Справа № 183/1930/17
№ 1-кп/183/629/17
В И Р О К
іменем України
19 червня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000287 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця за мобілізацією, сержанта військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и в:
28 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року.
20 листопада 2014 року наказом № 201 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду старшого водія-оператора протитанкового взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про Оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Сержант ОСОБА_4 , будучі військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст.9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого ЗУ від 24 березня 1999 року № 548-XVІ, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого ЗУ від 24 березня 1999 року № 551-XVІ, ст.1, ч.3 ст. 24 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; додержуватися правил військової поведінки; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, 16 червня 2015 року сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини, яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та продовжував ухилятися від військової служби до 20 квітня 2017 року, коли працівниками правоохоронних органів було встановлено місце знаходження сержанта ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином у період з 16 червня 2015 року по 20 квітня 2017 року, сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно за особистих обставин, які він не бажає розповідати, покинув військову службу, а після того, як він від працівників поліції дізнався, що його оголошено у розшук добровільно з`явився до військової прокуратури Кіровоградського гарнізону. У скоєному щиро кається. Запевнив суд, що більше не скоюватиме кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких.

Однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, за місцем служби та місцем проживання характеризується задовільно (а.п.29,30), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.25,28,31), брав участь в проведенні антитерористичної операції.

Щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочину визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 , у вигляді цілодобового домашнього арешту - скасувати.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1