АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
? вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16.08.2002 за ч.2 ст.187, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 22.09.2005 по відбуттю покарання;
? вироком Подільського районного суду міста Києва від 15.03.2010 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 9 місяців, звільнений з місць позбавлення волі 07.06.2011 по відбуттю покарання;
? вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 06.04.2014 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, звільнений з місць позбавлення волі 06.10.2013 по відбуттю покарання;
? вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.04.2015 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.395 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_8
Від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2015, в якій він просить суд змінити призначене йому покарання, призначивши остаточне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченою санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Так, вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2015 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.395 КК України та на підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без задоволення. Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишено застосованим до набрання вироком законної сили. Строк відбування обраховується з моменту затримання ОСОБА_5 , тобто з 02.03.2015.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, в обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається на безпідставне врахування судом обставини, яка обтяжує його покарання ? вчинення злочину з метою особистого збагачення, оскільки що дані правопорушення були вчинені ним заради того, щоб вижити. Крім того обвинувачений зазначає, що після відбуття покарання, у зв`язку з скрутними сімейними обставинами, він не мав можливості проживати за місцем реєстрації. Оскільки йому був призначений адміністративний нагляд, ОСОБА_5 повідомив дільничного про своє скрутне становище, проте, як він стверджує, належної відповіді так і не отримав. Також апелянт вважає, що приймаючи вирок, суд не врахував той факт, що звільнившись з місць позбавлення волі він не мав можливості пройти період адаптації, натомість був вимушений проживати не за місцем реєстрації і практично позбавлений можливості чесним шляхом заробляти гроші. До того ж в період вчинення вищезазначених злочинів, ОСОБА_10 застерігає, що перебував в активному пошуку роботи.
Наголошено апелянтом і на тому, що потерпілим у даному кримінальному провадженні повністю відшкодовано матеріальну і моральну шкоду. При цьому обвинувачений звертає увагу колегії суддів на тому, що він визнав свою вину і щиро розкаюється у вчиненому, в оману працівників правоохоронних органів не вводив і ніяким чином не перешкоджав розкриттю злочинів.
Окремо ОСОБА_5 просить суд врахувати факт наявності у нього ряду хронічних захворювань, а саме гепатиту В, С і туберкульозу.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Згідно з рішенням суду першої інстанції, 06.04.2012, вироком Солом`янського районного суду міста Києва, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_5 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. 19.09.2013 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_5 було встановлено адміністративний нагляд строком на 2 роки. Також ОСОБА_5 , були встановлені наступні обмеження: а) заборонено залишати місце свого проживання щоденно в період із 22 години до 06 години кожної доби; б) заборонено відвідувати місця, де дозволена торгівля та розливання спиртних напоїв; в) чотири рази на місяць з`являтись на реєстрацію до ОВС; г) заборонити виїзд за межі постійного місця проживання без дозволу ОВС;
06.10.2013 виконуючим обов`язки начальника Бучанської виправної колонії № 85, майором внутрішньої служби ОСОБА_11 , ОСОБА_5 було винесено застереження у вигляді письмового попередження за ухилення від адміністративного нагляду, а також роз`яснено, що в разі подальшого умисного ухилення від адміністративного нагляду, матеріали відносно нього будуть направлені до правоохоронних органів для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за ст.395 КК України.
09.10.2013 до СДІМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві на виконання надійшло розпорядження про виконання ухвали та копія ухвали Ірпінського міського суду Київської області відносно ОСОБА_5 , яка була прийнята до виконання.
09.10.2013 СДІМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, ОСОБА_5 був ознайомлений про встановлення днів явки на реєстрацію а саме з 16 години до 18 години чотири рази на місяць.
Між тим, отримавши повідомлення та будучи належним чином поінформованим про відповідальність за умисне ухилення від адміністративного нагляду, ОСОБА_5 усвідомлюючи свої дії в подальшому продовжив умисно ухилятися від адміністративного нагляду, тим самим скоїв умисне ухилення від адміністративного нагляду, виконання якого було покладено на останнього відповідною ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.09.2013.
Крім того, 04.01.2014, приблизно о 22 годині, ОСОБА_5 перебував біля будинку № 56/7, що розташований по вул. Щербакова в м. Києві. Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 помітив раніше невідомого ОСОБА_12 , який перебуваючи в стані явного алкогольного сп`яніння, йшов розмовляючи по телефону та при собі тримав наплічну сумку. Помітивши ОСОБА_12 та належне йому майно, а саме мобільний телефон та сумку, в якій, на думку ОСОБА_5 могли знаходитись цінні речі та грошові кошти, в останнього виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_13 . З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на викрадення майна ОСОБА_12 , ОСОБА_5 прослідував за ОСОБА_12 до території ринку «Нивки», а саме до кафе «Рафаелі», що розташоване по вул. Щербакова. 47 в м. Києві. Перебуваючи за вказаною адресою та впевнившись, що нікого окрім ОСОБА_12 на вулиці немає, ОСОБА_5 переслідуючи корисливий мотив, ззаду підбіг до ОСОБА_12 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, притис останнього до стінки кіоску. В подальшому застосовуючи силу, з метою подолання опору ОСОБА_12 , ОСОБА_5 відібрав у ОСОБА_12 належну йому сумку, в якій знаходився нет-бук марки «Асус», в корпусі сірого кольору, вартістю 1 700 гривень. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна та обернення його в свою користь, ОСОБА_5 дістав з зовнішньої кишені куртки ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Нокіа 6233», вартістю 300 гривень та з внутрішньої кишені куртки гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1500 гривень. Всього повторно, відкрито, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, викравши майно ОСОБА_12 на загальну суму 3 500 гривень, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Також, 16 травня 2014 року, приблизно о 08 годині 20 хвилин, у ОСОБА_5 , який знаходився за місцем свого тимчасового мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_14 , виник умисел, направлений на таємне викрадення ноутбука «HP», що належить ОСОБА_14 і знаходився в приміщенні даної квартири. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні даної квартири, взяв зі столу ноутбук «HP», вартістю 3 000 гривень, який належить ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_5 , зберігаючи при собі вищезазначений ноутбук «HP», з приміщення квартири зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 3 000 гривень.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, змінивши вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, доводи прокурора, який в свою чергу заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого та наголосив на необхідності залишити без змін рішення Шевченківського районного суду міста Києва, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначення покарання вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2015, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених: ст.395 КК України ? у порушенні правил адміністративного нагляду; ч.2 ст.186 КК України ? повторному, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкритому викраденні чужого майна (грабежі); ч.2 ст.185 КК України ? у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст.395, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК Україниніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного його покарання, то вони є необґрунтованими, зважаючи на слідуюче.
Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як слідує з матеріалів провадження, саме цими нормами закону керувався суд першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_5 покарання. Так, на думку колегії суддів, суд дотримався положень ст.65 КК України і обираючи обвинуваченому вид та міру покарання вірно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої, середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушення. Також суд зважив обставини їх вчинення, умисний характер діянь, форму та ступінь вини, мотивацію вчинених діянь, врахував дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Зокрема судом враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, при цьому належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові кримінальні правопорушення, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість за аналогічні злочини проти власності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується задовільно, не працює. Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнав щире каяття та відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого визнано рецидив злочинів.
При цьому судом першої інстанції взято до уваги особу обвинуваченого: його молодий вік, стан здоров`я, а саме, що останній має ряд хронічних хвороб, та обрано ОСОБА_5 за ст.395, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями закону, за яким визнав його винним, шляхом складання покарань за сукупністю злочинів.
Отже, доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання визнання ним своєї вини, щирого каяття, відшкодував потерпілим матеріальної і моральної шкоди, а також наявності хронічних захворювань суд апеляційної інстанції вважає не переконливими, виходячи з того, що судом першої інстанції дотримано вимоги ст.65 КК України та при призначенні покарання враховано всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений та захисник.
Що стосується посилань апелянта на те, що правопорушення були вчинені ним заради того, аби вижити, а не з метою збагачення, то на переконання колегії суддів такі доводи не зменшують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та не є достатньою підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання. З цих же підстав не є переконливими і доводи ОСОБА_5 , що він не вводив в оману орган досудового розслідування та не перешкоджав розкриттю злочину, поза як ОСОБА_5 вчинив новий злочин, маючи не зняту та не погашену в судимість.
Разом з тим, твердження обвинуваченого стосовно його неможливості проживання за місцем реєстрації та повідомлення дільничого про своє скрутне становище не може розцінюватись судом як обставина, яка пом`якшує його вину, оскільки судом першої інстанції доведено вину ОСОБА_5 у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, за що законом передбачено кримінальну відповідальність.
Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, його доводи щодо застосування до нього ст.69 КК України не знаходять свого підтвердження.
Отже, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, дотримуючись принципу індивідуалізації покарання, визначеного ст.65 КК України, виходячи із засад необхідності і достатності покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання співрозмірне межам, встановлених санкціями інкримінованих обвинуваченому злочинів, обравши його за ч.2 ст.186 КК України в мінімальному розмірі, визначеного даною нормою.
За таких обставин, призначене ОСОБА_5 покарання колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і підстав для його пом`якшення, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає, оскільки йому призначено найм`якше покарання, яке суд міг призначити за вищезазначених обставин.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає оскаржуване рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2015 належним чином мотивованим та обґрунтованим, а також таким, яке не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання. Таким чином, підстав для його зміни, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.
Інших самостійних доводів обвинувачений ані в апеляційній скарзі, ані в судовому засіданні не навів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів також не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2015 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2015, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.395 КК України, та на підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, ? залишити без мін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 02.03.2015 по 06.12.2016 включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/165/2016
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_15
Доповідач ОСОБА_1