Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/493/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000028 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Кіровограда (Кропивницький), українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, не військовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31.03.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину за вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31.03.2016 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно, за наступних обставин.

17 січня 2017 року близько 09 години ОСОБА_6 , знаходився в приміщенні житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , де тимчасово проживав, який належить ОСОБА_9 .. Знаходячись у вказаному будинку у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме газової плити марки «Гефест», виробництва СРСР, яка знаходилась у веранді житлового будинку та холодильника марки «Днепр», який знаходився в кімнаті № 1 житлового будинку, належних ОСОБА_9 .. З метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_6 домовився з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про допомогу у продажі зазначеної побутової техніки, повідомивши останнім, що газову плиту та холодильник йому дозволив продати власник майна ОСОБА_9 , таким чином увів останніх в оману, щодо протиправності своїх дій.

В подальшому 17 січня 2017 року близько 10 години ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , прийшли до житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 , де ОСОБА_6 реалізовуючи вказаний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, за допомогою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, повторно таємно викрав газову плиту марки «Гефест» виробництва СРСР та холодильник марки «Днепр» виробництва СРСР, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 980 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутності претензій з боку потерпілого ОСОБА_9 , наявної в нього тяжкої хвороби, а саме епілепсії, призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено в санкції ч. 2 ст. 185 КК України. Вважає, призначене йому судом першої інстанції покарання занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на обґрунтованість призначеного судом першої інстанції покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому колегією суддів судове рішення в цій частині не перевіряється.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року.
Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, стан його здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 07.02.2017 року в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням в формі легкої розумової відсталості, проте ступінь розумового недорозвинення у ОСОБА_6 така, що не позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними, підпадає під дію ст. 19 ч. 1 КК України, у відношенні інкримінованого йому діяння ОСОБА_6 слід вважати осудним, застосування заходів медичного характеру не потребує, згідно з висновком органу пробації ймовірність виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства малоймовірна, раніше судимий за злочин проти власності, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції обґрунтовано визнано щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Зваживши всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання в межах санкції частини статті за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Крім того, з урахуванням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в період іспитового строку, встановленого вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_6 остаточного покарання відповідно до вимог ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до даного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
До того ж, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримано вимог ч. 4 ст. 71 КК України, оскільки остаточно до відбуття призначено обвинуваченому покарання більше від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного покарання та необхідності застосування до нього положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 8) «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме його щире каяття, що унеможливлює застосування до нього при призначенні покарання за ч. 2 ст. 185 КК України положень ст. 69 КК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що потерпілий ОСОБА_9 будь-яких претензій до нього не має, не є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Безпідставними колегія суддів вважає також посилання обвинуваченого про те, що він має тяжку хворобу епілепсію, що на його думку,є підставою для застосування до нього положень ст. 69 КК України, оскільки вказана обставина лише характеризує особу обвинуваченого, однак жодним чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що призначене судом ОСОБА_6 покарання без застосування інституту призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав вважати призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання несправедливим внаслідок суворості, як на цьому наполягає обвинувачений, а також підстав для його пом`якшення шляхом застосування до нього ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні, а тому вирок суду першої інстанції колегія суддів залишає без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання її копії.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4