АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/4081/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/116/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула 14 червня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року, по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004065 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не зареєстрований, неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця сел. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, КК України.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;
- за п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання:
- за ч.3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч. 3 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;
- за п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять), років з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 10 (десять) місяців.
Вироком суду стягнуто, солідарно, з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 9490 (дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) гривень, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Також , вироком суду стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Питання з судовими витратами та речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_16 , ОСОБА_17
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13
захисники ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19
потерпілий ОСОБА_15 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду, як незаконний та необґрунтований, так як докази, надані стороною обвинувачення не підтверджують його вину у скоєнні інкримінованих злочинів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду і направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, як незаконний та винесений з порушеннями закону, просить виправдати його за ст.115 ч.2 КК України і винести новий вирок, призначивши йому покарання за ст.185 ч.3 КК України, за якою він визнає вину.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 , просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, відповідно до якого визнати не винуватим ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.п.3,6,12 ч.2 ст.115 КК України, в зв`язку з не доведеністю винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3,6,12 ч.2 ст.115 КК України, виправдати, в зв`язку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 . Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.185 КК України необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 . Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.146 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі, за п.п.3,6,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
Покарання відносно засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_13 прокурор просить залишити без змін.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених в оскаржуваному вироку, ОСОБА_6 , 06.09.2012 під відсотки позичив у ОСОБА_20 кошти у сумі 50000 доларів США, зі строком їх повернення до кінця лютого 2014 року.
У середині грудня 2014 року, точну дату та час встановити в ході слідства не надалось можливим, ОСОБА_6 , усвідомлюючи відсутність у нього необхідних коштів для погашення всієї суми боргу в обумовлений строк, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , запропонував ОСОБА_7 , який тимчасового проживав у нього, надати йому допомогу у «вирішенні проблеми» з боргом по відношенню до ОСОБА_20 , на що отримав згоду від ОСОБА_7
22.12.2014 у вечірній час доби, ОСОБА_6 , з корисних мотивів ухилення від повного виконання боргових зобов`язань в сумі 50000 доларів США перед своїм знайомим ОСОБА_20 , за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вступив у попередню змову зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спрямовану на спільне викрадення та подальше заподіяння ОСОБА_20 смерті з метою ухилення від повного виконання боргового зобов`язання перед останнім.
Заручившись попередньою згодою ОСОБА_7 , 22.12.2014, у вечірній час ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про те, що сьогодні вони їдуть до ОСОБА_20 .
З метою реалізації спільного умислу, спрямованого на викрадення та подальше заподіяння ОСОБА_20 смерті, ОСОБА_6 22.12.2014 приблизно о 20.00 по мобільному телефону домовився про зустріч з ОСОБА_20 біля приміщення гаражу, належного потерпілому, розташованого в гаражному блоці поблизу будинку АДРЕСА_3 . За вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому мешкав разом з ОСОБА_6 , за вказівкою останнього підшукав знаряддя вбивства два невстановлені слідством металеві прути, які поклав до салону автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_6 .
По дорозі, рухаючись з с. Степове Софіївського району до м. Кривого Рогу, поблизу с. Трудолюбівка ОСОБА_6 , зупинивши автомобіль, підібрав на трасі раніше знайомого ОСОБА_13 , який мав намір приїхати до м. Кривого Рогу. У салоні автомобіля ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13 про намір ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у м. Кривому Розі залякати ОСОБА_20 , якому ОСОБА_6 заборгував кошти, та попросив допомогти ОСОБА_13 , який погодився.
22.12.2014 близько 21.00 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , на автомобілі марки «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 приїхали на оговорене місце зустрічі з ОСОБА_20 , а саме до гаражу, належного потерпілому ОСОБА_20 , розташованого в гаражному блоці поблизу будинку АДРЕСА_3 .
Прибувши на місце ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вийшли з салону вказаного автомобілю, при цьому ОСОБА_7 попередньо узяв металевий прут з салону автомобіля, та попрямували до гаражу ОСОБА_20 , де в цей час знаходився останній.
Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на залякування ОСОБА_20 , як вважав ОСОБА_13 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_13 , знаходячись біля входу до гаражу, що належав ОСОБА_20 , постукавши в двері та дочекавшись коли ОСОБА_20 вийшов, почали наносити удари ОСОБА_20 у життєво важливий орган голову та інші частини тіла. Так, ОСОБА_13 наніс не менше 1 удару кулаком руки в ділянку тулуба ОСОБА_20 , після чого ОСОБА_7 наніс не менше одного удару металевим прутом в голову, внаслідок чого ОСОБА_20 упав на підлогу перед входом до гаражу. В цей же час ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільного умислу з метою приховання скоюваного злочину, перегородив вихід з даного гаражу власним автомобілем та включив на ньому дальнє світло фар щоб випадкові перехожі не перешкодили вчиненню кримінального правопорушення.
Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли до гаражу потерпілого з метою пошуку та викрадення боргових розписок ОСОБА_6 . Закінчивши пошук, вході якого ОСОБА_6 відшукав боргові розписки, співучасники злочину покинули приміщення гаражу.
Крім того, під час пошуку розписок у приміщенні гаражу, у ОСОБА_7 раптово виник умисел на викрадення плазмового телевізора «Orion», чорного кольору, який знаходився в гаражі та належав ОСОБА_15 , вартістю 1100 гривень, після чого ОСОБА_7 виніс вказаний телевізор з гаражу та розпорядився майном на власний розсуд, завдавши ОСОБА_15 майновий збиток на вказану суму.
Після цього, ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_20 , розуміючи, що в результаті їх протиправних дій, залишають потерпілого ОСОБА_20 без вентиляції, в обмеженому просторі, позбавляють його можливості вільного пересування, створюють загрозу для його життя і здоров`я і піддають особливим психічним і фізичним стражданням, взявши за руки та ноги помістили потерпілого ОСОБА_20 до багажного відділення автомобілю марки «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим незаконно позбавивши його волі.
Далі, діючи з метою доведення до кінця свого злочинного умислу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , який діяв тільки з метою залякування потерпілого, повезли ОСОБА_20 до безлюдної ділянки місцевості невстановлених слідством гаражів, розташованих на вул. Піскова м. Кривого Рогу.
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_20 не буде у подальшому чинити опір їх злочинним діям у подальшому, розуміючи що ОСОБА_13 виконав свою роль відповідно до спільного умислу налякати, як вважав сам ОСОБА_13 , висадили останнього з автомобіля на перехресті вулиць Старовокзальної (минула назва Урицького) та Лермонтова в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу.
Прибувши до ділянки місцевості поблизу гаражів по вул. Піскова м. Кривого Рогу, та зупинивши автомобіль, ОСОБА_6 , з метою доведення до кінця свого злочинного умислу заподіяння смерті ОСОБА_20 з корисливих мотивів, разом з ОСОБА_7 дістали з багажного відділення, зазначеного транспортного засобу, потерпілого ОСОБА_20 , який на той момент перебував у свідомості, однак не міг вчиняти активні дії, та поклали його на землю. Далі умисно, зі значною силою, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 завдали йому кожний кілька, не менше трьох ударів попередньо підшуканими металевими прутами в життєво-важливий орган голову.
Після цього ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , взявши потерпілого за руки та ноги підняли його із землі та знову помістили його до багажного відділення свого транспортного засобу, та, прагнучи довести злочинний умисел спрямований на вбивство ОСОБА_20 та приховання слідів злочину, сіли в автомобіль та поїхали у напрямку водойми, розташованої поблизу села Красне, Криворізького району Дніпропетровської області.
Прибувши на берег водойми, яка розташована на повороті дороги за дамбою в напрямку села Красне, Криворізького району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , зупинивши автомобіль, витягли потерпілого ОСОБА_20 , який на той час перебував у свідомості, однак не міг вчиняти активних дій, із багажного відділення автомобілю марки «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 та поклали його спиною на землю.
Далі, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , доводячи до кінця умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_20 , 22 грудня 2014 року приблизно о 22.00 умисно, зі значною силою завдали потерпілому ОСОБА_20 , який лежав на землі, численних ударів раніше підшуканими металевими прутами в життєво-важливий орган голову, чим спричинили останньому несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких той помер на місці злочину.
Відразу ж після цього ОСОБА_7 , за вказівкою ОСОБА_6 з метою приховання вчинення ними особливо тяжкого злочину умисного вбивства ОСОБА_20 , взявши тіло за нижні кінцівки перетягнув труп потерпілого до заростів очерету вищезазначеного водоймища, де тіло було знайдено співробітниками міліції 21.03.2015 року.
У результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_20 заподіяно тілесні ушкодження , які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №586 від 23.04.2015 року : в області голови відносяться до комплексу відкритої черепно-мозкової травми та оцінюються у сукупності за своїм характером та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; в області правого плеча, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін не більше 6 днів.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №586 від 23.04.2015 причину смерті у даному випадку встановити було утруднено, через виражені гнильні зміни, відсутність м`яких тканин та внутрішніх органів грудної клітини та шиї, однак враховуючи комплекс виявлених тілесних ушкоджень та дані додаткових методів дослідження можна припустити, що смерть потерпілого могла наступити від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася множинними переломами кісток черепу та ускладнилася набряком та набуханням головного мозку, що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів, а саме забита рана в лобній області праворуч з переходом на тім`яну; крововиливи у м`які поривні тканини в тім`яно-потиличній області праворуч; множинні повні лінійні переломи лобних, тім`яних, скроневих, потиличної, основної кісток черепу, які між собою перехрещуються з утворенням уламків трикутної, прямокутної та не визначеної форми; крововиливи у залишених фрагментах мозкової речовини; крововиливи у м`які тканини правої щічної області; множинні повні лінійні переломи верхньої та нижньої щелеп праворуч та ліворуч; набряк головного мозку.
Вищезазначені умисні злочинні дії обвинувачених були кваліфіковані стороною обвинувачення :
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано:
- за ч. 3 ст. 146 КК України, за ознаками: незаконного позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що спричинило тяжкі наслідки;
- за п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України, за ознаками: умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті викраденої людини, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано :
-за ч. 3 ст. 146 КК України, за ознаками: незаконного позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що спричинило тяжкі наслідки;
- за п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України, за ознаками: умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті викраденої людини, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб; за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_13 кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України, за ознаками: незаконного позбавлення волі та викрадення людини способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку обвинуваченого, судом першої інстанції не було встановлено в його діях складу злочину та не доведено його вину. Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 пояснили, що о 22 годині він, був вдома у с. Степове, а не в м. Кривий Ріг. Потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_20 вийшов з дому о 22 годині. Також обвинувачений вказує, що в нього не було умислу на скоєння даного злочину. Крім цього, в порушення вимог закону, йому не було надано захисника при затриманні та при проведенні слідчих дій. На думку обвинуваченого, порушення права на захист є істотним порушенням вимог КПК України та є підставою для скасування судового рішення.
Крім того, обвинувачений зазначає, що суд використав пояснення, які були здобуті під тиском та побиттям обвинувачених і не провів жодної перевірки. Судом допущені помилки, пов`язані з оцінкою доказів та висновки суду не відповідають фактичним обставинам скоєного правопорушення. Суд оголосив про закінчення судового слідства не досліджуючи письмових матеріалів кримінального провадження, долучених прокурором.
На думку обвинуваченого, за результатами експертиз, обшуків, пояснень свідків, докази надані стороною обвинувачення не підтверджують його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду є незаконним, так як на досудовому слідстві, йому не було надано захисника під час слідчого експерименту огляду трупа, та він в той час знаходився у неадекватному психологічному стані. Працівники Центрально-Міського РВ поліції привезли його в незнайоме місце, та в машині накреслили дорогу, куди необхідно іти , вказали місце, де знаходиться труп. Крім того, обвинувачений вказує, що його викрали 18 березня 2015 року в 11 годині дня, завезли в посадку та били, щоб він написав про скоєння вбивства невідомого чоловіка. Потім в 17 годині привезли в Центрально-Міський районний відділ поліції , прив`язали до батареї та продовжували бити, доки він не написав про скоєння вбивства. Обвинувачений вказує, що судом не надано знаряддя вбивства, відсутні відпечатки пальців, та інші докази його вини.
Також в обґрунтування апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що потерпіла ОСОБА_14 стверджує, що її чоловік вийшов з дому о 22 годині, в той час як обвинувачений разом з ОСОБА_6 знаходились в АДРЕСА_1 , що підтверджують свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які також знаходились на кухні вдома в ОСОБА_6 . На думку обвинуваченого, суд прийняв покази, які давались під тиском, так як за результатами експертиз, обшуків, пояснень свідків не підтверджується вина обвинувачених, тому вирок є незаконним та винесений з порушенням норм КПК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 зазначає, що вирок відносно ОСОБА_7 є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Захисник вказує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в ході судового розгляду заперечували свою вину у викрадені та вбивстві ОСОБА_20 і судом не досліджувалось жодного доказу на підставі якого можливо було б дійти до висновку про наявність змови між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на викрадення та вбивство ОСОБА_20 .
На думку захисника, вина ОСОБА_7 не доказана, так як протокол огляду трупа та прилеглої ділянки місцевості від 21.03.2015 року є недопустимим доказом, внаслідок порушення під час цієї слідчої дії права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, захисник вказує, що під час судового розгляду ОСОБА_7 заперечував проти показань даних на досудовому слідстві, заявивши, що дав їх у зв`язку з застосуванням до нього незаконних методів слідства з боку працівників правоохоронних органів. Однак, суд, не призначивши перевірки щодо недозволених методів під час досудового розслідування, суд постановив обвинувальний вирок, в основу якого поклав показання ОСОБА_7 , дані під час слідчого експерименту та спільного допиту, що викликає сумнів у допустимості цих показань з огляду на вимоги закону.
Захисник також зазначає, що інші докази, які були досліджені судом та зазначені у вироку лише доводять вчинення злочину щодо ОСОБА_20 , але вони жодним чином не доводять, що цей злочин був вчинений саме обвинуваченим ОСОБА_7 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 зазначає, що вирок відносно ОСОБА_6 є незаконний та ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку. На думку захисника, не зрозуміло з яких доказів суд зробив висновок про наявність розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про допомогу у вирішенні проблеми з боргом, якщо обвинувачені заперечують про наявність такої розмови, а інших доказів суду не було надано, тому даний висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Також не підтверджується наявність попередньої змови, спрямованої на спільне викрадення та подальше заподіяння смерті ОСОБА_20 .
Захисник вказує, що ОСОБА_6 дійсно домовлявся по телефону про зустріч з ОСОБА_20 , однак факт надання ОСОБА_7 вказівок, щодо підшукування знаряддя вбивства та сам факт вчинення таких дій ОСОБА_7 не підтверджується жодними доказами наявними в матеріалах кримінального провадження є надуманими та таким що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, не знайшов свого підтвердження висновок суду, що ОСОБА_6 , рухаючись по дорозі до м. Кривого Рогу, поблизу с.Трудолюбівка, підібрав на трасі раніше знайомого ОСОБА_13 та попросив залякати ОСОБА_20 , якому заборгував кошти, так як обвинувачені заперечують дану розмову, а суд не знайшов жодного іншого підтвердження.
На думку захисника, покази ОСОБА_13 є сумнівними, оскільки він постійно їх змінював, не визнавав вину і пояснював, що ОСОБА_20 був у гаражі, коли він приїхав туди з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували, про те, що потерпілий був у приміщенні гаражу. Також відсутні підтвердження висновку суду, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли до гаражу потерпілого з метою пошуку та викрадення боргових розписок ОСОБА_6 , які вони знайшли, тоді покинули приміщення гаражу.
Крім того, захисник зазначає, що надуманими є висновки суду, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_20 не буде в подальшому чинити опір їх злочинним діям, розуміючи що ОСОБА_13 виконав свою роль відповідно до спільного умислу налякати потерпілого, висадили його на перехресті вулиць Старовокзальної та Лермонтова в Центрально-Міському районі, а самі в подальшому прибули до місцевості поблизу гаражів по вул. Піскова в м. Кривому Розі та діставши із багажного відділення потерпілого ОСОБА_20 , умисно завдали йому кожний не менше трьох ударів попередньо підшуканими металевими прутами в голову. Потім знову помістили потерпілого до багажного відділення та поїхали у напрямку водойми, розташованої поблизу с. Красне, Криворізького району, де завдали потерпілому численних ударів металевими прутами в голову, спричинивши тілесні ушкодження, від яких той помер на місці злочину. Всі висновки суду щодо обставин вчинення обвинуваченими злочину ґрунтуються на показах, які отримані від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на досудовому слідстві, однак обвинувачені заперечили свої покази, так як вони надавались під примусом, а допитані у судовому засіданні свідки та потерпілі, не надали жодних показів, що підтверджують вину ОСОБА_6 , тому він не може бути підданий кримінальному покаранню.
Захисник також вказує, що протокол огляду трупа та прилеглої ділянки місцевості від 21.03.2015 року винесений з порушеннями, було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , тому суд не може використовувати його при прийнятті процесуальних рішень. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, тому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Крім того, захисник вказує на процесуальні порушення законодавства при ухваленні вироку, а саме, що судом не було оглянуто та досліджено речових доказів, тому не усунуті усі сумніви щодо винуватості ОСОБА_6 .
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи кваліфікацію дій обвинувачених, зазначає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 . Покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вважає достатнім та справедливим.

На думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення боргових зобов`язань перед ОСОБА_20 , фактично спланував та організував вбивство потерпілого, тому таких осіб необхідно ізолювати від суспільства назавжди, так як факт планування вбивства дає підстави вважати, що обвинувачений схильний до вчинення й інших особливо тяжких кримінальних правопорушень з метою уникнення власних проблем.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду не розкаявся, намагався уникнути відповідальності, вину не визнав, вчинив вбивство при наявності трьох кваліфікуючих ознак, а саме: вбивство викраденої людини, вбивство з корисливих мотивів та вбивство вчинене за попередньою змовою групою осіб. Тому прокурор вважає, що покарання призначене судом, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості і просить ухвалити свій вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити, проти апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників заперечував.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , кожен окремо, підтримали свої апеляційні скарги та апеляційні скарги захисників в повному обсязі, щодо апеляційної скарги прокурора, заперечували.
Обвинувачений ОСОБА_29 та його захисник ОСОБА_19 , кожен окремо, заперечували проти апеляційних скарг обвинувачених та апеляційних скарг їх захисників, щодо апеляційної скарги прокурора покладалися на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_15 заперечував проти апеляційних скарг обвинувачених та апеляційних скарг їх захисників, апеляційну скаргу прокурора підтримав в повному обсязі.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Аналізуючи доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, в частині недоведеності вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 КК України та п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст.115 КК України, колегія суддів, перевіривши зазначені висновки, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, дослідивши технічний звукозапис судового розгляду, приходить до висновків про правильність встановлення фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень судом першої інстанції, який зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в їх скоєнні.

Вина обвинувачених у вчиненні злочинів, за яких їх засуджено, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України.

Так, судом першої інстанції з досліджених з дотриманням вимог закону, належних та допустимих доказів було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , під відсотки позичив у ОСОБА_20 кошти у сумі 50000 доларів США, зі строком їх повернення до кінця лютого 2014 року.

22.12.2014 у вечірній час доби, ОСОБА_6 , приблизно о 20.00 годині, по мобільному телефону домовився про зустріч з ОСОБА_20 біля приміщення гаражу, належного потерпілому. По дорозі, рухаючись з с. Степове Софіївського району до м. Кривого Рогу, поблизу с. Трудолюбівка ОСОБА_6 , підібрав на трасі раніше знайомого ОСОБА_13 , який мав намір приїхати до м. Кривого Рогу. 22.12.2014 близько 21.00 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , на автомобілі марки «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 приїхали на оговорене місце зустрічі з ОСОБА_20 , а саме до гаражу, належного потерпілому ОСОБА_20 . Прибувши на місце ОСОБА_7 та ОСОБА_13 вийшли з салону вказаного автомобілю, при цьому ОСОБА_7 попередньо узяв металевий прут з салону автомобіля, та попрямували до гаражу ОСОБА_20 , де в цей час знаходився останній.
Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на залякування ОСОБА_20 , як вважав ОСОБА_13 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_13 , знаходячись біля входу до гаражу, що належав ОСОБА_20 , дочекавшись коли ОСОБА_20 вийшов, почали наносити удари ОСОБА_20 у життєво важливий орган голову та інші частини тіла, внаслідок чого ОСОБА_20 упав на підлогу перед входом до гаражу. Після цього, ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_20 , помістили потерпілого ОСОБА_20 до багажного відділення автомобілю марки «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим незаконно позбавивши його волі.
Далі, діючи з метою доведення до кінця свого злочинного умислу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , який діяв тільки з метою залякування потерпілого, повезли ОСОБА_20 до безлюдної ділянки місцевості невстановлених слідством гаражів, розташованих на вул. Піскова м. Кривого Рогу.
Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , висадили ОСОБА_13 з автомобіля, а самі прибули до ділянки місцевості поблизу гаражів по вул. Піскова м. Кривого Рогу, де ОСОБА_6 , з метою доведення до кінця свого злочинного умислу заподіяння смерті ОСОБА_20 з корисливих мотивів, разом з ОСОБА_7 дістали з багажного відділення, зазначеного транспортного засобу, потерпілого ОСОБА_20 , який на той момент перебував у свідомості, однак не міг вчиняти активні дії, умисно, зі значною силою, завдали йому кожний кілька, не менше трьох ударів попередньо підшуканими металевими прутами в життєво-важливий орган голову.
Після цього ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , та, прагнучи довести злочинний умисел спрямований на вбивство ОСОБА_20 та приховання слідів злочину, поїхали у напрямку водойми, розташованої поблизу села Красне, Криворізького району Дніпропетровської області.
Прибувши на берег водойми, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , витягли потерпілого ОСОБА_20 , знову зі значною силою завдали потерпілому ОСОБА_20 численних ударів раніше підшуканими металевими прутами в життєво-важливий орган голову, чим спричинили останньому несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких той помер на місці злочину.
Ці обставини підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, що є об`єктивними та узгоджуються між собою, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 23.12.2014, а саме місцевості біля гаражу, який розташований поблизу будинку №2 по вул. Військове містечко-1 м. Кривого Рогу, розбиті , окуляри, бейзболка чорного кольору, сліди пальців рук, плями бурого кольору (т. 2, арк. 8-12), що підтверджує той факт, що обвинувачені напали на потерпілого та наносили йому удари біля гаражу;
- протоколом огляду від 23.12.2014, відповідно до якого ОСОБА_15 видав письмову розписку від 06.09.2012, яка містить відомості про отримання ОСОБА_6 позики у розмірі 50070 доларів США від ОСОБА_20 на термін 5 місяців, тобто до кінця 2014 року, а також письмову «Ведомость учёта получения % на заём от ОСОБА_6 » (т. 2, арк. 27-32);
- висновком експерта №10 від 22.01.2015 встановлено, що виявлена речовина бурого кольору в ході огляду місця події 23.12.2014, поблизу господарської будівлі біля будинку №2 по вул. Військове містечко-1 м. Кривого Рогу є кров`ю (т. 2 а.с. 53-55);
- довідкою від 11.02.2015 щодо обробки технічної інформаціїопрацювання виїмки трафіків-з`єднань абонентів операторів рухомого (мобільного) зв`язку ПрАТ «Київстар» відносно абонентського номеру НОМЕР_2 , який належав потерпілому ОСОБА_20 , було встановлено, що 22.12.2014 з 20.31 до 21.08 даний абонент отримав три вхідні дзвінки (тривалістю 00.01.02; 00.00.20; 00.00.20) та 22.12.2014 у період з 21.29 до 23.12.2014 13.02 отримував вхідні дзвінки нульової тривалості від абонента НОМЕР_3 (т. 2 а.с. 108-110), сім-карту з яким, відповідно до протоколу огляду від 23.03.2015, вилучено з мобільного телефону Нокіа 7390, вилученого з автомобіля ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 140-143);
- довідкою щодо обробки технічної інформації-опрацювання виїмки трафіків- з`єднань абонентів операторів рухомого (мобільного) зв`язку ПрАТ «Київстар» відносно абонентського номеру НОМЕР_3 , який був використаний у мобільному терміналі, IMEI НОМЕР_5 , який належав ОСОБА_6 , відповідно до протоколу огляду від 23.03.2015 було встановлено, що 22.12.2014 з 20.31 до 21.08 даний абонент здійснював дзвінки (тривалістю 00.01.02; 00.00.20; 00.00.20) та 22.12.2014 у період з 21.29 до 23.12.2014 13.02 абоненту НОМЕР_2 (Т. 2 а.с. 126-128), який належав потерпілому ОСОБА_20 , відповідно до довідки від 11.02.2015 (т. 2 а.с. 108-110).
Вищезазначені обставини не оспорюються і стороною захисту, оскільки у своїх апеляційних скаргах як обвинувачені, так і їх захисники не наводять будь-яких аргументів на їх спростування та не заперечують, що вбивство потерпілого ОСОБА_20 було вчинено, однак наполягають на тому, що не є доведеним поза розумним сумнівом факт його скоєння саме обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_30 .
Разом з тим, ці доводи сторони захисту були розглянуті судом першої інстанції та обґрунтовано відкинуті, з чим колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.12. 2014 року ОСОБА_14 звернулась до органів внутрішніх справ з заявою про те , що зник її чоловік ОСОБА_20 . Цю заяву 23.12.2014 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004065, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та розпочаті слідчі дії (т. 2 а.с.4 ).
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 пояснила суду, що 22.12.2014 року вони з чоловіком були вдома, про ОСОБА_6 дізналася з телефонної розмови чоловіка з ОСОБА_6 в цей вечір. ОСОБА_6 подзвонив чоловіку та призначив зустріч, чоловік зібрався взяв з собою файл жовтого кольору, там у нього завжди були папери, розрахунки, розписки про надання грошей в борг та вийшов з дому. Вона дзвонила чоловіку, але він не брав слухавку. Пізніше подзвонила йому на мобільний телефон, приблизно о 02-00 годині ночі, але він знову не відповідав. Коли вона підійшла до гаражу, помітила, що він був відкритий. Уже в гаражі вона побачила, що речі та папери в гаражі були розкидані по підлозі, помітила що телевізора немає. У гаражі вона побачила кров та розбиті окулярі чоловіка та кепку, в якій він був одягнутий у той вечір. Їй відомо, що чоловік позичав гроші, давав у борг ОСОБА_6 в 2011-2012 році. Це вона знає точно, оскільки вдома вона знайшла копії його розписок, де було вказано коли він брав і до якого числа він повинен був їх повернути чоловіку. При розмові чоловіка того вечора, вона почула як чоловік називав ОСОБА_31 ». Після чого вона звернулась до поліції з заявою про зникнення чоловіка.
Таким чином, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 мав корисливий мотив для вчинення цього злочину ухилення від повного виконання боргових зобов`язань в сумі 50 000 доларів США перед своїм знайомим ОСОБА_20 , з зазначеним висновком погоджується і колегія суддів.
Вина обвинувачених у вчиненні 22.12.2014 р. інкримінованих їм кримінальних правопорушень відносно потерпілого ОСОБА_20 підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_13 , який в судовому засіданні свою провину визнав повністю, та пояснив, що 22.12.2014 року на трасі біля села Трудолюбівки, зустрів ОСОБА_6 , який запропонував його підвезти. В автомобілі також був раніше йому незнайомий ОСОБА_7 . Вони сказали, що їдуть на зустріч, а після неї пообіцяли відвезти куди йому потрібно. Приїхали до Військового містечка, приблизно о 21.00., ОСОБА_6 попросив його вийти та піти до гаражу, щоб повідомити невідомого йому чоловіка, що вони приїхали та попросити його вийти, для розмови, а сам ОСОБА_6 поїхав розвертатися. Він вийшов з автомобіля та направлявся до гаражу, двері були трохи відчинені, постукав, потерпілий відчинив двері і вийшов. Двері відчинилися та до нього вийшов потерпілий, який був високим, міцним чоловіком без окулярів, років п`ятдесяти. В цей момент, невідомо звідки з`явився ОСОБА_7 , який вдарив потерпілого ОСОБА_20 по голові та у плече , чимось на вигляд палки, яка була довгою, швидше за все металевою. Він також вдарив потерпілого кулаком у плече. Потерпілий, після удару ОСОБА_7 , сповз по стінці гаражу. Він пішов шукати автомобіль. Коли він відійшов від гаражів, далі по вулиці, до нього під`їхав ОСОБА_6 , який наказав швидко сісти в автомобіль, побоюючись, що приїде міліція. Потерпілого він більше не бачив, та не питав, що було далі. Поки їхали, вони сварилися з ОСОБА_6 з приводу того, що він не давав згоди на вчинення злочину, на що ОСОБА_6 відповідав, що це не його справа. Коли доїхали до ринку, він попрохав висадити його з машини. ОСОБА_6 зупинився . Коли він виходив з автомобілю, чув зі сторони багажнику стукіт, стони, зрозумів, що у багажнику є людина, зрозумів, що це потерпілий.

Ці показання були правильно оцінені судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу оскаржуваного вироку суду зважаючи на те, що вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами, а стороною захисту будь-які обставини, що поставили б ці показання під сумнів, не наведені.
Аналізуючи решту доводів апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в тій частині , що протокол огляду трупа та прилеглої ділянки місцевості від 21.03.2015 року є недопустимим доказом, внаслідок порушення під час цієї слідчої дії права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , а також у зв`язку з тим , що зазначений протокол огляду був складений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону , колегія суддів не знаходить їх достатнього обґрунтованими.
Так, з протоколу огляду трупа та прилеглої ділянки місцевості від 21.03.2015 року з фототаблицею, який проведено за участі ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_15 , слідчого, понятих, прокурора, експерта вбачається, що ОСОБА_7 , звернувся з заявою про скоєння вбивства та розповів, що за вбивство було скоєне, ким саме та за яких обставин. Також ОСОБА_7 зазначив , що він може показати, де знаходиться труп .
ОСОБА_7 пояснив, що 22.12.2014 він за проханням свого знайомого ОСОБА_6 мав «припугнути» раніше незнайомого йому чоловіка, якому ОСОБА_6 заборгував значну суму грошей. Для цього ОСОБА_6 привіз його та ОСОБА_32 до гаражу потерпілого. Вони з ОСОБА_33 взяли арматурні прути та пішли в гараж потерпілого. ОСОБА_6 залишився в автомобілі. Після того як потерпілий відкрив двері, він та ОСОБА_34 нанесли кілька ударів прутами по голові та тулубу, від яких потерпілий впав. Потім вони поклали труп в багажник автомобілю ОСОБА_6 марки ВАЗ 2106 білого кольору. Після недовгої поїздки по м. Кривий Ріг Перченко висадили, а він поїхав з ОСОБА_6 до якихось гаражів, де ОСОБА_6 витяг чоловіка з багажнику, той ще був живий. ОСОБА_6 та він завдали чоловіку кілька ударів. Після цього поклали чоловіка до багажнику. Чоловік був живим. Після цього вони поїхали до с. Красне де за дамбою звернули на ґрунтову дорогу та коли зупинилися, то витягли чоловіка з багажнику та ОСОБА_6 , став знову його бити. Коли зрозуміли, що чоловік помер то він за командою ОСОБА_6 відтяг його до водойми та кинув у комиші. На пропозицію слідчого погодився на місці показати , яким чином було вчинено вбивство та де вони залишили труп потерпілого (т.3 а.с. 19-27).
Відповідно до ст. 237 ч.1 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
З метою перевірки заяви ОСОБА_7 було проведено огляд території, на яку вказав ОСОБА_35 та на якій був виявлений труп ОСОБА_20 , тому колегія суддів вважає безпідставними посилання сторони захисту на недопустимість зазначеного протоколу огляду цього доказу, оскільки протокол огляду було проведено з дотриманням вимог ст.237 КПК України, а отримані в ході його проведення дані повністю узгоджуються з іншими доказами .
Огляд трупа ОСОБА_20 , відповідно до вимог ст.238 КПК України , було проведено за участі судово-медичного експерта ОСОБА_36 .
Твердження захисників в апеляційних скаргах про те, що в проведені огляду прилеглої території та огляді трупа приймав участь ОСОБА_7 , який на той час не був учасником кримінального провадження, йому не були роз`ясненні його права та обов`язки, оскільки він не мав ніякого процесуального статусу, що є істотним порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 не можна визнати обґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що дана обставина істотного значення для цього кримінального провадження не має, оскільки сукупністю інших досліджених судом доказів вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень доведена поза розумним сумнівом.

Так, в ході проведення слідчого експерименту від 24.03.2015 року підозрюваний ОСОБА_7 повністю підтвердив свої свідчення, надані 21.03.2015 року в ході проведення огляду трупа та ділянки прилеглої території та детально розповів про обставини скоєного ним кримінального правопорушення, а також підтвердив свої покази, показавши при цьому яким чином, ким наносились удари, та у які ділянки тіла потерпілого ОСОБА_20 . При проведені даного слідчого експерименту використовувався технічний засіб фіксації відеозапис за допомогою відеокамери CANON 306 (т. 3 а.с. 148-152) .
При проведені даної слідчої дії був присутній захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 .
Тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що 22.12.2014, у вечірній час, з потерпілим ОСОБА_20 він не бачився, спростовуються відтвореним в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 24.03.2015 року, з фототаблицею, на якому зафіксовано покази останнього, який чітко, детально, послідовно та узгоджено з іншими доказами, показав та розповів обставини попередньої змови, в тому числі підготовки до вчинення ним та обвинуваченим ОСОБА_6 злочинів, а також за яких обставин було вчиненого вбивство потерпілого ОСОБА_20 .
Вищевказані зафіксовані на відео, обставини проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , як і огляд трупа та прилеглої ділянки місцевості, поза розумним сумнівом дали суду підстави вважати, що вказані протиправні дії відносно потерпілого ОСОБА_20 , які привели до смерті останнього, були вчинені саме обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за попередньою змовою з корисливих мотивів та ОСОБА_37 з мотивів залякування потерпілого.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те , що обставини, вказані обвинуваченим ОСОБА_7 при проведенні 21.03.2015 р. огляду трупа та прилеглої ділянки місцевості, а також при проведенні 24.03.2015 р. слідчого експерименту, узгоджуються як між собою, так і узгоджуються з показами останнього при проведенні очної ставки між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 під час їх одночасного допиту.
З протоколу одночасного допиту підозрюваних між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 10.06.2015 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтвердив показання, які він надав в ході проведення з ним слідчого експерименту та кожен з них вказав, що вони є кумами та приводів оговорювати один одного у них немає.
Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував, що в кінці грудня 2014 року, у вечірній час доби, він попросив свого кума ОСОБА_7 поїхати з ним до ОСОБА_20 поговорити з приводу його боргу, так як він винен був йому гроші. По дорозі вони дійсно зустріли ОСОБА_13 , який також поїхав з ними у місто Кривий Ріг. Приїхавши до будинку ОСОБА_20 він телефонував йому на його мобільний номер та повідомив, що він під`їжджає, та той може виходити. Коли під`їхав, то він знову зателефонував ОСОБА_20 , на що останній повідомив, що він у гаражі. Тоді він показав ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , де знаходиться гараж потерпілого. Вони вийшли з салону автомобілю та попрямували до гаражу. В цей час він розвернув свій автомобіль, та задньою його частиною під`їхав до гаражу. Коли він зупинився, почув, що відкрився багажник його автомобіля, та в нього щось кинули. Після того, як вони висадили ОСОБА_33 , поїхали по місту, де проїжджаючи поблизу гаражів він зупинився, щоб подивитись, чи живий ОСОБА_20 . Коли вони удвох відчинили багажник, то потерпілий був живий та стогнав. Далі вони зачинили багажник та поїхали у напрямку дому на Дніпропетровське шосе. Проїжджаючи по Дніпропетровському шосе вони приїхати до галявини, яка розташована поблизу села Красне, зупинившись вдвох витягнули ОСОБА_20 та він сів у салон свого автомобіля та відігнав його приблизно за 10 метрів на трав`яне покриття. Через деякий час до нього у автомобіль повернувся ОСОБА_7 та вони удвох поїхали додому. По дорозі він подзвонив своєму знайомому ОСОБА_38 , який проживає у АДРЕСА_1 , та запросив його, а також їхніх спільних знайомих ОСОБА_39 та ОСОБА_40 . Коли вони від`їжджали та приїжджали, то вдома знаходився ОСОБА_41 , який доглядав за його дітьми. Заперечував, що наносив удари ОСОБА_20 та хто його бив він не знає та не бачив (т. 4 а.с. 166-167).
Детально проаналізувавши вищезазначені докази, кожний окремо з точки зору їх достовірності, належності та допустимості, а у сукупності з точки зору їх взаємозв`язку та узгодженості між собою, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про те, що ними поза розумним сумнівом доведена вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Колегія суддів з цим висновком погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на повному та всебічному дослідженні судом першої інстанції всіх обставин кримінального провадження, вирішенні у відповідності з законом клопотань сторін, наданні належної оцінки всім обставинам та доказам - як тим, що підтверджують вину обвинувачених, так і тим, що на них сторона захисту посилалась на спростування обвинувачення.
Аналізуючи решту доводів апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників,
колегія суддів не знаходить їх переконливими зважаючи на те, що вони повторюють аргументи, висловлені стороною захисту під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, який у свою чергу їх ретельно перевірив та ґрунтовно спростував в оскаржуваному вироку.
Так, обвинувачені та їх захисники в своїх апеляційних скаргах посилаються на те, що пояснення в ході проведення досудового слідства обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 давали під фізичним та психологічним тиском працівників органів внутрішніх справ що, на їх думку, безумовно має тягнути скасування оскаржуваного вироку суду.
Такі доводи були висловлені ними і при розгляді кримінального провадження апеляційним судом. Апеляційним судом 20.03.2017 року було вжито належні заходи щодо їх перевірки шляхом надання відповідного доручення Прокуратурі Дніпропетровської області (а.с.230-232 т. 7). У межах проведеного досудового розслідування викладені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обставини щодо застосування до них незаконних методів досудового розслідування підтвердження не знайшли, що потягло закриття кримінального провадження за цими фактами постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 31.05.2017 року (а.с. 2-8 т. 8) .
Посилання ОСОБА_7 , що надані ним свідчення під час проведення 24.03.2015 слідчого експерименту він давав під фізичним та психічним тиском, колегія суддів також вважає неприйнятними та безпідставними, оскільки вказана слідча дія була проведена з дотримання вимог ст.240 КПК України, в присутності понятих та за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та результати даної слідчої дії зафіксовані за допомогою відеозапису.
Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи того, що він не міг вчинити вбивство ОСОБА_20 22.12.2014 року о 22 годині, оскільки в цей час знаходився в іншому місці, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_28 , однак судом їх пояснення безпідставно не були прийняті до уваги.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він є правильними, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та досліджених доказах, а пояснення зазначених свідків спростовуються поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , які він надав в присутності захисника, при проведені одночасного допиту між ним та обвинуваченим ОСОБА_7 ( а.с.166-167 т.4), пояснивши, що після вчиненого вбивства ОСОБА_20 він подзвонив своєму знайомому ОСОБА_38 та запросив його та інших спільних знайомих ОСОБА_39 та ОСОБА_40 до себе додому.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення в ході досудового слідства його права на захист, так як при затриманні та проведені слідчих дій йому не було призначено захисника, колегія суддів не знаходить їх достатнього обґрунтованими.
Так, посилання ОСОБА_6 на порушення під час досудового розслідування його права на захист, у зв`язку з проведенням з ним слідчих дій без залучення захисника не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження 21.03.2015 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.115 КК України та роз`яснено його право на захист ( а.с.114-117, 121 т.3) ОСОБА_6 зазначив, що просить призначити йому безоплатного захисника за рахунок держави.
В той же день, слідчим було винесено доручення до Дніпропетровського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про призначення безоплатного адвоката ( а.с.122 т.3) та був призначений захисник ОСОБА_42 (а.с.123 т.3), який був присутній при допиті ОСОБА_6 як підозрюваного (а.с.125-127 т.3).
Захисник ОСОБА_42 був присутній також при затриманні ОСОБА_6 (а.с.134 т.3).
02.04.2015 року ОСОБА_6 пояснив, що бажає, щоб його інтереси захищав адвокат ОСОБА_8 , з яким він уклав угоду ( а.с.155 , 157-158 т.3) і відповідно до постанови слідчого був залучений захисник ОСОБА_8 ( а.с.162 т.3) , який приймав участь при проведені слідчих дій с обвинуваченим ОСОБА_6 ( а.с.132-133 , 165-166 т.4) та йому було надано доступ до матеріалів кримінального провадження ( а.с.181 т.4).
Тому, колегія суддів не знаходить підстав вважати, що в ході проведення досудового розслідування було порушено право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.
Аналізуючи решту доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не знаходить їх обґрунтованими.
Так, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що ні органом слідства , ні судом не було надано знаряддя вбивства металеві палки, на яких могли бути відбитки пальців, що на його думку підтверджує його невинуватість.
У межах досудового розслідування дійсно не були виявлені металеві предмети, за допомогою яких було вчинене вбивство ОСОБА_20 , та відбитки пальців обвинувачених на них, втім їх відсутність пояснюється тим, що з моменту вчинення вбивства - 22.12.2014 року, до дня, коли було знайдено тіло ОСОБА_20 - 21.03.2015 року пройшов тривалий час ( а.с.19-27 т.3). Крім того, відсутність цих речових доказів не свідчить про необґрунтованість оскаржуваного вироку, оскільки винність обвинувачених поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю інших досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.
Так, у даній апеляційній скарзі прокурор не оспорює відповідність закону, достатність та справедливість покарання, призначеного оскаржуваним вироком суду обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 146 КК України, оскільки не наводить будь-яких міркувань з цього приводу та у новому вироку просить призначити його у такому ж виді та розмірі. У той же час прокурор вважає, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 за п.п.3,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України є м`яким, оскільки зважаючи на обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 65 КК України, ОСОБА_6 має бути призначене найсуворіше за видом покарання, з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 115 КК України - довічне позбавлення волі.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за п.п.3,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, достатньою мірою взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ст. 65 КК України, а саме те, що це кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; характеристику особи цього обвинуваченого, а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра в теперішній час не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та обставин, що його пом`якшують, а також думку потерпілих, щодо призначення покарання обвинуваченому.
Проаналізувавши ці обставини у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання за п.п. 3,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений санкцією даної частини статті закону України про кримінальну відповідальність, після чого призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів за правилами ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення цим покаранням менш суворого покарання, призначеного обвинуваченому за ч. 3 ст. 146 КК України, призначивши остаточно до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що це покарання відповідає вимогам закону, є справедливим за видом та розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
Доводи прокурора цього висновку не спростовують, оскільки всі наведені ним обставини, як це прямо зазначено в апеляційній скарзі, були відомі суду при ухваленні оскаржуваного вироку та зазначені у ньому, а з посиланнями прокурора щодо ненадання їм належної оцінки колегія суддів не погоджується, оскільки вважає, що ці обставини судом першої інстанції були достатньою мірою взяті до уваги та отримали належну оцінку.
Крім того, відповідно до ст. ст. 51, 64 КК України довічне позбавлення волі є найбільш суворим видом покарання з числа передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та може бути застосоване лише у випадку, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Згідно ч. 2 ст. 65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених санкцією відповідної статті (частини статті) Особливої частини КК України може бути призначений, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Верховним Судом України у п. 2 Постанови його Пленуму від 07.02.2003 р. № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" висловлено позицію про те, що призначення покарання у виді довічного позбавлення волі повинне мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.
Оцінюючи у сукупності обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 65 КК України, зокрема звертаючи увагу на відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що за вчинений обвинуваченим злочин, передбачений п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, останньому з урахуванням відомостей про його особу та фактичних обставин вчинення цього злочину має бути призначене покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений санкцією даної частини статті закону України про кримінальну відповідальність.
Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора не дають достатніх підстав вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосоване покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, поданих на оскаржуваний вирок суду.
Порушень кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставою для скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року, по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004065 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;
ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою, - в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4