АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/326/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - - ОСОБА_7 ,
захисника - - ОСОБА_8
потерпілого - - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги: прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 року,-
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Донецької області, м. Слов`янська, громадянин України, не працюючий, з неповною середньої освітою, не одружений, раніше неодноразово судимий:
04.12.2006 року Слов`янським міським судом Донецької області за ст.15 - ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України до 6 років позбавлення волі. 13.03.2007 року перегляд вироку апеляційним судом Донецької області, вважати засудженим за ст.15 ч.3 ст.185, ст.69 КК України, до 3 років обмеження волі, 27.11.2007 року умовно - дострокове звільнення на невідбутий термін 11 місяців 6 днів;
27.06.2013 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
25.02.2014 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 1000 грн.,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України вирок Слов`янського міського суду Донецької області від 25.02.2014 року за яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.309 КК України - виконувати окремо від даного вироку.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволений частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 , на відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 31.07.2015 року о 14 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку № 2-а по вул. 23 Серпня в м. Харкові, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті грошових зобов`язань з раніше знайомим йому ОСОБА_12 , маючи умисел направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, і бажаючи його настання ОСОБА_7 , кулаком правої руки наніс один удар в область верхньої частини обличчя ОСОБА_12 , після чого він впав на асфальтобетонне покриття та вдарився головою об нього.
Внаслідок падіння ОСОБА_12 отримав наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу у лівий скроні м`язу, вдавленого перелому лівої, скроневої кістки та крововиливу над твердою мозковою оболонкою, з наступним розвитком набряку - набухання головного мозку, що згідно висновку експерта ХОБСМЕ № 2189 -ДМ/15 від 26.08.2015р. відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, а також садно в лобній області з права.
Крововилив на верхній повіці правого ока, з переходом на область проекції правої надбрівної дуги, крововилив у нижньому краю проекції правої очниці, крововилив на слизистих оболонках верхньої та нижньої губ зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину втік, а саме, направився за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 .
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, 01.08.2015 року, близько 10.00 години потерпілий ОСОБА_12 , знаходячись у кв. АДРЕСА_3 , помер.
Таким чином, ОСОБА_7 завдаючи 1 (одного) удару кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_12 не передбачав можливості настання смерті останньому, хоча повинен був і міг передбачити, діючи з більшою обачністю.
Прокурор в апеляційній скарзі в редакції змінених доводів просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 року скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтував тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_13 з застосуванням ст.ст. 71 , ч.3 ст. 72 КК України на перевірив виконання ОСОБА_7 вироку Слов*янського міського суду Донецької області за ч.1 ст. 309 Кк України, яким ОСОБА_7 бкло засуджено до штрафу в розмірі 1000 грн.
Також, призначаючи покарання ОСОБА_13 , районний суд не врахував, що останній раніше неодноразово судимий, судимість в установленому законом порядку не погашена та не знята, а отже, може бути визнаним як особа, що є суспільно небезпечною. На момент вчинення злочину ОСОБА_7 ніде не працював, а отже суспільно корисною працею не займався.
Судом при постановленні рішення у провадженні не враховано обставину, яка згідно зі ст.67 КК України обтяжує покарання - рецидив злочину.
Крім того, в ході досудового розслідування та судового слідства вину у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачений не визнавав в повному обсязі, шкоду завдану потерпілому не відшкодував.
В порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, суд першої інстанції не надав оцінки висновкам проведеної в ході судового розгляду комісійної судово-медичної експертизи № 166-КЕ/2016, відповідно до якої , ЧМТ у вигляді вдавленого перелому лівої скроневої кістки , яка мала місце у ОСОБА_14 утворилась не менше чим від одноразової ударної безпосередньої дії зі значною силою тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею контакту та місцем прикладання сили в лобно скроневу ділянку ліворуч . Не виключено можливість того , що ЧМТ могла виникнути внаслідок удару кистю , що була стиснута в кулак. Висновки зазначеної експертизи суперечать викладеним в мотивувальній частині рішення суду обставинам, які визнані судом доведеними.
Адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 року скасувати та постановити свій вирок, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК України.
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтував тим, що вина обвинуваченого в ході судового розгляду не доведена, докази мають суперечливий характер.
У зв`язку зі сплатою обвинуваченим штрафу, призначеного за попереднім вироком Слов*янського районного суду Донецької області від 25.02.2014 року, вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 року є незаконним в частині вказівки на окреме виконання попереднього вироку суду.
Окрім того, обвинувачений в силу ст.89 КК України вважається раніше не судимим, проте вказана обставина районним судом не прийнята до уваги.
Поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей та хворої матері.
Покази свідків та докази по справі знаходяться в протиріччі між собою, але районний суд не зазначає у вироку чому він приймає до уваги одні докази, а інші відкидає, проте вказані обставини потрібні бути належним чином вмотивовані.
Також, суд належним чином не вмотивував стягнення з обвинуваченого суми матеріального відшкодування у розмірі 200 000,00 гривень. Цивільний позов потерпілого не був обґрунтований. Суд не прийняв до уваги матеріальне становище обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 року змінити та пом`якшити призначене йому районним судом покаранням, застосувавши ст.69 КК України та призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Свої апеляційні вимоги обвинувачений обґрунтував тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він на обліку у лікаря-нарколога не перебуває; штраф, призначений за попереднім вироком, ним погашений; щире каяття у скоєному; визнання цивільного позову потерпілого, який зобов`язується погашати. Окрім того обвинувачений наголошує, що на його утриманні знаходяться дві неповнолітні дитини 2011 та 2012 років та батьки-пенсіонери.
Вислухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в редакції змінених доводів ; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора в редакції змінених доводів та захисника підлягають частковому задоволенню, а апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України в мотивувальній частині обвинувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Також відповідно до цієї норми у вироку наводяться докази на підтвердження встановлених судом обставин , а також мотиви неврахування окремих доказів.
Відповідно до п.п. 16,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» у вироку суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не
обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо.
В основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України 1960р.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Як вбачається з формулювання обвинувачення , визнаного судом доведеним , що внаслідок падіння після удару ОСОБА_7 , ОСОБА_12 отримав наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу у лівий скроні м`язу, вдавленого перелому лівої, скроневої кістки та крововиливу над твердою мозковою оболонкою, з наступним розвитком набряку - набухання головного мозку, що згідно висновку експерта ХОБСМЕ № 2189 -ДМ/15 від 26.08.2015р. відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, а також садно в лобній області з права.
Крововилив на верхній повіці правого ока, з переходом на область проекції правої надбрівної дуги, крововилив у нижньому краю проекції правої очниці, крововилив на слизистих оболонках верхньої та нижньої губ зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Одночасно у вироку суд не врахував і не дав оцінку висновкам комісійної судово-медичної експертизи від 01.072016р. №166-КЕ/2016 , згідно якої ЧМТ у ОСОБА_14 утворилася не менш чим від однократної ударної безпосередньої дії зі значною силою тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею контакту та місцем прикладання сили в лобно-скроневу ділянку ліворуч . Виходячи із характеру та розмірів ушкоджень у лівій лобно-скроневій ділянці голови , не виключається можливість того, що ЧМТ могла виникнути внаслідок удару кистю , що була стиснута в кулак.
Судово-медичних даних , які б свідчили про утворення ЧМТ у ОСОБА_14 внаслідок падіння тіла з висоти зросту на площину , як з попереднім прискоренням , так і без нього, не встановлено.
Садно в лобній ділянці, синець на верхньому повіці правого ока, синець по нижньому краю правої очниці, крововиливи у м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в лобно-скроневій ділянці праворуч, крововиливи на слизових оболонках губ , утворилися від неодноразової дії тупих твердих предметів індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися.
Смерть потерпілого могла настати за 4-10 годин до дослідження трупних плям, що відповідає терміну з 3-ї до 9-ї години 01.08.2015р.
Вказані висновки експертизи суперечать викладеному у мотивувальній частині вироку суду обвинуваченню, яке визнано судом доведеним.
Окрім того, районним судом не встановлено причини з яких ОСОБА_7 наніс удар потерпілому в ході словесного конфлікту , який виник на ґрунті грошових зобов`язань.
Тобто належним чином не встановлений мотив скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.370, 374 КПК України є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Отже з врахуванням наявності передбачених ст.412 КПК України підстав для скасування судового рішення, по справі слід призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому доводи апеляційних скарг захисника, стосовно невинуватості ОСОБА_15 , доводи прокурора та обвинуваченого , стосовно призначеного обвинуваченому покарання, мають бути оцінені судом першої інстанції при новому судовому розгляді.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора в редакції змінених доводів та захисника задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 продовжити до 12 травня 2017 року включно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді -