, а в подальшому за клопотанням органу обвинувачення, зі згоди сторін кримінального провадження, 25.04.2017 р. прийнято судом відмову прокурора від допиту вказаної особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненому не визнав та пояснив, що вранці 21.07.2013 р. належний йому на праві власності транспортний засіб марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 він залишив на подвір"ї у батьків в с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області та пішов на день народження, де вживав алкогольні напої у вказаному вище селі з особами ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_13 . Через деякий час прийшов ОСОБА_16 , який мав при собі посвідчення водія, і вони забрали з подвір"я транспортний засіб марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_16 здійснив посадку за кермо, він посадку на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_13 з їх дитиною посадку на заднє сидіння вказаного транспортного засобу. Після цього усі вони поїхали в с.Цеперів Кам"янка-Бузького району Львівської області, де також вживали алкогольні напої, залишили там дитину і в такому ж складі дорослих осіб повернулись у с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області в якому продовжили вживати алкогольні напої. Знаходячись у с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області він розслабився і заснув, оскільки знаходився в стані алкогольного сп"яніння, і як розвивались далі події не пригадує. В подальшому він прийшов до свідомості знаходячись у автомобілі швидкої допомоги, якою був доставлений у лікарню і йому стало відомо про дорожньо-транспортну пригоду. Обставини, які відбувались у відпочинковому комплексі "Древній Град", йому невідомі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 21.07.2013 р. близько 21 год. 30 хв. вона в якості пасажира знаходилась на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу марки "Сеат Інка" номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_10 , на задньому сидінні з лівої сторони знаходився ОСОБА_14 , а праворуч від нього знаходилась ОСОБА_17 . Крім дорослих осіб у вказаному автомобілі знаходилось ще двоє дітей. Рухались вони по автодорозі Київ - Чоп в напрямку м.Львова. Під час їх руху відбулась дорожньо-транспортна пригода в с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області, а саме зіткнення із транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , а на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_7 . Після зіткнення її поклали на узбіччя і до транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 вона не підходила, однак чула, як люди кричали, що в такому усі п"яні.

Допитаний в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_14 пояснив, що 21.07.2013 р. близько 21 год. 30 хв. він в якості пасажира знаходився на задньому сидінні з лівої сторони транспортного засобу марки "Сеат Інка" номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_10 , праворуч від нього знаходилась ОСОБА_17 , а на передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_11 . Крім дорослих осіб у вказаному автомобілі знаходилось ще двоє дітей. Рухались вони по автодорозі Київ - Чоп в напрямку м.Львова. Під час їх руху відбулась дорожньо-транспортна пригода в с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області, а саме зіткнення із транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , а на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_7 . Після зіткнення він підходив до транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 з салону якого було чути запах алкоголю, а ОСОБА_7 знаходився при свідомості та висловлювався нецензурною лайкою.

Допитаний в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_10 пояснив, що 21.07.2013 р. близько 21 год. 30 хв. він керував транспортним засобом марки "Сеат Інка" номерний знак НОМЕР_2 , на передньому пасажирському сидінні біля нього знаходилась ОСОБА_11 , на задньому сидінні з лівої сторони знаходився ОСОБА_14 , а на задньому сидінні з правої сторони знаходилась ОСОБА_17 . Крім дорослих осіб у вказаному автомобілі знаходилось ще двоє дітей. Рухались вони по автодорозі Київ - Чоп в напрямку м.Львова. Під час їх руху відбулась дорожньо-транспортна пригода в с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області, а саме зіткнення із транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , а на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_7 . Після зіткнення він підходив до транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 з салону якого було чути запах алкоголю, а ОСОБА_7 знаходився при свідомості та висловлювався нецензурною лайкою.

26.08.2016 р. зі згоди потерпілої ОСОБА_11 , яка просила проводити судове засідання, досліджувати докази та допитувати осіб у відсутності її представника ОСОБА_6 , допитано свідка обвинувачення ОСОБА_9 , який пояснив, що 21.07.2013 р. в с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області він, ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_13 знаходились на св"яткуванні дня народження, де розпивали спиртні напої, а саме горілку. Через деякий час усі вони здійснили посадку в транспортний засіб марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 і поїхали в с.Цеперів Кам"янка-Бузького району Львівської області, а в подальшому у відпочинковий комплекс "Древній Град", де всі вийшли з автомобіля на вулицю і обвинуваченому ОСОБА_7 від великої кількості випитого стало недобре. У вказаному відпочинковому комплексі обвинувачений ОСОБА_7 здійснив посадку на переднє пасажирське сидіння транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 і вголос повідомив, що нікуда більше їхати не буде. Після цього ОСОБА_8 сказав, що йому подзвонила його теща і треба повертатись додому. Обвинувачений ОСОБА_7 сказав ОСОБА_8 "на ключі від машини і робіть що хочете", а після цього передав останньому вказані ключі. В подальшому ОСОБА_8 дав йому ключі від автомобіля, оскільки керувати транспортними засобами не вмів, і сказав їхати за кермом. Під час їх руху обвинувачений ОСОБА_7 знаходився на передньому пасажирському сидінні, його голова була відкинута назад і він спав "кімарив", оскільки був п"яний. На задньому сидінні з правої сторони знаходився ОСОБА_8 , посередині знаходилась ОСОБА_13 , а з лівої сторони знаходилась ОСОБА_12 . Дозволу на керування транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 обвинувачений ОСОБА_7 йому не давав. Під час їх руху в с.Цеперів Кам"янка-Бузького району Львівської області за кермом транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 знаходився ОСОБА_16 , а під час їх руху назад в с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області за кермом транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 знаходився обвинувачений ОСОБА_7 . Висадивши з вказаного автомобіля у с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області ОСОБА_16 , вони всі поїхали у відпочинковий комплекс "Древній Град".

За клопотанням представника ОСОБА_6 від 16.09.2016 р., допитаний свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 07.03.2017 р. пояснив, що день народження він св"яткував у с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області в його знайомої і коли прийшов до неї, то обвинувачений ОСОБА_7 вже там був. ОСОБА_8 запропонував усім їхати в сауну. Вони пішли до обвинуваченого ОСОБА_7 додому, де останній взяв належний йому транспортний засіб марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на ньому з подвір"я і вся компанія поїхала в с.Цеперів Кам"янка-Бузького району Львівської області, а в подальшому у відпочинковий комплекс "Древній Град". Керував вказаним транспортним засобом обвинувачений ОСОБА_7 . Під час їх приїзду у відпочинковий комплекс "Древній Град" обвинуваченому ОСОБА_7 стало недобре, оскільки він був сильно п"яний, останній вийшов з автомобіля і відходив в сторону, так як у нього почався рвотний рефлекс. Повернувшись, обвинувачений ОСОБА_7 дав ключі від автомобіля ОСОБА_8 , а сам здійснив посадку на переднє пасажирське сидіння і під час цього вони обидвоє знаходились з правої сторони транспортного засобу, а він з дружиною ОСОБА_12 знаходились з протилежної сторони автомобіля, тобто з лівої, та спілкувались між собою. Після цього, ОСОБА_8 підійшов до нього, дав йому ключі від транспортного засобу, повідомив, що йому дзвонила теща, і сказав їхати за кермом автомобіля марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 . В цей час обвинувачений ОСОБА_7 сидів в автомобілі на передньому пасажирському сидінні та ніби "кімарив", оскільки був сильно п"яний і поведінка його була неадекватною, однак спав чи не спав останній він не бачив. Керуючи вказаним транспортним засобом він не справився з керуванням і здійснив дорожньо-транспортну пригоду, а саме зіткнення з іншим автомобілем. Після зіткнення він самостійно вийшов із автомобіля, а що робив обвинувачений ОСОБА_7 не бачив. На його думку обвинуваченому було відомо, що у ОСОБА_8 відсутнє посвідчення водія, такого останній не отримував і керувати автомобілем не вмів, а отже ОСОБА_7 достовірно знав, що ключі від автомобіля ОСОБА_8 передасть йому. Після вказаних подій з обвинуваченим ОСОБА_7 він не зустрічався.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні 10.11.2016 р. відмовилась давати показання згідно вимог ст.56 КПК України та ст.63 Конституції України, незважаючи на намагання органу обвинувачення та представника іншої потерпілої змусити її свідчити, на що судом було здійснено зауваження останнім і прийнято відмову потерпілої ОСОБА_12 одночасно роз"яснивши їй, що жодної відповідальності за таку відмову вона не понесе.

Потерпіла ОСОБА_13 , протягом усього часу розгляду матеріалів обвинувального акту у кримінальному провадженні, не з"явилась в судове засідання, хоча систематично повідомлялась належним чином про час та місце судового розгляду, органом обвинувачення така не забезпечена в суд для її допиту, а нормами КПК України привід вказаної особи не передбачений.

Крім цього, органом обвинувачення надано суду матеріали, які встановлюють і характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема копію паспорта, довідки про склад сім"ї та відсутність судимостей, посередню характеристику з місця проживання, довідку про відсутність перебування на наркологічному і психіатричному обліках, а також копію посвідчення водія з категорією В та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності.

З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі обставини справи і надані сторонами кримінального провадження докази, зокрема органом обвинувачення, який вважає, що такі свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст.287 КК України.

Суд приходить до висновку, що з врахуванням наявних доказів, органом обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, і таке ним було вчинено, а тому його слід виправдати виходячи з наступного.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_9 , судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 передав у відпочинковому комплексі "Древній Град" ключі від належного йому на праві власності транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 особі ОСОБА_8 , який вимагав повертатись та їхати в с.Цеперів Кам"янка-Бузького району Львівської області, повідомивши при цьому вчинити дії на їх розсуд, а дослівно "на ключі від машини і робіть що хочете".

Отже, на розсуд свідомої, законослухняної особи, така могла скористатись як послугою служби замовлення таксі "Драйвер - тверезий водій", яка є популярною і затребуваною, такою користуються громадяни України, так і скористатись можливістю іншого водія (товариша), який при наявності посвідчення водія і відсутністю стану алкогольного сп"яніння міг приїхати у відпочинковий комплекс " ІНФОРМАЦІЯ_2 " і доставити компанію, яка складалась із 4 (чотирьох) осіб в с.Цеперів Кам"янка-Бузького району Львівської області або с.Старий Яричів Кам"янка-Бузького району Львівської області.

Крім цього, особа ОСОБА_8 , при відсутності посвідчення водія та навиків керування автомобілем, міг скористатись послугами громадського транспорту.

Посилання і думка свідка ОСОБА_9 на обставини, що обвинуваченому було відомо про відсутність посвідчення водія в особи ОСОБА_8 , який не мав навиків керування автомобілем, а отже ОСОБА_7 достовірно знав, що ключі від автомобіля ОСОБА_8 передасть особі ОСОБА_9 є лише припущенням, яке не може братись до уваги судом.

Аналогічні твердження прокурора і представника є лише припущенням, які можна спростувати іншими припущеннями, що обвинуваченому було відомо про відсутність посвідчення водія в особи ОСОБА_8 , який не мав навиків керування автомобілем, а отже передавши ключі останньому ОСОБА_7 виключив будь-яке пересування належного йому транспортного засобу.

З наведених вище підстав неналежними і недопустимими доказами є здобуті органом обвинувачення під час судового розгляду відповідь Регіонального сервісного центру у Львівській області №31/13-987 від 07.04.2017 р. з результатами пошуку згідно яких інформація стосовно видачі посвідчення водія ОСОБА_8 відсутня, а ОСОБА_9 26.10.2000 р. видано посвідчення водія.

Допитуючи в судовому засіданні 26.08.2016 р. свідка ОСОБА_9 , такий повідомляючи обставини керування ним транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 із відпочинкового комплексу "Древній Град" до місця дорожньо-транспортної пригоди, пояснив, що ОСОБА_7 знаходився на передньому пасажирському сидінні, його голова була відкинута назад і він спав "кімарив", оскільки був сильно п"яний, а також жестикулючи і відображаючи положення обвинуваченого показав, що голова в такого була відкинута назад і очі закриті.

З вказаних підстав посилання органу обвинувачення на принцип мовчазної згоди обвинуваченого ОСОБА_7 на керування особою ОСОБА_9 транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 є безпідставними, надуманими, необгрунтованими і не підтверджені жодними доказами.

Що стосується посилань органу обвинувачення та представника потерпілої на показання обвинуваченого ОСОБА_9 , які відображені у мотивах вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 р., в частині допуску його до керування транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 обвинуваченим ОСОБА_7 , то такі є неналежними і недопустимими доказами, оскільки при судовому розгляді справи про обвинувачення ОСОБА_9 за ст.286 ч.2 КК України, він не попереджувався про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

Крім цього, згідно ст.95 ч.4 КПК України, суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

В частині суперечливих показань свідка ОСОБА_9 , який допитаний в судових засіданнях 26.08.2016 р. та 07.03.2017 р., а саме траекторії руху транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 та кількості людей в ньому, особи, яка знаходилась за кермом до часу їх приїзду у відпочинковий комплекс "Древній Град", то суд приходить до висновку, що такі розбіжності виникли у зв"язку з великим спливом часу і перебуванням вказаного свідка 21.07.2013 р. у стані алкогольного сп"яніння, на що він і посилався.

Показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , що після зіткнення транспортних засобів обвинувачений ОСОБА_7 знаходився при свідомості, не можуть свідчити у вчиненні останнім допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебувала в стані алкогольного сп"яніння, що спричинило смерть, тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим, оскільки отримані в дорожньо-транспортній пригоді обвинуваченим тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості могли призвести і на думку суду призвели до відновлення його свідомості.

Суб"єктивна сторона злочину, передбаченого ст.287 КК України, характеризується психічним ставленням особи до діяння та його наслідків. Діяння вчиняється умисно (прямий умисел). Винна особа усвідомлює наявність стану сп"яніння водія чи відсутність у останнього права на керування транспортним засобом, але дає згоду або дозволяє керувати транспортним засобом особі в стані сп"яніння, тобто бажає вчинити такі дії. Ставлення винного до суспільне небезпечних наслідків характеризується необережністю (злочинна самовпевненість або злочинна недбалість). У цілому злочин є необережним. Якщо буде встановлено наявність у винному умислу (прямого або непрямого) до суспільне небезпечних наслідків, то відповідальність повинна настати за умисний злочин проти особи.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не передавав ключі від належного йому на праві власності транспортного засобу марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 особі ОСОБА_9 і не вчинив жодних дій щодо допуску останнього, який перебував у стані алкогольного сп"яніння, до керування таким.

Суду не надано жодних доказів, що обвинувачений ОСОБА_7 допустив, знав, бачив і спілкувався з особою ОСОБА_9 під час керування останнім транспортним засобом марки "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 , а встановлено лише те, що у відпочинковому комплексі "Древній Град", під час руху з останнього і до моменту зіткнення обвинувачений ОСОБА_7 знаходився у стані сну внаслідок вживання алкогольних напоїв і перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння.

Отже, суб"єктивна сторона злочину, передбаченого ст.287 КК України, в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 відсутня.

У відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України, і такими є зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі "Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії " від 06 грудня 1988 p. (п.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов"язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов"язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз"яснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов"язаний постановити виправдувальний вирок.

У відповідності до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи всі докази органу обвинувачення в сукупності з наведеними вище обставинами, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність "обгрунтованої підозри" у вчинені правопорушення передбачає "наявність фактів або інформації, які б могли переконати об"єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин", суд приходить до висновку, що усі надані органом обвинувачення докази грунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені ним злочину, передбаченого ст.287 КК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.287 КК України слід виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні, а заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази, які з власної ініціативи суду здобувати заборонено вимогами КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст.287 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1