АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001281 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 рокувідносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, освіта середня, не одруженого, дітей не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 17 грудня 2009 року Оболонським районним судом міста Києва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 26 вересня 2014 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, громадянина України, освіта середня, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження, працюючого неофіційно таксистом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 залишено без змін у виді утримання під вартою в Київському СІЗО.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 ОСОБА_8 ухвалено обраховувати з 19 лютого 2016 року.

Згідно ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_8 час їх попереднього ув`язнення з 19 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо судових витрат по справі.

Згідно вимог п.1 ч.9 ст.100 КПК України ухвалено конфіскувати в дохід держави, як засіб вчинення кримінального правопорушення, автомобіль «Шкода Октавія», 2006 року випуску, синього кольору, номер шассі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 і зберігається в Подільському УП ГУ Національної поліції України в місті Києві.
Згідно з вироком суду, 19 лютого 2016 року, близько 16 години, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 перебували в салоні автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить останньому, за адресою: м. Київ, вулиця Сирецька 46, та побачили, як поруч пройшли чоловік та жінка, у якої в вухах були сережки. В цей момент ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову, спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, а саме сережок потерпілої ОСОБА_13 , розподіливши між собою ролі, згідно яких ОСОБА_12 мав прослідувати за потерпілою та шляхом ривка зірвати у неї з вух сережки, а ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, повинен був перебувати поруч. Після того, як ОСОБА_12 підбіжить із викраденим майном та сяде до салону автомобіля, ОСОБА_8 повинен був разом з ним на автомобілі зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, згідно розподілених ролей, 19 лютого 2016 року, близько 16 години 20 хвилин, за адресою: м. Київ, вулиця Сирецька 46, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вийшли з салону автомобіля та деякий час прослідували за потерпілою ОСОБА_13 та її чоловіком, після чого ОСОБА_8 повернувся до автомобіля та, керуючи ним, наздогнав ОСОБА_10 , який продовжував йти за потерпілою. Після цього ОСОБА_12 , підбігши ззаду до потерпілої ОСОБА_13 , лівою рукою схопив її за ліве вухо, а правою рукою за праве та шляхом ривка зірвав з лівого вуха золоту сережку 585 проби, у вигляді квітів з камінцями фіоніту, масою 3,335 г, вартістю 5000 гривень.
Відкрито викравши майно потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_12 підбіг до автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , та сів на переднє пасажирське сидіння, після чого ОСОБА_8 негайно розпочав рух з метою зникнення з місця вчинення злочину та отримання можливості розпорядитися викраденим майном.

Після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на автомобілі з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 5000 гривень 00 копійок
Крім цього, 19 лютого 2016 року, близько 16 години 40 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , перебували в салоні автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить останньому, за адресою: м. Київ, вулиця Захарівська, 7 та побачили як до них наближалась жінка із сережками у вухах.
В цей момент ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, а саме сережок потерпілої ОСОБА_14 , розподіливши між собою ролі, згідно яких ОСОБА_12 мав прослідувати за потерпілою та шляхом ривка зірвати у неї з вух сережки, а ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, перебувати поруч, а після того, як ОСОБА_12 підбіжить до нього із викраденим майном та сяде до салону автомобіля, керуючи автомобілем, зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів згідно розподілених ролей, 19 лютого 2016 року, близько 16 години 50 хвилин, за адресою: м. Київ, вулиця Захаріська 7, ОСОБА_12 вийшов з салону автомобіля та деякий час слідував за потерпілою ОСОБА_14 , а ОСОБА_8 перебуваючи у салоні автомобіля, чекав повернення ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_12 , підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_14 , лівою рукою схопив її за ліве вухо, а правою рукою за праве та шляхом ривка зірвав з вух 2 золоті сережки 585 проби, у вигляді пелюстків квітів з камінцями фіаніту, вагою 1,5 г кожна, загальною вартістю 3000 гривень 00 копійок.
Відкрито викравши майно потерпілої ОСОБА_14 , ОСОБА_12 підбіг до автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , та сів на переднє пасажирське сидіння, після чого ОСОБА_8 негайно розпочав рух з метою зникнення з місця вчинення злочину та отримання можливості розпорядитися викраденим майном.

Після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , на автомобілі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 3000 гривень.

Також, 19 лютого 2016 року, близько 19 годин 50 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , перебували в салоні автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить останньому, за адресою: м. Київ, вулиця Порика 17-Б та побачили, як до них наближалась жінка із сережками у вухах.
В цей момент ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, а саме сережок потерпілої ОСОБА_15 , розподіливши між собою ролі, згідно яких ОСОБА_12 мав підійти до потерпілої та шляхом ривка зірвати у неї з вух сережки, а ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, перебувати поруч, а після того, як ОСОБА_12 підбіжить до нього із викраденим майном та сяде до салону автомобіля, керуючи автомобілем, зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, згідно розподілених ролей, 19 лютого 2016 року, близько 20 години, за адресою: м. Київ, вулиця Василя Порика,17-Б, ОСОБА_12 вийшов з салону автомобіля та підійшов до потерпілої ОСОБА_15 , а ОСОБА_8 , перебуваючи у салоні автомобіля, чекав повернення ОСОБА_10 .
Після цього, завівши розмову з потерпілою, ОСОБА_12 шляхом ривка зірвав з вух ОСОБА_15 2 золоті сережки, вагою 2 г кожна, 585 проби, загальною вартістю 2680 гривень 00 копійок.

Відкрито викравши майно потерпілої ОСОБА_15 , ОСОБА_12 підбіг до автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого перебував ОСОБА_8 , та сів на переднє пасажирське сидіння, після чого ОСОБА_8 негайно розпочав рух з метою зникнення з місця вчинення злочину та отримання можливості розпорядитися викраденим майном.

Після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , на автомобілі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 2680 гривень.
Не погодившись з рішенням суду, в апеляційній скарзі, зі змінами та доповненнями до неї, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_7 , просять вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.
При цьому, в своїх апеляційних скаргах, схожих за змістом, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказують, що вирок відносно ОСОБА_17 , та ОСОБА_7 є незаконним, оскільки під час судового розгляду їх вина не була доведена, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначають, що під час судового розгляду були досліджені докази, допитані обвинувачені, потерпілі та свідки, яким судом дана неправильна оцінка. Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 повідомили, що до вчинених злочинів ніякого відношення вони не мають, показання, які надавались потерпілими та свідками не відповідають дійсним обставинам справи, а свідки сторони захисту під час їх допиту повідомили, що ОСОБА_7 в день та час, коли відбувались злочини, перебував за межами м. Києва, що в свою чергу виключає його участь та участь ОСОБА_8 у вчинених кримінальних правопорушеннях.
Також, ОСОБА_8 повідомив, що 19 лютого 2016 року він працював таксистом та здійснював виїзди за викликом, їх було багато, тож цілком ймовірно, що він міг знаходитись за місцем скоєння злочинів, оскільки підвозив пасажирів.

Крім цього, допитана потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила, що 19.02.2016 року перебуваючи на вулиці, вона бачила двох чоловіків, які за її показаннями були одягнені в темний зимовий одяг, хлопці весь час йшли в одному напрямку з нею, переганяючи та згодом відстаючи по напрямку її руху. Зірвавши сережки з її вух, один з чоловіків сів в машину чорного кольору та обидва зникли з місця пригоди. В той же час вона не змогла вказати на ОСОБА_8 як на особу, яка йшла поряд з нею або здійснювала керування автомобілем.
Потерпіла ОСОБА_18 під час її допиту в судовому засіданні повідомила, що 19.02.2016 року, приблизно о 16-50 годині, вона йшла по вулиці і в цей час хтось підбіг ззаду, зірвав з її вух сережки, швидко побіг в сторону автомобіля, який стояв з включеним двигуном та усівшись поряд з водієм, поїхав з місця події. При цьому потерпіла повідомила, що вона не бачила, хто був за кермом автомобіля, а особу, яка зірвала з вух сережки вона може зазначити лише за загальними рисами. Однак, маючи математичний хист та здатність запам`ятовувати цифри, вона запам`ятала державний номерний знак автомобіля. Показання потерпілої ОСОБА_19 жодним чином не доводять обставин, на які вона вказує, оскільки вона фактично перебувала на значній відстані від місця стоянки автомобіля, під час допиту не змогла вказати кольору та марки автомобіля і його номерні знаки.
Потерпіла ОСОБА_15 під час допиту в судовому засіданні повідомила, що 19.02.2016 року, в темний час доби, приблизно о 20-00 годині, вона була зупинена молодим хлопцем, який задавши їй звичайні питання, згодом зірвав з її вух сережки та побіг у напрямку автомобіля, який стояв в темряві, а згодом, сівши в автомобіль, грабіжники втекли з місця події. Повідомити про зовнішні ознаки грабіжника вона не змогла. Також, вона наполягала, що автомобіль був чорного кольору, хоч при цьому достовірно встановлено, що автомобіль, на якому таксував ОСОБА_8 , був синього кольору.

Допитані свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , дали суду показання, що начебто бачила автомобіль обвинуваченого ОСОБА_8 в момент вчинення грабежу та запам`ятали номерні знаки транспорту, однак, до таких показань слід віднестись критично, оскільки самі свідки повідомили, що автомобіль рухався на швидкості, перебував на значній відстані і вказана обставина виключає можливість побачити осіб, які перебували в автомобілі та тим більше у них не було можливості запам`ятати номерні знаки.

Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 взагалі надали показання, які суд цілком обґрунтовано не взяв до уваги у зв`язку з їх недопустимістю внаслідок порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_10 .
Допитані під час судового розгляду свідки сторони захисту - ОСОБА_24 та ОСОБА_25 повідомили, що ОСОБА_7 в день вчинення грабежів на потерпілих та в час, коли вони відбувались, 19.02.2016 року, перебував поза межами м. Києва та виїхав до місця свого проживання в м. Києві після 18-00 години. Показання свідків захисту є послідовними та логічним, а отже підстав не брати їх до уваги немає. Вказані показання свідків сторони захисту доводять, що обвинувачений ОСОБА_8 не був та не міг бути на місці в день та час, коли відбувались злочини щодо потерпілих.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 крім цього зазначив, що вирок суду першої інстанції є незаконним, побудований на доказах добутих незаконним шляхом, з порушенням його конституційних прав передбачених ст. 62 Конституції України. Потерпілі по справі, під час їх допиту в судовому засіданні, не впізнали його як особу, яка пограбувала їх. Показання свідків по справі, на які послався суд не відповідають дійсності, так як на них здійснювався тиск зі сторони прокурора та суду першої інстанції. На час затримання він не знаходився біля ломбарду, а йшов до супермаркету «Фуршет», підтвердженням чого є відеозапис, проте в матеріалах справи він відсутній з невідомих на те причин.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_8 , котрі підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, не заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 котрі підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, як і апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 ; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, провівши судові дебатита надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Розглянувши кримінальне провадження суд першої інстанції визнав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежу) вчиненого за попередньою змовою групою осіб. При цьому дії ОСОБА_7 кваліфіковані як вчинені повторно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах не ставиться питання про повторне дослідження судом апеляційної інстанції доказів, якими обґрунтовуються доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_26 , не заявлено ними таких клопотань і після роз`яснень їм під час апеляційного розгляду положень ч. 3ст. 404 КПК України та судової практики з цього приводу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні не визнав та дав показання, що всі докази відносно нього сфальсифіковано, посилаючись на непослідовність показань потерпілих та відсутність його на місці події злочинів. В той день він, після роботи, близько 21 години, зустрівся випадково з ОСОБА_8 . Знаючи, що той працює таксистом, попросив підвезти до магазину, де його і було затримано. ОСОБА_8 до цього знав близько 2 тижнів, познайомились на мийці, куди той приїжджав помити автомобіль. Перед цим, 19.02.2016 року з 10 до 17 години був за межами міста Києва в селищі Лютіж, Вишгородського району, Київської області. Близько 18 години заїхав на мийку по вулиці Луговій у місті Києві, де працював. При затриманні у нього було вилучено близько 100 гривень, ніяких золотих виробів у нього не вилучалося. Під час досудового розслідування давав показання під примусом. Під тиском брав участь у проведенні слідчого експерименту. Працівники поліції примусили його написати згоду на проведення цієї дії без адвоката. Показання його під час слідчого експеримента сфальсифікували. Фактично його лише фотографували в якихось місцях, які вибирав слідчий. Автомобіль ОСОБА_8 синього кольору, номера його не пам`ятає. Явку з повинною писав під примусом.
Обвинувачений ОСОБА_8 дав суду показання, що свою вину він не визнає, оскільки ніякої участі у злочинах, відображених в обвинуваченні, не брав. За станом на 19 лютого 2016 року працював таксистом, тому підвозив в цей день багато людей. У своїй власності має автомобіль «Шкода Октавія». ОСОБА_10 зустрів, їдучи в бік вулиці Мостицької, біля "Вареничної" на вулиці Межевій. ОСОБА_12 його зупинив. Він не знає, чому саме його впізнала потерпіла ОСОБА_13 . Будь-яких золотих виробів під час затримання у нього виявлено не було. Чи був він в ломбарді 19 лютого 2016 року не пам`ятає. Сережки здавав в ломбард, однак, це було давно.

Судом першої інстанції були ретельно перевірені доводи обвинувачених шляхом допиту потерпілих та свідків. При цьому, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_27 у вчиненні інкримінованих їм дій суд послався на показання в суді:
потерпілої ОСОБА_28 , яка показала , що 19 лютого 2016 року, близько 16 години25хвилин, вона з чоловіком йшла по вулиці Сирецькій у місті Києві з пакунками. Біля спортклубу «Спарта» по вулиці Сирецькій, 36, побачила чоловіків, присутніх в залі судового засідання. Це були ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які йшли спочатку попереду, а потім позаду них. Обоє були одягені в темний одяг, спілкувались між собою. Один з них відійшов, інший робив вигляд, що розмовляє по телефону. Як тільки вони зайшли за ріг будинку, один з цих чоловіків, а це був як вона категорично стверджує ОСОБА_12 , зірвав з неї сережку і відразу дуже швидко сів в заведене авто і авто швидко помчало. Чоловік запам`ятав авто і його номер. Сережку було зірвано лише одну. Вартість однієї сережки 5000 гривень. Обличчя обох осіб вона запам`ятала. Тілесних ушкоджень їй не заподіяно. Чоловік також запам`ятав номер автомобіля та обличчя водія;
потерпілої ОСОБА_18 , яка засвідчила, що в п`ятницю 19 лютого 2016 року, близько 16 години 50 хвилин, повертаючись додому по вулиці Захарівській, побачила автомобіль «Шкода», темно-синього кольору. Авто їй сподобалось, тому вона звернула на нього увагу. Ще звернула увагу на те, що двері в авто були не повністю зачинені. Через деякий час вона почула, що позаду хтось біжить, після чого у неї вихопили з вух сережки. Повернувшись, вона побачила високого молодого чоловіка, який швидко вскочив до авто, яке відразу поїхало по вулиці Захарівській. Маючи математичний склад розуму, вона запам`ятала початок номеру автомобіля АА 8638. У неї викрали сережки білого та жовтого кольору вагою 3 грами. Вартість викраденого вона оцінює не менше ніж у 3000 гривень. Грабіжника вона бачила зі спини, це був високий, стрункий чоловік, одягнений в чорні штани, чорну зимову куртку, спортивну чорну шапку. Обличчя взагалі не бачила, зріст приблизно 190 см. Авто було заведене та відразу від`їхало. Двері переднього сидіння поруч з водієм були відчинені, особа сіла на переднє сидіння і авто різко пришвидшилось. Вона вважає, що грабіжник і водій автомобіля діяли узгоджено і спільно;

потерпілої ОСОБА_15 , яка дала суду показання, що 19 лютого 2016 року поверталась додому, йшла по проспекту Правди, близько 20 години 10 хвилин, її обігнало чорне авто, яке проїхавши вперед, зупинилось. З авто вийшов молодий чоловік і пішов їй назустріч, запитав, де вулиця Порика. Вона йому показала жестом місце розташування цієї вулиці. Однак, після цього він раптово руками висмикнув з її вух сережки та побіг, а потім сів в автомобіль на пасажирське сидіння. Автомобіль різко рушив з місця і поїхав. Вона запам`ятала перші цифри номеру, це були 86. Вона негайно зателефонувала в поліцію. Згодом їй повідомили, що грабіжників затримали біля ломбарду, її туди привезли і вона одразу впізнала особу, яка її пограбувала. Вона також звертає увагу на його специфічну мову. Це був нині присутній в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 . Викрадені сережки вона придбала 5-6 років назад і оцінює їх не менше ніж у 2600 гривень. Обвинуваченого впізнала за зростом, по обличчю та іншим прикметам, будь яких сумнівів у неї не було, ще вона звернула увагу, що у ОСОБА_10 була специфічна вимова. Водія автомобіля вона не бачила;

свідка ОСОБА_20 , який дав суду показання, що близько 16 години 10 хвилин 19 лютого 2016 року він з дружиною йшли по вулиці Сирецькій. Помітили, що за ними йдуть двоє молодих людей. Ці підозрілі особи, то обганяли їх, рівняючись, то йшли позаду, один з них робив вигляд, що розмовляє по телефону. Через деякий час підозріла особа залишилась одна, це був ОСОБА_12 . Коли вони зайшлии за ріг будинку, жінка крикнула: «сережки». Він зрозумів, що дружину пограбували, та побіг за грабіжником. Побачив, що стояла заведена напоготові автомашина. Це була "Октавія", державний номерний знак НОМЕР_3 , чорнильного кольору. Після цього вони зателефонували в поліцію і повідомили про те, що сталось. Цих хлопців він раніше бачив біля мийки по вулиці Сирецька, на тому ж авто. Він категорично стверджую, що ці особи були вдвох, йшли разом, розмовляли. Він стверджує, що запуску двигуна не було, авто відразу після того, як ОСОБА_12 сів, рушило вперед. Вважає, що особа, яка зривала сережки та водій авто діяли заодно. Він стверджує, що добре запам`ятав як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_8 . Коли в автомобіль сідав ОСОБА_12 , він через відчинені двері побачив водія, це був нині обвинувачений ОСОБА_8 . Номера автомобіля він побачив одразу, як автомашина почала рух;

свідка ОСОБА_21 , котрий показав суду, що обвинувачених не знає та ніколи їх не бачив. Близько 17 години вони з дружиною на автомобілі повертались додому та їхали по вулиці Сирецькій у місті Києві. Вони побачили, як біжить чоловік, а за ним інший. Побачили припарковане авто "Шкода-Октавія" темно синього кольору, а також як переший чоловік вскочив в авто. Авто відразу поїхало. Особа, яка втікала, була чоловічої статі, високий, одягнений в чорну куртку та чорну шапку. Авто було чорно-синього, чорнильного кольору, з номерами НОМЕР_3 . Як тільки перша особа дуже швидко сіла в авто, воно відразу швидко поїхало. Авто стояло заведене, двері були відчинені, з цього він може зробити висновок, що особи діяли заодно. Після цього вони підійшли до чоловіка, котрий біг за обвинуваченим та до жінки, його дружини, які повідомили, що невідомі зірвали сережки. Оскільки вони запам`ятали номер авто, то з дружиною вирішили зупинитись і бути свідками у справі.
Окрім показань потерпілих та свідків, вина обвинувачених, за висновками суду, підтверджується даними протоколів про прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень, згідно яких, зокрема, потерпіла ОСОБА_18 повідомила про викрадення у неї шляхом зривання з вух двох золотих сережок вартістю 3000 грн. і прикмети особи, яка вчинила кримінальне правопорушення - зріст 190 сантиметрів, худорлявої тілобудови одягнений у в`язану чорну спортивну куртку чорного кольору та джинси; потерпіла ОСОБА_15 повідомила, що до неї підбіг невідомий та відкрито викрав сережки вартістю біля 3000 грн.
Проаналізувавши вищевказані докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинувачених у скоєнні інкримінованих їм злочинів доведена доказами, які відповідно до вимог ст. 85 КПК України є належними, так як вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також допустимими, оскільки фактичні дані, які містяться у показаннях в судовому засіданні обвинувачених, потерпілих, свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 отримано з дотриманням вимог КПК України.
Суд першої інстанції обгрунтовано критично віднісся до фактичних обставин, які відображені в протоколі впізнання по фотокартках обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілою ОСОБА_15 , яке проводилось вже після того, як обвинувачений був в день вчинення злочину особисто пред`явлений їй для попереднього впізнання. Однак, суд, належним чином вмотивувавши своє рішення, правомірно взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_15 в судовому засіданні, в яких вона категорично стверджувала, що саме ОСОБА_12 її пограбував, і що після затримання вона його впізнала по рисам обличчя, росту, одягу. Суд також взяв до уваги, що ця потерпіла звернула увагу на наявний дефект мови ОСОБА_10 , який до неї звертався на місці злочину, про це вона одразу повідомила працівників поліції, і це підтвердилось в судах як першої, так і апеляційної інстанції, що в сукупності з іншими фактичними обставинами підтверджує правдивість показань потерпілої ОСОБА_15 .
Всупереч твердженням апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про послідовність показань потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_20 про те, що перед пограбуванням вони бачили як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_8 , які йшли разом, то обганяли їх, то відставали від них, а потім ОСОБА_8 кудись зник, і що після пограбування потерпілої ОСОБА_29 , якого вона категорично впізнає, той надзвичайно швидко сів в автомобіль, який в свою чергу, різко рушив з місця злочину. При цьому ОСОБА_20 вдалося запам`ятати номер автомобіля та обличчя ОСОБА_8 .
Як правильно зазначив суд першої інстанції, в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_14 , показання потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_21 свідчать про узгодженість дій ОСОБА_10 та водія автомобіля «Шкода» ОСОБА_8 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_30 для досягнення спільної мети - пограбування потерпілих, з розподіленням ролей.

Обгрунтовано, належним чином вмотивувавши своє рішення, суд критично віднісся до показань свідка ОСОБА_24 , яка є двоюрідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_10 , та дала показання, що 19 лютого 2016 року ОСОБА_12 до 17 години перебував в селі Лютіж, Вишгородського району, Київської області, та показань свідка ОСОБА_25 , що є сусідкою тітки ОСОБА_10 у селі Лютіж, яка не в категоричній формі підтвердити, що бачила обвинуваченого ОСОБА_10 в селі Лютіж, Вишгородського району, Київської області 19 лютого 2016 року. Колегія суддів вважає, що дійсно ОСОБА_24 є зацікавленою особою, що підтверджується її родинними зв`язками з обвинуваченим ОСОБА_29 та тим фактом що з часу затримання ОСОБА_7 19 лютого 2016 року та до запрошення в судове засідання, вона нікуди офіційно не зверталась з інформацією, про те, що до 17 години 19 лютого 2016 року обвинувачений перебував у неї вдома. Показання ОСОБА_25 суд обгрунтовано визнав непереконливими, так як вона сумнівалась щодо конкретної дати, коли бачити обвинуваченого ОСОБА_7 , а була лише переконана, що це було в п`ятницю, тому її показання не спростовують категоричні твердження потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , що саме ОСОБА_12 вчинив їх пограбування.
Суд першої інстанції об`єктивно підійшов до оцінки всіх доказів по справі, зокрема звернувши увагу на те, що у протоколі затримання ОСОБА_7 від 20 лютого 2016 року безпідставно вказано, що під час затримання ОСОБА_10 у нього виявлено та вилучено квитанції про здачу у ломбард виробів з металу жовтого кольору та грошові кошти ( т.1, а.с.58), про що робив зауваження у протоколі ОСОБА_12 . В той же час суд обґрунтовано вважав, що інші фактичні обставини, які містяться у цьому протоколі затримання, в тому числі інформація про фактичне затримання ОСОБА_10 о 21 годині 19 лютого 2016 року, є належними та допустимими.

Через порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист під час проведення слідчого експерименту за його участю ( т.1 а.с. 95-108), суд обґрунтовано визнав цей доказ недопустимими, як і показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які буди понятими під час проведення слідчого експерименту, що свідчить про неупередженість суду та спростовує доводи апеляційних скарг з цього приводу.
Оскільки суд першої інстанції не обґрунтовував у вироку винуватість обвинувачених визнавальними показаннями, які ті давали під час досудового розслідування, то наявність кримінального провадження за заявою обвинуваченого ОСОБА_10 щодо неправомірних дій працівників поліції не ставить під сумнів законність та обґрунтованість даного вироку.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що показання потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в суді, щодо достовірності викладення яких у вироку суду першої інстанції нема претензій у сторони захисту, в сукупупності з іншими доказами, які узгоджуються з характером та логікою розвитку подій, безаперечено викривають обвинувачених у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.186 КК України.
Доводи апеляційних скарг про те, що потерпілими та свідками вказується різний колір автомобіля, яким користувались грабіжники синій та чорний спростовуються особливостями сприйняття кольору автомобіля у вечірній час, коли важко відрізнити синій колір від чорного, тим більше двома потерпілими, які є особами похилого віку.

Посилання ОСОБА_7 на запис відеокамери, яким ніби то підтверджується. що він на час затримання знаходився не біля ломбарда, а йшов в сторону магазину«Фуршет», нічим не підтверджені, так як такий відеозапис не досліджувався судом.
Таким чином, колегією суддів не встановлено даних на підтвердження доводів апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість вироку суду в частині визнання обох обвинувачених винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи обвинуваченим покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відноситься до тяжких, обставини їх скоєння, відомості про особу обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше судимий за аналогічний злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, ОСОБА_8 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання та попередньої роботи характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, які пом`якшують покарання обох обвинувачених судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує їх покарання судом визнано вчинення злочину щодо осіб похилого віку, якими є потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , що передбачено п.6 ч.1 ст. 67 КК України.
Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що виправлення, перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без їх ізоляції від суспільства та визначив їм покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі: ОСОБА_7 строком на шість років та ОСОБА_8 строком на п`ять років, що відповідає санкції цієї статті, ступеню тяжкості вчинених злочинів, характеру скоєних кожним із співучасників дій та даним про їх особу.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг на вирок суду.
В той же час, колегія суддів, на підставі повноважень передбачених ч.2 ст. 404 КПК України, приходить до висновку про необхідність зміни вироку в частині вирішення питання про конфіскацію автомобіля, який належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_8 .
Так, вважаючи, що злочин було скоєно із використанням автомобіля, суд, посилаючись на вимоги п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України прийняв рішення конфіскувати в дохід держави, як засіб вчинення кримінального правопорушення, автомобіль «Шкода Октавія», 2006 року випуску, синього кольору, номер шассі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 і зберігається в Подільському УП ГУ Національної поліції України в місті Києві.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку вказаний вище автомобіль був засобом вчинення кримінальних правопорушень є помилковим, оскільки згідно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин обвинувачені використовували даний автомобіль не під час відкритого викрадення майна потерпілих за попередньою змовою групою осіб, а для того, щоб дістатися до місця вчинення злочинів та зникнути з нього. Саме заволодіння майном потерпілих відбувалось без використання автомобіля.
За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про необхідність виключення з резолютивної частини вироку вказівки про конфіскацію вказаного вище автомобіля в дохід держави та про повернення його власнику, оскільки ч. 2 ст. 186 КК України не передбачає призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна і в матеріалах судового провадження відсутні дані про наявність цивільних позовів потерпілих.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407,408,419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
В порядку ч.2 ст. 404 КПК України вирок Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про конфіскацію в дохід держави, згідно п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, як засіб вчинення кримінального правопорушення, автомобіль «Шкода Октавія», 2006 року випуску, синього кольору, номер шассі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 і зберігається в Подільському УП ГУ Національної поліції України в місті Києві, та повернути цей автомобіль власнику.

У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

______________ ______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_31