Справа №463/5394/16-к
Провадження №1-в/463/23/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі с/з - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженої ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, суд, -
ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_5 звернулась до суду із клопотанням в порядку ст.537 КПК України про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку. Просила звільнити її від відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки належного їй майна, призначуваного ухвалою Верховного Суду України від 25.09.2001 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Припинити виконання вироку Львівського обласного суду від 13.06.2001 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 25.09.2001 року у кримінальній справі №1-39/2001 на підставі ч.2 ст.49 КК України (в редакції 1960 року).
Клопотання мотивує тим, що вироком Львівського обласного суду від 13.06.2001 року її було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.168 КК України (в редакції 1960 року), та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки належного їй майна. Ухвалою Верховного Суду України від 25.09.2001 року вирок Львівського обласного суду від 13.06.2001 року змінено, дії перекваліфіковано з ч.3 ст.168 КК України (в редакції 1960 року) на ч.2 ст.368 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки належного їй майна. У вересні 2001 року заявниця на законних підставах перетнула державний кордон України та на даний час проживає в Іспанії. У зв`язку з виниклою в 2012 році необхідністю в оформленні особистих документів, звернувшись за допомогою до Генерального консульства України в м.Мадриді, дізналась, що перебуває у міжнародному розшуку. Оскільки на сьогоднішній день пройшов загальний 15-річний термін на виконання, винесеного відносно неї вироку, що набрав законної сили, вважає, що підляє звільненню від відбуття призначуваного покарання. А тому звернулась до суду з відповідним клопотанням, яке просить задоволити.
Представник заявника захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому.
Прокурор в судовому засіданні проти клопотання не заперечив, пояснив, що у зв`язку із спливом загального 15-річного строку наявні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання.
Заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, суд вважає, що клопотання слід задоволити виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Львівського обласного суду від 13.06.2001 року ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.168 КК України (в редакції 1960 року), та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки належного їй майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 25.09.2001 року вирок Львівського обласного суду від 13.06.2001 року змінено, дії ОСОБА_5 перекваліфіковано з ч.3 ст.168 КК України (в редакції 1960 року) на ч.2 ст.368 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки належного їй майна.
Відповідно до пункту 11 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень КК України (в редакції 2001 року), правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.
Зважаючи на те, що ОСОБА_5 вчинила злочин, за який її було засуджено та призначено покарання до набрання законної сили КК України (в редакції 2001 року), а саме: в липні 1997 року, березні 1998 року, жовтні 1998 року та 15 січня 2001 року, то вирішуючи питання про звільнення особи від призначуваного покарання та припинення виконання обвинувального вироку слід керуватись положеннями ст.49 Кримінального кодексу України 1960 року.
Так, ч.1 ст.49 Кримінального кодексу України 1960 року передбачено, що обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано у встановлені строки, які рахуються з дня набрання вироком законної сили.
Частиною 2 ст.49 Кримінального кодексу України 1960 року встановлено, що перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання - з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.
Вказаною нормою передбачено загальний недиференційований 15-річний строк на виконання обвинувального вироку.
Зважаючи на положення ч.2 ст.49 КК України (редакції 1960 року), суд вважає, що підставою звільнення особи від призначуваного покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку є сплив загального 15-річного строку та не вчинення особою під час цього строку іншого злочину. Обов`язковим є наявність вказаних умов в сукупності.
Як встановлено судом, з моменту набрання законної сили вироком щодо ОСОБА_5 (25.09.2001 року) та до моменту її звернення до суду із відповідним клопотанням (21.11.2016 року) минуло більше 15 років, а також встановлено, що ОСОБА_5 у вказаний період нових злочинів не вчинила, що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками інформаційного центру Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області та ГУ НП у Львівській області, що відтак свідчить, що давність не була перервана вчиненням нового злочину, а відтак обвинувальний вирок відносно ОСОБА_5 не може бути виконано.
У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність заявленого клопотання, а відтак таке задовольняє.
Керуючись ст. 537 КПК України, ст.49 КК України (в редакції 1960 року), суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задоволити.
ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки належного їй майна, призначуваного ухвалою Верховного Суду України від 25.09.2001 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Виконання вироку Львівського обласного суду від 13.06.2001 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 25.09.2001 року у кримінальній справі №1-39/2001 відносно ОСОБА_5 на підставі ч.2 ст.49 КК України (в редакції 1960 року) припинити.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.
Суддя: ОСОБА_1