Провадження №11-кп/772/588/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001910 від 24.03.2015р., за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Балабанівка, Оратівського району, Вінницької області, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина 2 роки 6 міс., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.11.2013 р. Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
визнано винним за ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2013 р. визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання визначено рахувати з 24.03.2015 р., зараховано строк перебування під вартою з 19.04.2013 р. по 01.11.2013 р.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк перебування під вартою з 24.03.2015 р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами, процесуальними витратами та цивільним позовом.
За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 , 23.03.2015 р. біля 23.00 год., будучи обізнаним, що в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , є майно, яке представляє цінність, достовірно знаючи про перебування в даний час ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в приміщенні вказаної квартири, а також про стан ОСОБА_9 , викликаний алкогольним сп`янінням, маючи умисел на відкрите заволодіння майном останнього, заздалегідь взявши з собою в невстановленому місці камінь, в якості знаряддя для нанесення тілесних ушкоджень, з метою можливого подолання опору з боку ОСОБА_9 , підійшов до дверей вказаної квартири.
Після цього ОСОБА_6 , підбурюваний жагою до наживи та протиправного збагачення, з корисливих спонукань, реалізовуючи свій злочинний умисел, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що замикальні прилади дверей квартири АДРЕСА_3 буди відчинені, незаконно проник всередину.
В той час, коли ОСОБА_6 перебував у приміщенні коридору вказаної квартири, з приміщення кухні на шум вийшов ОСОБА_9 . З метою реалізації злочинного умислу на протиправне збагачення та подолання можливого опору потерпілого, ОСОБА_6 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вдарив ОСОБА_9 в область лобно-тім`яної ділянки голови заздалегідь заготовленим каменем, внаслідок чого ОСОБА_9 впав на підлогу. Під час спроби ОСОБА_9 піднятись з підлоги ОСОБА_6 наніс удар правою рукою в нижню частину обличчя потерпілого, внаслідок чого той знову впав на підлогу та в подальшому не чинив жодного опору.
Відповідно до висновку експерта № 402 від 26.03.2015 р. у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: поверхневі забійні рани, синці та садна на голові, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи зліва, синці на правому та лівому плечах, садно в ділянці правого плечового суглобу; вказані ушкодження у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів).
В цей час ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, скориставшись тим, що ОСОБА_9 не чинить жодного опору, а ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вибігли з приміщення квартири, умисно, відкрито заволодів майном, яке знаходилось в приміщенні квартири, а саме: плазмовим телевізором марки «Akai», комп`ютерним монітором марки «WiewSonic» та приладом для вимірювання артеріального тиску «Microlife», загальна вартість яких згідно з висновком експерта № 303 від 08.04.2015 р. становить 1753,68 грн.
Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 1753,68 грн.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Вінницького міського суду від 01.11.2013р. визначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього змінити, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначивши йому покарання з застосуванням ст. 75 КК України, оскільки суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі вину обставини, перебування на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини та відсутність обтяжуючих обставин, а також суд не мотивував підстав не застосування ст. 75, 76 КК України до нього.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу частково та просять про пом`якшення покарання без застосування ст. 75 КК України до призначеного судом покарання, оскільки не повно враховано, що у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні малолітня дитина у віці 2 роки 6 місяців, пом`якшуючі покарання обставини, що ОСОБА_6 вину визнав та розкаявся у скоєному, а тому просить про мінімальне покарання при визначені остаточного покарання, прокурора, який також підтримав апеляційну скаргу та просить скасувати вирок з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , внаслідок м`якості призначеного покарання за ч. 3 ст. 186 КК України та постановити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, і на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання з попереднім вироком призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі, а в решті вирок залишити без змін.
Прокурор підтримуючи апеляційну скаргу пояснив, що судом не повно враховано суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_9 скоїв в період іспитового строку, не відшкодував збитки потерпілому, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не стає на шлях виправлення,
Потерпілий ОСОБА_9 подав заяву про розгляд у його відсутність.
Вислухавши пояснення та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Учасники кримінального провадження не оспорюють висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини.
Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні ним грабежу та обґрунтував свої висновки належними і допустимими доказами.
Обираючи вид та міру покарання суд першої інстанції зазначив у вироку, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, однак за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, у вчиненому розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, та що злочин скоїв в період іспитового строку.
Разом з тим суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, та те, що ОСОБА_6 скоєно злочин через 1 рік 4 місяці під час перебування на іспитовому строку, за вироком Вінницького міського суду від 01.11.13 року, де йому було призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, а за даним вироком за ч. 3 ст. 186 КК України ОСОБА_6 призначене мінімальне покарання 4 роки позбавлення волі.
Обвинувачений зазначає про перебування на його утриманні малолітньої дитини, проте він не працює, а пояснення про неофіційну роботу нічим не підтверджується, обвинувачений також не приймав міри до відшкодування моральної шкоди потерпілому, та витрат на правову допомогу, хоча потерпілий потребує кошти через важке захворювання.
Судом не враховано і думку потерпілого, який просив про суворе покарання для обвинуваченого в суді першої інстанції.
В апеляційному суді потерпілий ОСОБА_9 також подав заяву, в якій підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив про максимальний термін ув`язнення.
Апеляційний суд бере до уваги не тільки тяжкість скоєного кримінального правопорушення та обставини за яких було скоєно дане кримінальне правопорушення, але й особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперто не стає на шлях виправлення, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.
Згідно довідки управління УПтК поліції ОСОБА_6 з 01.03.2013 року притягується неодноразово до кримінальної відповідальності 5 разів.
Так після постановлення вироку 01.11.13 року за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України і застосування ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_6 в період іспитового строку притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК, та ч. 1 ст. 125 КК України, проте кримінальні провадження ухвалою Вінницького міського суду від 26.01.15р. за ч. 1 ст. 122 КК України та 13.05.15р. ухвалою Вінницького міського суду за ч. 1 ст. 125 КК України закриті із-за відмови потерпілих від обвинувачення, що свідчить про ігнорування ним основної мети умовного покарання виправлення без ізоляції від суспільства.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги і ту обставину, що ОСОБА_6 вже засуджувався за ст. 186 КК України, проте знову скоїв кримінальне правопорушення за даною статтею, однак прокурором при складанні обвинувального акту, та при розгляді кримінального провадження в суді дана обставина не була врахована, як кваліфікуюча, та не зазначено в анкетних даних обвинуваченого про засудження його за ч. 2 ст. 186 КК України вироком Вінницького міського суду від 01.11.13року.
Зважаючи, що апеляційний суд розглядає дане провадження в межах апеляційної скарги, де не ставилось питання з цього приводу, тому позбавлений можливості врахувати дану кваліфікуючу обставину, вчинення грабежу повторно, при ухваленні вироку.
За викладених обставин, призначення мінімального покарання ОСОБА_6 за санкцією ч. 3 ст. 186 КК України є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з призначенням більшого терміну покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , ніж той про який просить прокурор, яке б було достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому і не може бути задоволена апеляційна скарга обвинуваченого про пом`якшення покарання, яке було мінімальним.
Також суд першої інстанції допустив суперечність про визначення строку перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , безпідставно зарахувавши обвинуваченому ОСОБА_6 в строк перебування під вартою строку з 19.04.13 по 01.11.13 року, тобто за попереднім вироком, оскільки при частковому складанні покарань, перебував під вартою не зараховується за ч. 5 ст. 72 КК України.
Тому при застосуванні ч. 5 ст. 72 КК України має бути зараховано строк перебування під вартою в даному кримінальному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 24.03.15 року до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.17 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.
Вважати винним ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням визначеним на підставі вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.13 року, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 24.03.15 року.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з дня оголошення та може бути оскаржений до ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців, а засудженим в той же термін з дня отримання копії вироку.
Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
З оригіналом вірно: