АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи: 653/2968/15-к
Провадження: № 11-кп/791/198/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000434 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 05.12.2016 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Партизани Генічеського району Херсонської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Покладені обов`язки не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально- виконавчої інспекції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 14 липня 2015 року близько 02 години 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем RENAULT KANGOO 1.9D, рухаючись по вулиці Азовській в селі Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області зі сторони міста Генічеськ у напрямку селища Щасливцеве, знаходячись в районі будинку №101, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п.1,5,п.2,3(б), п.12,4 Правил дорожнього руху України, здійснював рух у межах населеного пункту зі швидкістю більшою ніж 60 км/год, внаслідок чого, під час виявлення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , що перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу руху автомобіля, не зміг своєчасно зупинити свій транспортний засіб і скоїв наїзд на пішохода. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №79/Г від 08.08.2015 року було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не в достатній мірі врахував відомості про особу винного, який вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини, вину визнав частково, а також не врахував думку потерпілої, яка просила призначити покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого просить залишити вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, думку обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишись на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Так, висновки суду про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні в суді першої інстанції та наведеними в судовому рішенні доказами і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відшкодував заподіяну злочином шкоду.

Разом з цим, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення .

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання хоча й послався на врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, однак таке врахування слід визнати формальним, оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких, наслідком якого стала смерть людини, вчиняючи цей злочин, значно перевищив допустиму на даній ділянці дороги швидкість, зокрема у жилому районі с. Генічеська Гірка, де встановлено обмеження максимальної швидкості рухався зі швидкістю 123-129,4 км/год, свою вину у перевищенні швидкості фактично не визнав, що ставить під сумнів його щире каяття, що на думку колегії суддів, значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного так і суспільну небезпечність вчиненого злочину для інших учасників дорожнього руху.

Судом також не враховано думку потерпілої про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, застосувавши норми ст.ст. 75, 76 КК України, тому доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, в зв`язку з чим вирок суду в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням належить скасувати відповідно до п. 4 ч.1 ст. 420 КПК, постановивши новий вирок, яким призначити обвинуваченому основне покарання, яке належить відбувати реально з урахуванням відомостей про його особу, а також характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність посилення додаткового покарання з огляду та тяжкість вчиненого злочину та особу винного.
З урахуванням відомостей про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявності обставини, що пом*якшує покарання відшкодування заподіяної злочином шкоди, характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким і наслідком якого стала смерть людини, відсутність обставин, що його обтяжують, колегія суддів визнає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання за ст. 286 ч. 2 КК України в межах санкції вказаної норми закону у виді позбавленні волі, яке належить відбувати реально з позбавленням права керування транспортними засобами, а встановлені судом позитивні відомості про особу винного, дають підстави колегії суддів призначити ОСОБА_7 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке буде достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 05.12.2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Строк відбування основного покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку суду.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді (три підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_2