Справа №560/71/17
Провадження №1-кп/560/37/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000645 від 11 листопада 2016 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кураш Дубровицького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:
- 18 грудня 2013 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, на підставі ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 30.05.2016 року на підставі ст.81 КК України звільненого умовно-достроково на не відбутий строк покарання 1 рік 7місяців 5 днів

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, за ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Свіщевський Дмитро Анатолійович, який раніше вчиняв злочини, передбачені ст.185 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову, 09 листопада 2016 року біля 02 години, через хвіртку, з метою крадіжки чужого майна, увійшов на подвір`я ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , де з під навісу, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «АІСТ», вартістю 843 гривні, бензопилу «STІHL-18», вартістю 1250 гривень та бензотриметра «Forte БМК-1743» вартістю 954 гривні, чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 3047 гривень.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 знову, 15 листопада 2016 року біля 20-ї години, через хвіртку увійшов на подвір`я ОСОБА_6 , яке розташоване в с. Бережниця Дубровицького району, де з корисливих мотивів, шляхом відкриття клямки вхідних дверей, проник до приміщення нежилого будинку, звідки таємно викрав велосипед невідомої марки, вартістю 720 гривень, та вивівши даний велосипед і поставивши біля другого будинку ОСОБА_6 попрямував до автомобіля «ВАЗ-2107» р.н. НОМЕР_1 , який також, знаходився на подвір`ї, де залізши через незамкнені водійські двері, із салону викрав дисплей до автомагнітоли «Рапаsоnіс СQ-C7301N, вартістю 100 гривень. Проте ОСОБА_4 не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки під час крадіжки дисплею з автомобіля, з будинку вийшла ОСОБА_6 та останній втік з місця події залишивши викрадений велосипед, ОСОБА_4 своїми незаконними діями завдав ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 820 гривень.
Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у скоєних вищевказаних кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, за ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду показання, які повністю підтверджують встановлені судом фактичні обставини скоєння злочину, додатково пояснив, що він дійсно при викладених в обвинувальному акті обставинах у листопаді 2016 року зайшов на подвір`я господарства ОСОБА_5 в с. Орв`яниця Дубровицького району, де викрав велосипед, бензопилу та мотокосу. Через декілька днів ОСОБА_4 в с. Бережниця Дубровицького району проник в нежитловий будинок ОСОБА_6 та вивів звідти велосипед, після чого на тому ж подвір`ї, проник в легковий автомобіль, звідки зняв дисплей до автомагнітоли. Проте під час крадіжки дисплею з будинку вийшла ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_4 вказаний велосипед там залишив і втік з місця пригоди. Просив суд суворо не карати.
Від потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд кримінального правопорушення відносно ОСОБА_4 без їх участі. Претензій до обвинуваченого не мають.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .
З урахуванням викладеного, суд встановив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому діяннях, що виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно та у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням до приміщення, вчинене повторно, доведена повністю, а тому суд кваліфікує його дії за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, за ч.3 ст.185 КК України, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнав себе винним, згідно ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості та відповідно тяжким злочином.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше судимий, на "Д" обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення заподіяної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , визначені ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Отже, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючі покарання обставини, та те, що він раніше неодноразово судимий, по місцю проживання характеризується посередньо. Суд приймає до уваги також те, що обвинувачений повністю визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся та надав показання, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні щодо обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, які були послідовними та логічними, незмінними, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали. Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів за правилами ст. 70 КК України, по принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим. Разом із тим, судом зроблено висновок про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки він раніше судимий, на шлях виправлення не став, і вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення за вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 18.12.2013 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, за яким його на підставі ст.70 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 20.05.2016 року ОСОБА_4 був звільнений на підставі ст.81 КК України, умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 5 днів. А тому, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на підставі ч.4 ст.81 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, остаточно призначивши покарання за сукупністю вироків.
При призначенні покарання необхідно врахувати положення ч. 4 ст. 71 КК України, а також роз`яснення, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (з наступними змінами), згідно яких при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить ураховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 засуджується до покарання у вигляді позбавлення волі, яке він має відбувати в умовах ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальних витрат на залучення експертів немає.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2013 року та остаточну міру покарання призначити у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу обрати у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Речові докази:
- велосипед марки «АІСТ», бензопилу марки «Штиль-18», та бензотриметр «Форте», які передані ОСОБА_5 на зберігання - повернути власнику - ОСОБА_5 .

- спортивний велосипед та дисплей до автомагнітоли «Раnаsоnіс», які передані ОСОБА_6 на зберігання повернути власнику - ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Суддя: підпис.
З оригіналом згідно
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1 .