Справа № 357/4779/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/734/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 21.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_8 ,

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0003205 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Амурської області, с. Сєришеве, громадянина України, росіянина, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 , 2007 року народження, працюючого директором ТОВ «Примат», не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, 06 липня 2014 року о 16 годині 03 хвилини ОСОБА_7 , знаходячись із своїм сином ОСОБА_13 на проїзній частині дороги у дворі житлового буд. АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_8 , які виникли в результаті того, що останній заподіяв умисний удар рукою в обличчя ОСОБА_7 після того, як той вдарив рукою по боковому водійському склу автомобіля ОСОБА_8 , з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс йому один удар лівою рукою в область ротової порожнини, один удар лівою рукою в область лоба, один удар лівою рукою в область правої завушної ділянки, один удар лівою рукою в область правого ока, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у слизову оболонку верхньої губи, крововиливу у слизову оболонку нижньої губи, синця на лобі, синця правої завушної ділянки, синця зовнішнього кута правого ока, синця правої сідниці, садна правого колінного суглоба, садна тильної поверхні нігтьових фаланг 2, 3, 4, 5 пальців правої кисті, синця тильної поверхні 5 пальця лівої кисті, садна долоневої поверхні лівої кисті, що згідно із висновком експерта від 08 липня 2014 року за №196/д відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким засудити обвинуваченого в межах санкції ч. 2 ст. 126 КК України до позбавлення волі на строк до 5 років. Вимоги обґрунтовує тим, що він не погоджується з кваліфікацією злочину та застосованою санкцією у вигляді штрафу у зв`язку з невідповідністю обраного покарання тяжкості скоєного групового злочину, про що він неодноразово заявляв як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового слідства, проте у зміні кваліфікації йому було відмовлено. Зазначає, що частина його побиття зафіксована відеореєстратором з його автомобіля, на якому видно, що ОСОБА_7 першой розпочав конфлікт, під час якого його було побито. Зазначає, що з пояснень та протоколів допиту усіх учасників події, відеозапису автореєстратора вбачається, що початок побиття апелянта здійснив ОСОБА_13 , а участь у побитті приймали дві особи ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , і, на його думку, відповідальність за вказане діяння передбачена ч. 2 ст. 126 КК України. На думку апелянта, міра покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. є занадто мякою та несправедливою, тому вважає, що обвинувачений має бути засудженим в межах ч. 2 ст. 126 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які заявили клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності; потерпілого, який заперечував проти заявленого клопотання; представника потерпілого, який вважав клопотання таким, що грунтується на вимогах закону; прокурора, яка підтримала заявлене клопотання та вважала, що вирок слід скасувати, а кримінальне провадженя закрити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Пунктом 1 частини 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Так, відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0003205, злочин, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме ч.1 ст.125 КК України було вчинено 06 липня 2014 року /т. 1 а.п. 75/.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції згідно з п.4 ст.404 КПК України не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Обвинуваченим та його захисником у судовому засіданні заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули два роки разі вчинення злочину невеликої тяжкості за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_7 засуджений за вчинення 06 липня 2014 року злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з дня вчинення якого минуло більше 2 років, при цьому матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Відповідно до п.18 постанови Пленум Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», суди апеляційної інстанції можуть скасувати судове рішення і звільнити особу від кримінальної відповідальності на підставі як матеріалів, що надійшли із суду нижчого рівня, так і нових, поданих учасниками судового розгляду або витребуваних цими судами.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати обвинувальний вирок, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження, відповідно до ст. 417 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що кримінальне провадження закривається з нереабілітуючих підстав, а тому не звільняє обвинуваченого від інших, окрім кримінальної, видів відповідальності.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 417, 419 КПК України, ст.49 КК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, на підставі п. 1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Речові докази: диск з відеозаписом та фотографії, долучені до матеріалів провадження залишити в справі.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4