АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/912/17 Справа № 201/1882/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, одруженого, який має малолітню дитину доньку - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 24 грудня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004749 від 17 листопада 2015 року, -

встановила:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 16 листопада 2015 року за домовленістю із ОСОБА_10 , о 22 год. прийшов за місцем мешканню останньої буд. АДРЕСА_2 , щоб забрати належні йому речі. ОСОБА_10 відчинивши двері передала йому сумку з речами.

На грунті раніше виниклих між ними неприязних стосунків, у ОСОБА_7 виник умисел на її вбивство.

Реалізуючи намір на протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи умисно, ОСОБА_7 увійшов до під`їзду і невстановленим колюче-ріжучим предметом, що мав при собі, наніс ОСОБА_10 два удари в область грудної клітини зліва у місце розташування життєво важливих органів, а потім, коли та впала на підлогу, тим же предметом наніс ще чотири удари в область лівого ліктьового суглобу та лівого плеча, три удари в грудну клітину праворуч.

ОСОБА_13 , знаходячись на місці події, будучи очевидцем, намагаючись припинити злочинні дій ОСОБА_7 , став відтягувати його від потерпілої, однак, ОСОБА_7 наніс йому удар вказаним вище предметом в підборіддя і, усунув таким чином виниклу перешкоду. Не бажая припинити свої дії, ОСОБА_7 повернувся до потерпілої, і зазначеним вище колюче-ріжучим предметом наніс у їй у місця розташування життєво важливих органів три удари в поперекову область праворуч і один удар в підщелепну область шиї ліворуч, а також п`ять ударів в долоню правої руки.

Однак, довести до кінця свій злочинний умисел ОСОБА_7 не зміг по причинам, що не залежали від його волі, оскільки свідок ОСОБА_13 знову підбіг до нього, відштовхнув від потерпілої і видворив за двері під`їзду, тому ОСОБА_7 був вимушений залишити місце події.

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння

Дані дії судом першої інстанції кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

За даним законом йому призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 21 грудня 2015 року.

В строк призначеного останньому покарання у виді позбавлення волі, зараховано строк його попереднього ув`язнення, розрахований відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у виді 2 років 4 місяців 28 днів.

До набрання вироком законної сили застосований під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалено залишити без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор не погодився з рішенням суду. В апеляційній скарзі просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що злочинні дії ОСОБА_7 були спрямовані на протиправне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_10 . Були присічені випадковим свідком. Зазначає, що даний злочин віднесено до категорії особливо тяжкого вчиненого ОСОБА_7 стосовно потерпілою вдруге. Вказані обставини, спосіб вчинення злочину, поведінка обвинуваченого в процесі та після його вчинення свідчать про високий ступінь небезпечності злочинного діяння та визначають відношення ОСОБА_7 до загально-прийнятих моральних та людських цінностей.

Потерпіла також оскаржує вирок. В скарзі просить його в частині призначеного обвинуваченому покарання змінити через його суворість. Призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 за власною волею припинив вчиняти щодо неї протиправні дії. Якщо б мав умисел на заподіяння їй смерті, то безперешкодно позбавив би її життя. Покази свідка ОСОБА_13 про те, що нібито здійснював перешкоди обвинуваченому заподіяти їй смерть, вважає необ`єктивними.

Вказує, що у день скоєння злочину вона неодноразово, як і раніше виказувала на адресу ОСОБА_7 образи, принижувала його чоловічу гідність.

Зазначає, що обвинувачений як на досудовому розслідування так і в судовому засідання неодноразово наголошував, що шкодує та винить себе у вчиненні злочину, активно сприяв розкриттю злочину, в неї відсутні до нього претензії матеріального та морального характеру. Вважає, що із обставин справи випливає, що ОСОБА_7 перебував в стані сильного душевного хвилювання, викликаного тяжкою образою з її боку. За місцем проживання він характеризується позитивно, на його утриманні фактично знаходиться малолітня дитина.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок змінити у зв`язку з неповнотою судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно показів обвинуваченого, які узгоджуються з показами потерпілої, у того не було умислу на вбивство потерпілої, він лише хотів завдати останній біль своїми діями. Висновок про те, що свідок ОСОБА_13 припинив його протиправні дії не відповідає дійсності, оскільки він сам, добровільно припинив нанесення ударів потерпілій і самостійно вийшов з під`їзду.

Вказує, що покарання є несправедливим внаслідок суворості, оскільки належним чином не були з`ясовані дані про особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що потерпіла повністю підтверджує покази обвинуваченого, що він за власною волею припинив вчиняти щодо неї протиправні дій, а покази свідка ОСОБА_13 в цій частині не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що судом не взято до уваги, що на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні обвинувачений підтвердив усі обставини, які були встановлені досудовим слідством. Винну свою визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. Потерпіла не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру. Стверджує, що ОСОБА_7 вчинив злочин в стані сильного душевного хвилювання. За місцем проживання характеризується позитивно, на його утриманні знаходиться малолітня донька.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції щодо ОСОБА_7 було невірно застосовано правову кваліфікацію кримінального правопорушення, на його думку, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки і сам обвинувачений фактично визнає свою провину у навмисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що має характер особливого мучення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про м*якість призначеного покарання, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої вимоги та просили задовольнити їх, вирок скасувати, перекваліфікувати дії на ч. 2 ст. 121 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 401 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доводи захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та про наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України безпідставні, та такі, які спростовуються даними, дослідженими в судовому засіданні.

Як видно судом першої інстанції прийнят до уваги характер насильства, застосованого ОСОБА_7 до потерпілої, його тривалість, знаряддя злочину, локалізація тілесних ушкоджень, механізм їх виникнення, наслідкі його дій, причина з якої вони були припинені та інші фактичні обставини злочину, які свідчать про направленість умислу обвинуваченого саме на вбивство ОСОБА_10 , і що такі дії складають елементи кримінально-караного діяння, які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Тому, дав аналіз зібраним по справі доказам у їх сукупності, та належним чином їх оцінивши, суд обгрунтованно визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні зазначеного у вироку злочину, за яке його засуджено, а дії останнього вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 15; ч. 1 ст. 115 КК України.

Обговорюючи питання про обгрунтованність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше був засуджений за вчинення злочину проти життя та здоров*я особи, пов`язаного із спричиненням тілесних ушкоджень саме потерпілій ОСОБА_10 . Прийняв суд до уваги, що обвинувачений не працевлаштований, має малолітню доньку ОСОБА_12 , 2015 року народження, що хворіє на цукровий діабет 1-го типу, протягом судового розгляду свою вину у вчинення інкримінованого йому злочину не визнав, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При такій сукупності даних щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення та попередження вчинення останнім нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції його від суспільства, а призначене покарання у виді позбавлення волі призначено в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ст. 68 КК України з призначенням покарання за незакінчений злочин.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 6567 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, а доводи апеляційних скарг адвоката та потерпілої про його занадто суворість, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора, адвоката та потерпілої, а вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасуванню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк, з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3