У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідачаОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
засудженої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні 08 грудня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження №0002912 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 .

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2015 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та
мешканку м. Харкова, неодноразово судиму, востаннє
Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України (далі - КК) на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, звільненої від подальшого відбування покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році»,
засуджено за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 75 КК її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року вирок скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, яким щодо ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 22 червня 2015 року о 19.35 год., перебуваючи у салоні тролейбусного маршруту №34 у м. Харкові, таємно викрала з кишені фартуха кондуктора ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 1 695 грн, що належать КП «Харківське тролейбусне депо № 3», та поклала до кишені своєї куртки, виконавши всі дії, спрямовані на реалізацію свого умислу, але не встигла довести його до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_9 помітила зникнення грошових коштів та запідозрила у вчиненні крадіжки ОСОБА_5 , яка знаходилась поруч з нею, та викликала працівників міліції, якими у присутності понятих у ОСОБА_5 було вилучено викрадені нею грошові кошти.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 посилається на суворість покарання, призначеного її підзахисній. Зазначає, що судом не враховано належним чином пом`якшуючі вину ОСОБА_5 обставини: щире каяття та сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини. Просить змінити вирок та пом`якшити покарання у межах, визначених судом першої інстанції, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженої, яка просила змінити вирок та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, думку захисника на підтримання касаційної скарги, міркування прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні замаху на крадіжку чужого майна повторно у касаційній скарзі не оскаржується.
Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд послався на пом`якшуючу покарання обставину визнання вини та щире каяття, та дані про її особу, зокрема, на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, характеризується задовільно, має постійне місце проживання та має на утриманні малолітню дитину 2007 року народження.
Апеляційний суд, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК врахував належним чином усі обставини кримінального провадження та дійшов правильного висновку про те, що призначення покарання із звільненням на підставі ст. 75 КК від його відбування обвинуваченій, яка раніше тричі засуджувалась за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, неодноразово звільнялась від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та за актом амністії, однак на шлях виправлення не стала, є не обґрунтованим і занадто м`яким покаранням.
На думку колегії суддів, обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винної, не вбачається. Отже, підстав для застосування ст. 69 КК не встановлено.
Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, обране апеляційним судом покарання ОСОБА_5 у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на певний строк є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

Керуючись статтями 433, 434, 436,438 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 овський