Провадження №11-кп/772/371/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0006438 від 26.09.2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкенту, Узбекистану, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
28.02.2005 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
10.08.2005 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення воді; звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
31.03.2006 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
04.11.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
08.06.2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч.1 ст.187, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, 25.05.2015 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 9 місяців 22 дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9

обвинуваченого : ОСОБА_8

В с т а н о в и в :
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.06.2011 року та призначити остаточне покарання у вигляді 5 років 9 місяців позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року скасувати. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Запобіжний захід обраний ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2015 року скасувати, звільнивши ОСОБА_8 із залу суду.
Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року скасувати та призначити новий судовий розгляд, при цьому змінити міру запобіжного заходу , не пов`язану з позбавленням волі, в іншому випадку , скориставшись вимогами ст. 408 КПК України, змінити правову кваліфікацію зі ст. 15, 186 ч.2 КК України на 296 ч.1 КК України та постановити новий вирок, що буде відповідати тяжкості вчиненого злочину.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України.
Призначено ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.06.2011 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26.09.2015 року до 24.11.2015 року та з 21.12.2015 року до набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 384,00 гривні.
Вирішено долю речових доказів.
Як убачається з вироку ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення наступного.

ОСОБА_8 25.09.2015 року о 22 годині 17 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поруч магазину «Гроно», що розташований по проспекту Коцюбинського 35, помітив ОСОБА_10 та її дочку ОСОБА_11 , яких в цей день бачив в кафе «Проспект», де відпочивав разом зі своїми знайомими. В цей момент у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи його, ОСОБА_8 направився слідом за ОСОБА_10 та її дочкою до буді АДРЕСА_2 , перебуваючи в дворі та доводячи свій протиправний намір до кінця, ОСОБА_8 з корисливих спонукань підбіг до ОСОБА_10 та наніс їй численні удари кулаками по голові та обличчю, заподіявши згідно висновку судово-медичної експертизи № 1459 від 06.10.2015 року тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, на правому передпліччі, в лівій підпахвинній ділянці, крововиливи та садна на слизових оболонках верхньої та нижньої губ, які належать до легких тілесних ушкоджень. Характер і локалізація вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 свідчать про травматичні дії тупого твердого предмету у відповідні до локалізації ушкоджень ділянки голови та рук, що за механізмом утворення допускає можливість утворення внаслідок нанесення ударів кулаками в ділянки голови та рук.
В цей час, ОСОБА_8 , діючи відкрито та повторно заволодів мобільним телефоном «SamsyngGT-S5230» ІМЕІ: НОМЕР_1 ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 881 від 09.10.2015 року з урахуванням зносу, на момент проведення експертизи могла становити 589,16 грн. Однак ОСОБА_8 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, так як його протиправні дії були зупинені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Також, стороною обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що 25.09.2015 року о 21 годині 45 хв., перебував в приміщенні кафе «Проспект», що розташоване поруч пологового будинку №2 по проспекту Коцюбинського в місті Вінниці, де вживав спиртні напої спільно з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . За одним із столиків ОСОБА_8 помітив раніше незнайому йому ОСОБА_16 , яка сиділа в компанії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . В цей момент у ОСОБА_8 виник протиправний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з корисливих спонукань, підійшов до ОСОБА_16 , після чого правою рукою схопився за її золотий ланцюжок плетіння «Нона» 585 проби вагою 8 г, на якому висів золотий кулон 585 пробити вагою 2,8 г та за золотий ланцюжок плетіння «Серпантин» 585 проби вагою 2,5 г, на якому висіли золотий хрестик вагою 3 г, що знаходились на шиї останньої та шляхом ривка потягнув їх в бік.
Згідно довідки Національного банку України № 90-02/11-013 від 11.11.2015 року станом на 25.09.2015 вартість одного грама золота 585 проби у брухті становила 456,80 грн., що загалом становить 7445,84 грн.
В цей момент ОСОБА_16 , усвідомлюючи злочинний намір ОСОБА_8 , та бажаючи перешкодити йому, однією рукою схопилась за ланцюжки. Іншою відштовхнула ОСОБА_8 від себе. Від вказаного поштовху ОСОБА_8 втративши рівновагу та впав на підлогу кафе, таким чином не змігши закінчити свої злочинні дії до кінця.
Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, суд першої інстанції всупереч вимог ст.65 КК України, роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 30.09.1994 року « Про судову діяльність в умовах загострення в Україні криміногенної ситуації» призначив м`яке покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі й за умисні тяжкі злочини щодо власності, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив кримінальні правопорушення, не враховано ставлення винної особи до вчиненого злочину, оскільки свою вину ОСОБА_8 не визнав.

Судом першої інстанції за результатами розгляду обвинувального акту не в повній мірі надано правову оцінку доказам , які надані стороною обвинуваченні в судовому засіданні, які в своїй сукупності в повній мірі підтверджують пред`явлене обвинувачення, що в результаті призвело до виправдання ОСОБА_8 за епізодом вчинення злочину відносно ОСОБА_16 ..

Так, ОСОБА_16 зверталась до органів поліції з відповідною заявою, під час досудового розслідування за її участі було складено значну кількість процесуальних документів, в яких вона послідовно зазначала, що особа умисно намагалась зірвати з її шиї золоті вироби, що ставить під сумнів її покази в судовому засіданні.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, мають місце істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, відсутні звукозаписи судових засідань від 12.01.2016 року, 17.02.2016 року, частково 07.04.2016 року, порушено ст. 322 КПК України, ст.37 КПК України, ст.22 КПК України, ст.23 КПК України, так як приймав участь неуповноважений прокурор ОСОБА_19 , змінювався порядок дослідження доказів, черговість допиту осіб, при застосуванні ст.71 КК України, суд повністю приєднав невідбуту частину покарання, не перевірив допустимість доказів, допустив в порушення ст.370 КПК України суперечності, не обґрунтував висновки щодо винуватості ОСОБА_8 , не вирішив питання про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на ст.296 ч.1 КК України.

В зв`язку з порушенням ч.1, ч.2 ст.412 КПК України , захист вважає, що наявні підстави для нового судового розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що судом об`єктивно не були досліджені всі обставини, безпідставно не прийняті його доводи щодо вчинення відносно ОСОБА_10 хуліганських дій, невірно визначено остаточне покарання , в порушення ст.412 КПК України відсутній частково технічний запис судових засідань, порушено вимоги ст. 370 КПК України

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який вважає безпідставним виправдання ОСОБА_8 по епізоду відносно ОСОБА_16 та просив задоволити апеляційну скаргу , ухвалити вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.06.2011 року та призначити остаточне покарання у вигляді 5 років 9 місяців позбавлення волі., обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ст. 186 КК України на ст. 296 ч.1 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з вироку суду висновки , щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ст.186 КК України по епізоду відносно ОСОБА_10 ґрунтуються на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження в дотримання вимог ст. 94 КПК України.

Під час судового розгляду судом неналежним чином досліджено та перевірено показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності умислу на пограбування ОСОБА_10 та вчинення відносно потерпілої хуліганських дій.

При цьому оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Так, судом допитано потерпілу ОСОБА_10 , яка наполягала на тому, що ОСОБА_8 намагався її пограбувати 29.09.2015 року біля дверей під`їзду її будинку, заподіявши при цьому їй тілесні ушкодження, детально розповідаючи про обставини.

Показання потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснював, що він разом з товаришем ОСОБА_13 затримали ОСОБА_8 , який заволодів мобільним телефоном його матері, заподіявши останній тілесні ушкодження .

Свідок ОСОБА_11 підтвердила той факт, що ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження її матері та забрав мобільний телефон, з яким в послідуючому його затримали.

Також, судом першої інстанції досліджено заяву ОСОБА_10 , згідно якої вона просить прийняти міри до невідомої особи, яка 25.09.2016 року о 22 годині, перебуваючи в дворі будинку №31 по вул. 50-річчя Перемоги, шляхом застосування фізичної сили, заволоділа її мобільним телефоном марки «Самсунг» з сім картою «Лайф» з номером НОМЕР_2 , чим завдала матеріальної шкоди на суму 300 грн., що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.09.2015 року ; висновок експерта №1399 від 28.09.2015 року, згідно якого у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження - синці на обличчі, на правому передпліччі, в лівій підпахвинній ділянці, крововиливи та садна на слизових оболонках верхньої та нижньої губ. Вказані ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи -25.09.2015р. , з висновку експерта № 1459 від 30.10.2015 року вбачається , що у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження - синці на обличчі, на правому передпліччі, в лівій підпахвинній ділянці, крововиливи та садна на слизових оболонках верхньої та нижньої губ, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи -25.09.2015р., характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 за механізмом утворення допускають можливість їх утворення за будь-якого положення, за умов доступності контакту травмуючого предмета з відповідними ділянками тіла. Характер і локалізація вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 свідчать про травматичні дії тупого твердого предмету (предметів) у відповідні до локалізації ушкоджень ділянки голови та рук, що за механізмом утворення допускає можливість утворення за обставин, відображених у матеріалах кримінального провадження за показами ОСОБА_10 (протокол допиту від 26.05.15р.), ОСОБА_12 (протокол допиту від 26.09.15р.), ОСОБА_20 (протокол допиту від 26.09.15р.), тобто внаслідок нанесення ударів кулаками в ділянки голови та рук ; згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26.09.2015 року, вбачається, що ОСОБА_10 серед пред`явлених осіб впізнала особу під №3 ( ОСОБА_8 ), зазначивши, що саме даний чоловік наносив їй тілесні ушкодження 25.09.2015 року біля під`їзду будинку №31 по вул. 50-річчя Перемоги та забрав в неї мобільний телефон «Самсунг». Вказану особу вона впізнала по одягу, а саме білій футболці та жилетці кольору хакі, а також за зростом, тілобудові, кольору волосся та рисам обличчя ; згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 30.09.2015 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_10 та понятих, запис із камер відеоспостережень, якого переглянуто судом під час судового розгляду, потерпіла вказала на обстановку та обставини її пограбування, що відбулося 25.09.2015 року приблизно о 22 год. 30 хв., а саме як вона з донькою поверталася з кафе додому та біля магазину «Гроно» її донька помітила, що за ними слідує чоловік, який перед цим в кафе з її подруги зірвав золотий ланцюжок. Коли вона з донькою підійшли до під`їзду, то ця особа їх наздогнала та звернулась до неї за рогом будинку зі словами «Нелітературний вираз! Віддай цепочку!», а потім наздогнавши її біля під`їзду, почала наносити удари кулаками в голову, нанісши 4-5 ударів, і в ході нанесення ударів забрала мобільний телефон. Під час вказаного вийшов її син із другом, який присік дії нападника та забрав в нього її мобільний телефон, запис з камер відеоспостережень .
Оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, які спростовують версію обвинуваченого, що він діяв з хуліганських мотивів, наміру заволодіти мобільним телефоном не мав, суд дійшов висновку, що покази потерпілих та інші докази вказують на намір ОСОБА_8 заволодіти майном потерпілої із застосуванням насильства характерного для грабежу.
При цьому, суд прийняв до уваги показання, щодо наявності коштів у обвинуваченого та дав їм оцінку.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо наявності підстав для кваліфікації його дій відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 296 КК України та захисника ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.
Надуманими є твердження у апеляційний скарзі захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності вимог кримінального процесуального закону обвинувального акту .
Так, питання відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України перевірялось судом за участі захисника ОСОБА_7 в підготовчому засіданні 21.12.2015 року , заперечення захисника та обвинуваченого щодо призначення судового розгляду були враховані судом.
Посилання захисника ОСОБА_7 як на істотне порушення кримінального процесуального закону п.5 ч.2 ст. 412 КПК України здійснення судового засідання 22.11.2016 року за відсутності потерпілої ОСОБА_16 , суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки потерпіла ОСОБА_16 не зверталась з будь- якими заявами щодо порушення її прав.
Не відповідають дійсності вказівки у апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого щодо порушення п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, тобто відсутності технічного звукозапису від 12.01.2016 року , від 17.02.2016 року та частково 07.04.2016 року , оскільки дані записи існують.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи ознайомленим із вказаними записами, будь яких зауважень не висловлював, що спростовує зазначене у апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого.
Як убачається з провадження, судом розглянуто кримінальне провадження в дотримання вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 322 КПК України, 37 КПК України.
Посилання, що 26.08.2016 року в судовому засіданні приймав участь неуповноважений прокурор ОСОБА_19 , який в групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0006438, внесеному до ЄРДР 26.09.2015 року не призначався є надуманими.
Згідно постанови про зміну групи прокурорів від 26.08.2016 року у кримінальному провадженні № 0006438, внесеному до ЄРДР 26.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України призначено групу прокурорів у складі ОСОБА_21 та ОСОБА_19 ..
Твердження щодо порушень ст. 22 КПК України при встановленні порядку дослідження доказів, при недотриманні на думку захисту черговості при допиті свідків, щодо порушення ст. 23 КПК України в частині посилання як на доказ на телефон потерпілої ОСОБА_10 є необґрунтованими, не спростовують висновки суду першої інстанції і не є підставою для скасування вироку суду.
Не знайшли підтвердження в матеріалах кримінального провадження доводи захисту, що судом не зазначено, чому взято до уваги одні докази, відкинуті інші .
Зазначені доводи поверхові та неконкретизовані.
Судом першої інстанції перевірено належним чином під час судового розгляду питання щодо допустимості доказів, прийнятих судом.
Посилання у апеляційній скарзі на недопустимість доказів, на істотні суперечності у вироку не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так, судом першої інстанції прийнято докази, які відповідають вимогам ст. 85, 86 КПК України .
Вказуючи на істотні порушення прав людини, основоположних свобод, зокрема здійснення процесуальних дій, що потребують попереднього дозволу суду або з порушенням права на захист ставить під сумнів протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 , слідчі експерименти за участі ОСОБА_10 , висновки експертиз, однак чітко не зазначає свою позицію та не спростовує висновки суду щодо прийняття цих доказів та оцінки в сукупності .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження органами досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих , вчинений повторно відносно потерпілої ОСОБА_16 ..
Допитана потерпіла ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що золотий ланцюжок розірвався та впав на підлогу, коли ОСОБА_8 його зачепив, падаючи від її поштовху.
Суд прийняв показання потерпілої ОСОБА_16 у судовому засіданні, а не зміст її заяви , згідно якої вона просила прийняти міри до особи, що відкрито, шляхом ривка намагалась заволодіти її золотим ланцюжком, хрестиком та іконкою, оскільки вони узгоджуються з сукупністю інших доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснювала, що до їх компанії підходив обвинувачений ОСОБА_8 , який поклав руку на плече ОСОБА_16 , у відповідь на що вона його відштовхнула. Після цього ОСОБА_10 побачила на підлозі золотий хрестик та ладанку із зображенням « Божої Матері» .
Свідок ОСОБА_15 пояснював, що коли вони з ОСОБА_8 були у кафе, однак з дівчат штовхнула обвинуваченого, який впав. Він його підняв та відвів за свій столик , де вони продовжували випивати .
Свідок ОСОБА_18 працівник кафе пояснила , що ОСОБА_8 , падаючи зірвав з шиї ОСОБА_16 ланцюжок.
Проаналізувавши сукупність доказів, суд дійшов вірного висновку щодо недоведеності умислу ОСОБА_8 на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_16 ..
При цьому, суд належним чином мотивував, чому заява потерпілої, протокол огляду та постанова про визнання речовими доказами прикрас не підтверджують наявність умислу ОСОБА_8 на відкрите заволодіння чужим майном, оскільки сам факт пошкодження ланцюжка не вказує на умисел на пограбування.
Суд апеляційної інстанції вважає, що судом прийнято законне, обґрунтоване рішення щодо виключення з обвинувачення ОСОБА_8 епізоду відносно ОСОБА_16 через недоведеність .
Посилання у апеляційній скарзі як на доказ вини ОСОБА_8 по епізоду відносно ОСОБА_16 на заяву останньої, на тиск на потерпілу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що під час розгляду кримінального провадження Вінницькою місцевою прокуратурою за фактом зміни показів потерпілою 18.04.2016 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України та на даний час проводиться досудове розслідування не спростовують висновки суду, оскільки судове рішення в частині епізоду відносно потерпілої ОСОБА_16 є результатом пізнання судом обставин , які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України.
Судом докази були досліджені безпосередньо, показання учасників кримінального провадження були отримані усно.
Відповідно, суд обґрунтував свої висновки на показаннях потерпілої ОСОБА_16 , свідків, які безпосередньо сприймав під час судового розгляду.
Таким чином, на думку апеляційного суду, прокурор в апеляційній скарзі не навів достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції в частині виключення з обвинувачення ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_16 .
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання суворо додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має п`ять непогашених судимостей за вчинення корисливих злочинів, останній раз засуджений 08.06.2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ч.1 ст.187 КК України на 6 років позбавлення волі, 25.05.2015 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 9 місяців 22 дні, вчинив замах на тяжкий корисливий злочин із застосуванням насильства відносно жінки, вину не визнав, за місцем проживання скарг на нього з боку сусідів та матеріалів з УВС на адресу ПП «Бокуд» не надходило, офіційно не працює, на диспансерному наркологічному обліку в закладі не перебуває, наявність обставини, що відповідно ст.66 КК України пом`якшує покарання, а саме добровільне відшкодування шкоди потерпілій, яка претензій до нього не має, обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Застосовуючи ст. 71 КК України, суд до призначеного покарання частково приєднав невідбуте покарання за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.06.2011 року та визначив остаточне покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги захисника, що суд не частково , а повністю приєднав невідбуту частину покарання є безпідставними.
Так, ОСОБА_8 суд за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України визначив покарання у виді 4 х років позбавлення волі.
За вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 08.06.2011 року ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.187 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі.
22.05.2012 року ОСОБА_8 був звільнений умовно достроково з невідбутим строком 1 рік 9 місяців. 22 дні.
Остаточне покарання судом ОСОБА_8 визначено за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року 5 років 6 місяців позбавлення волі, що свідчить про часткове приєднання невідбутої частини покарання .
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Вимоги апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання належним чином є невмотивованим .

Суд апеляційної інстанції вважає? що покарання призначене ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України , є достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності вироку суду першої інстанції вимогам ст. 370 КПК України є безпідставними.

Судове рішення відносно ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим, вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК україни.

Вимоги захисника, обвинуваченого щодо наявності підстав для призначення нового судового розгляду необґрунтовані, оскільки істотні порушення кримінального процесуального закону, на які відповідно ч. 1 , ч. 2 ст. 412 КПК України вказують захисник та обвинувачений не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Підстави, передбачені ст.409 КПК України для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

П о с т а н о в и в:

В задоволенні апеляційних скарг прокурора , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_22 відмовити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення .

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом:

Суддя: