Справа № 367/298/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/579/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 13.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою прокурора першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області ОСОБА_9 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мироцьке, Києво-Святошинського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2015 року за № 0000269, -

ВСТАНОВИЛА:
17 січня 2017 року до Ірпінського міського суду Київської області з прокуратури Київської області передано обвинувальний акт, складений прокурором першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області, відповідно до якого органом досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року за результатами підготовчого судового засідання обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, повернуто на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України прокурору прокуратури Київської області.
Своє рішення суд мотивував невідповідністю обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульваного, зрозумілого та конкретного обвинувачення. Так, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до формулювання обвинувачення, викладеному у обвинувальному акті, ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він перебуваючи на посаді дільничного інспектора міліції Коцюбинського селищного відділення міліції Ірпінського міського відділу (з обслуговування міст Ірпінь та Буча) Головного управління МВС України в Київській області, вчинив відносно ОСОБА_11 злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, після чого зазначається про те, що вказані дії не були зумовлені службовим становищем та не пов`язані з владними чи службовими повноваженнями ОСОБА_10 . Таким чином, на переконання суду першої інстанції, виклад фактичних обставин злочину та формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , які містяться в обвинувальному акті, є неконкретним та суперечливим, оскільки з викладеного неможливо встановити, чи перебував обвинувачений ОСОБА_10 під час вчинення злочину при виконанні своїх службових обов`язків. Також, суд в ухвалі зазначив про те, що виклад обставин призначення ОСОБА_10 на посаду робить обвинувачення незрозумілим, так як суб`єкт злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України є загальним, а не спеціальним. Суд першої істанції зазначив також про невиконання прокурором при складенні обвинувального акта щодо ОСОБА_10 вказівок суду, викладених в попередній ухвалі, якою було повернуто обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_10 . Крім того, суд зазначає про неправильність посилання в обвинувальному акті, складеному щодо ОСОБА_10 на висновок експерта, з огляду на те, що в обвинувальному акті повинні зазначатися не докази, а обставини, які свідчать про наявність доведених даних про подію. Також, суд в оскаржуваній ухвалі зазначає про порушення органом досудового розслідування вимог ст.293 КПК України, яке виразилося у неврученні обвинуваченому та його захиснику копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування одночасно з переданням обвинувального акта до суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 не відмовлявся від отримання обвинувального акта взагалі, а лише відмовився від його отримання без присутності захисника. Крім того, в ухвалі суд першої інстанції звертає увагу не невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України.
Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року скасувати у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
На обгрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанціїї в порушення положень ст. 370 КПК України не навів належних та достатніх мотивів і підстав для ухвалення оскаржуваного судового рішення, а зазначені в ухвалі висновки суду є небґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що обвинувальний акт містить всі необхідні реквізити та відомості, передбачені ст. 291 КПК України, в тому числі, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.122 КК України. Апелянт вказує про те, що зазначення посади ОСОБА_10 під час викладу встановлених фактичних обставин та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті зумовлено тим, що під час скоєння інкримінованого ОСОБА_10 злочину, він був працівником правоохоронного органу, а тому у відповідності до п.1 ч.4 ст.216 та п.1 Перехідних положень КПК України, підслідність вказаного злочину відносилась до прокуратури Київської області. Крім того, прокурор посилається на те, що в обвинувальному акті не вказано, що ОСОБА_10 вчинив інкримінований йому злочин перебуваючи при виконанні своїх службових обов`язків, також в обвинувальному акті чітко вказано, що дії ОСОБА_10 не були зумовлені службовим становищем та не пов`язані з владними чи службовими повноваженнями, а тому, на думку прокурора, висновки суду щодо незрозумілості обвинувачення, є надуманими. Також, апелянт стверджує про те, що посилання на висновок експерта у формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 зроблене в контексті отримання потерпілим тілесних ушкоджень, та, на його думку, є частиною обвинувачення, без якої неможливе було б складення самого обвинувального акта. Крім того, апелянт вказує про невірність висновків суду щодо порушення прокурором вимог ст.293 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_10 відмовився від отримання обвинувального акта в присутності двох понятих, а також в подальшому, при цьому відповідні акти про відмову від отримання обвинувального акта передані разом із зазначеним процесуальним рішенням до суду. За таких обставин, на переконання прокурора, викладені в ухвалі суду доводи, жодним чином не порушують права учасників кримінального провадження і не перешкоджають призначенню судового розгляду справи на підставі обвинувального акта.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, доводи захисників, які заперечили проти поданої апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ст. 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення висунутого проти нього.

Згідно із п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно із п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Із наведених вище норм права випливає, що формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті , повинно бути конкретним та зрозумілим.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сформульоване в обвинувальному акті від 16 січня 2017 року, складеному відносно ОСОБА_10 , обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України є не конкретним та не зрозумілим, що позбавляє обвинуваченого права знати, в чому він обвинувачується органом досудового розслідування та належним чином захищатися від пред`явленого обвинувачення.

Як вбачається із зазначеного в обвинувальному акті обвинувачення, ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи на посаді дільничного інспектора міліції Коцюбинського селищного відділення міліції Ірпінського міського відділу (з обслуговування міст Ірпінь та Буча) Головного управління МВС України в Київській області, в період часу з 01 години 04 хвилини по 01 годину 54 хвилини, 25 травня 2015 року, перебуваючи неподалік від залізничного вокзалу по вул. Жовтневій, 3, в м. Буча, Київської області, на ґрунті неприязних стосунків заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_11 , використовуючи при цьому резинову палицю. Далі, орган досудового розслідування підсумовує, що за вчинення вказаних дій, які не були зумовлені службовим становищем та не пов`язані з владними чи службовими повноваженнями, ОСОБА_10 обвинувачується в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Така конструкція сформульованого обвинувачення ОСОБА_10 свідчить про конкретну та акцентовану вказівку органу досудового розслідування щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення під час перебування його на посаді працівника правоохоронного органу, однак не зазначає чи були вчинені ОСОБА_10 дії, передбачені ч.1 ст.122 КК України, під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Таким же чином в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_10 викладено і фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, при цьому, знову ж таки, вказуючи на вчинення кримінального правопорушення працівником правоохоронного органу, але не зазначаючи чи виконував він в цей час свої службові обов`язки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий виклад фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_10 , є неконкретним та суперечливим, а відтак, порушує право обвинуваченого на захист. При цьому, суд, мотивуючи своє рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_10 прокурору, обґрунтовано послався на практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності пред`явлення особі конкретного і зрозумілого обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_10 прокурору є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2015 року за № 0000269, залишити без змін.

Судді:

___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3