УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ "30" червня 2017 р.
02 червня 2017 року представник ОСОБА_4 звернувся із клопотанням про скасування арешту майна.
Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні, клопотання підтримав та зазначив, що ТОВ «Рустам» не отримувало повідомлення про час та місце розгляду будь-яких клопотань, заяв тощо, органів досудового слідства, щодо арешту вищезазначеного нерухомого чайна, як і не отримував судових викликів на засідання суду, в якому розглядалось клопотання про арешт майна.
Також, представник зазначив, що прокурор мотивував своє клопотання тим, що голова та члени правління наглядової ради ПАТ «АВАНТ-БАНК», інші невстановлені особи, вчинили доведення банку до неплатоспроможності, тобто умисне з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах інших осіб вчинення пов`язаною з банком особою будь-які дії, що призвели до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, що завдало великої матеріальної шкоди.
В той же час, слідчим суддею Дніпровського районного суду міста Києва в подальшому встановлено: «відповідно до кредитного договору № 19К-Н від 21.01.2011, ПАТ «Сведбанк» відкрив кредитну лінію ТОВ «Фудмаркет» на загальну суму 127 280 000 гривень, у забезпечення зобов`язань за яким був укладений іпотечний договір від 21.01.2011, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «РУСТАМ», об`єктом застави виступило: нежитлова будівля, літ. «А-3», загальною площею 12 356,9 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект Московський, 256-Б, м. Харків, Харківська область. В подальшому права та обов`язки ПАТ «Сведбанк» перейшли до ПАТ «Дельта Банк».
Далі, у зв`язку з віднесенням Національним банком України ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, ПАТ «Авант-Банк» звернув стягнення на предмет застави, у відповідності до якого зареєстрував право власності за собою на об`єкт: нежитлова будівля, літ. «А-3», загальною площею 12 356,9 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект Московський, 256-Б, м. Харків, Харківська область.
Представник ТОВ «РУСТАМ» зазначив, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 по справі 910/1209/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 5 11.2016 по справі № 910/1209/16, визнано недійсним Договір застави майнових прав від 5.02.2015, укладений між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Авант-Банк», на підставі якого останній і звернув стягнення на предмет застави і зареєстрував за собою право власності на Об`єкт нерухомості.
Відповідно до частини першої ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
З огляду на викладене, єдиним власником об`єкта нерухомості є ТОВ «РУСТАМ», який володіє вище вказаним майном на законних підставах у зв`язку з визнанням недійсності згаданого договору застави, за яким ПАТ «Авант-Банк» перевів на себе права кредитора та звернув стягнення на майно. Крім того, визнання недійсним згаданого договору застави свідчить, що у ПАТ «Авант-Банк» жодних прав на об`єкт нерухомості не виникало.
Згідно з частиною другою ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Підставою арешту відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2017р. є забезпечення можливої конфіскації майна та збереження речових доказів, оскільки таке майно було виведено із забезпечення ПАТ «Авант Банк».
Також, ТОВ «Рустам» не відомо про вчинення її уповноваженими (службовими) особами, зазначених у ст. 963 та 969 КК України кримінальних правопорушень, які є підставою для застосування до юридичної особи заходів кримінально- правового характеру.
Натомість, TOB «Рустам», на законних підставах набуло вище вказане майно у власність, а тому таке майно не може бути одержаним внаслідок вчинення злочину та/або не є доходами від такого майна;
Нерухоме майно ТОВ «Рустам» не призначалося використовувалося для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення, не було предметом почину, не було підшукане, не виготовлене, не пристосоване або не використане як засіб чи знаряддя вчинення злочину.
Таким чином відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації до вище вказаного нерухомого майна.
Вислухавши доводи заявника, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного:
відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру зазначені у ст. 963 КК України, зокрема:
1) чинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у ст. ст. 209 і 306, ч. 1 і 2 ст. 368-3, ч. 1 і 2 ст. 368-4, ст. ст. 369 і 369-2 КК України;
2) незабезпечення виконання покладених на її уповноважену особу законом або установчими документами юридичної особи обов`язків щодо вжиття заходів із запобігання корупції, що призвело до вчинення будь-якого із злочинів, передбачених у ст. ст. 209 і 306, ч. 1 ч. 2 ст. 368-3, ч. 1 ч. 2 ст. 368-4, ст. ст. 369 і 369-2 КК України;
3) вчинення її уповноваженою особою від імені юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у ст. ст. 258-258-5 КК України;
4) вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених ст. ст. 109, 110, 113, 146, 147, ч.ч. 2-4 ст. 159-1, ст. ст. 160, 260, 262, 436, 437, 438, 442, 444, 447 КК України.
Під уповноваженими особами юридичної особи слід розуміти службових осіб юридичної особи, а також інших осіб, які відповідно до закону, установчих документів юридичної особи чи договору мають право діяти від імені юридичної особи.
Злочини, передбачені ст. ст. 109, 110, 113, 146, 147, ч.ч. 2-4 ст. 159-1, ст. ст. 160, 209, 260, 262, 306, ч. 1 ч. 2 ст. 368-3, ч. 1 ч. 2 ст. 368 44, ст.ст. 369, 369-2, 436, 437, 438, 442, 444, 447 КК України, визнаються вчиненими в інтересах юридичної особи, якщо вони призвели до отримання нею неправомірної вигоди або створили умови для отримання такої вигоди, або були спрямовані на ухилення від передбаченої законом відповідальності.
Відповідно до положень п.п. 2 п. 2.6 розділу 2 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального проваджений, заслуханого та обговорено на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яке відбулось 07 лютого 2014 року (надалі - «Узагальнення»), арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які з силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні - підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Вказане в ухвалі про арешт майна нерухоме майно належить Особі-володільцю на праві приватної масності. Особа-володілець є юридичною особою, створеною у формі господарського товариства - товариства з обмеженою відповідальністю. Частиною третьою статті 96 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК») встановлено, що учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи вище викладене, слідчий суддя вважає за необхідне скасувати арешт на майно ТОВ «Рустам», оскільки ані ТОВ «Рустам», ані посадові особи вище вказаного товариства не є підозрюваним, обвинуваченим, особою яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, що могла би бути завдана учасниками ТОВ «Рустам» чи бенефінціарами, незалежно від того, є вони фігурантами будь-якого кримінального провадження або їх пов`язаними особами чи ні.
Крім того, представником товариства в судовому засіданні доведено, що TOB «Рустам» на законних підставах набуло вище вказане майно у власність, а тому таке майно не може бути одержаним внаслідок вчинення злочину та/або не є доходами від такого майна.
Нерухоме майно ТОВ «Рустам» не призначалося використовувалося для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення, не було предметом почину, не було підшукане, не виготовлене, не пристосоване або не використане як засіб чи знаряддя вчинення злочину.
Таким чином відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації до вище вказаного нерухомого майна.
Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 174 КПК України, ст. ст. 96 2, 96 3, 96 6, 96 9 КК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя