Ухвала іменем україни 18 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000658 щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного основного і додаткового покарання.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4800 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 7 717, 04 гривень витрати на залучення експерта.
Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 07 жовтня 2012 року приблизно о 09.00 годині, керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO SENS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині дороги 11-го провулку м. Пятихатки Дніпропетровської області зі сторони с. Красноіванівка Пятихатського району Дніпропетровської області у напрямку вул. Прокопенко м. П`ятихатки Дніпропетровської області, в порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 б, 12.3 Правил дорожнього руху України, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконався, що його дії будуть безпечними і не створять перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, почав здійснювати маневр обгону ліворуч мотоцикла «Ява-350/638» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , який перевозив пасажира ОСОБА_6 та рухався в попутному напрямку з автомобілем «DAEWOO SENS», в результаті чого навпроти автозапрвочної станції «Авіас», яка розташована по вул. Нова, 1-а м. П`ятихатки Дніпропетровської області, допустив зіткнення передньою частиною автомобіля «DAEWOO SENS» з задньою лівою бічною частиною мотоцикла «Ява-350/638».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 спричинені тяжкі тілесні ушкоджень, за критерієм як небезпечні для життя, а ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я.

Невиконання ОСОБА_4 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року - без змін.
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, ставить вимогу про зміну судових рішень в частині вирішення цивільного позову. Вважає, що задовольняючи позовні вимоги потерпілих у розмірі 100 000 гривень, суд першої інстанції не навів мотивів грошової оцінки моральної шкоди кожного з потерпілих. Також, вказує, що суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди не врахував його матеріального становища.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається з касаційної скарги засудженого, висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги про необхідність зменшення суми грошового відшкодування моральної шкоди потерпілим, то вони не заслуговують на увагу.
Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Також, відповідно до ст. 1167 ЦК і положень Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості пред`явлених позовів потерпілих та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, місцевий суд в повному обсязі врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесли потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 внаслідок спричинення їм тілесних ушкоджень, їх тривалість, характер немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, та дійшов висновку про задоволення цивільних позовів про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 у повному обсязі, а саме в розмірі 100 000 гривень на користь кожного з потерпілих. Цей розмір моральної шкоди є справедливим.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого, в порядку ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно всі її доводи, які є аналогічні доводам касаційної скарги не знайшов підстав для зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілих, вказавши, що розмір у 100 000 гривень моральної шкоди, є справедливим, розумним, та обґрунтованим за розміром та в повній мірі відповідає моральним втратам потерпілих. З чим і погоджується колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.
Таким чином, цивільний позов в частині розміру відшкодування потерпілим моральної шкоди вирішено з дотриманням вимог чинного законодавства.
Переконливих підстав для зміни судових рішень в частині цивільного позову з касаційної скарги засудженого не вбачається.
З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року щодо нього.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3