06 грудня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 27 вересня 2012 року Красилівським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК,
Вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 3 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі статей 71, 72 КК до цього покарання частково приєднано невідбутну частину покарання, призначеного за вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2012 року, і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки й покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК і постановив свій. За цим вироком ОСОБА_6 призначено покарання: за ч. 3 ст.296 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим засудженому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до статей 71, 72 КК до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2012 року, і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп`яніння разом зі ОСОБА_7 20 квітня 2014 року приблизно о 21.30 год. на автобусній зупинці у провулку Жовтневому в с. Ключівці Красилівського району Хмельницької області, знаходячись у громадському місці, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та загальновизнаних правил поведінки і моралі, в присутності сторонніх осіб з особливою зухвалістю завдали ОСОБА_8 численних ударів руками та ногами по різних частинах тіла, чим спричинили потерпілому легких тілесних ушкоджень. Після вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 хуліганських дій ОСОБА_8 пішов додому.

Того ж вечора приблизно о 22.00 год. ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 повернулися до автобусної зупинки. На зупинці ОСОБА_8 з помсти за побиття кулаком ударив ОСОБА_7 в обличчя. У відповідь на дії ОСОБА_8 ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 руками завдали удари по різних частинах тіла потерпілого, чим спричинили йому легких тілесних ушкоджень.

Дружина ОСОБА_8 ОСОБА_9 намагалася припинити бійку, проте ОСОБА_6 відштовхнув її від себе, внаслідок чого потерпіла вдарилась головою та отримала легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. На думку засудженого, у суду не було підстав кваліфікувати його діяння за ч. 3 ст. 296 КК, оскільки бійка між засудженими та потерпілим сталася на ґрунті неприязних взаємовідносин. Стверджує, що потерпілого не бив, а лише штовхнув у груди. Вважає, що умислу на порушення громадського порядку не доведено, а покарання призначено без урахування позитивних даних про його особу, тому є надто суворим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав касаційну скаргу необґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Судові рішення в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412414 цього Кодексу.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у грубому порушенні громадського порядку особою, раніше судимою за хуліганство, підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Так, суд на підставі показань засуджених, які не заперечували факту бійки з ОСОБА_10 , потерпілого, який у судовому засіданні послідовно стверджував, що приблизно о 21.30 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побили його безпричинно, без будь-яких пояснень, показань свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про обставини вчинення хуліганських дій, а також інших доказів у справі, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_6 у грубому порушенні громадського порядку.

Крім того, при кваліфікації діяння ОСОБА_6 суд виходив із того, що засуджений, будучи раніше судимим за хуліганство, у групі зі ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на зупинці громадського транспорту в святковий день, протягом тривалого часу поводились зухвало, нецензурно висловлювались у присутності значної кількості людей, на зауваження оточуючих не реагували. За встановлених судом фактичних обставин, діяння ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК.
Посилання засудженого на наявність між ним та потерпілим неприязних стосунків до початку конфлікту з ОСОБА_8 є непереконливими та такими, що не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Що ж стосується доводів касаційної скарги засудженого про порушення апеляційним судом загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд погодився з видом та розміром покарання, обраним ОСОБА_6 місцевим судом. При цьому апеляційний суд дотримався вимог статей 6567 КК, врахувавши ступінь тяжкості злочинів, один з яких згідно зі ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, їх наслідки, наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу винного й обставини, на які є посилання в касаційній скарзі, навівши у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.
Разом із тим, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК, апеляційний суд розцінив вчинення ОСОБА_6 під час іспитового строку нового злочину як порушення умов застосування статті 75 КК та дійшов обґрунтованого висновку про неприпустимість повторного звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. Така позиція апеляційного суду узгоджується з орієнтирами викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і, на переконання колегії суддів, є правильною.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Таким чином, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з урахуванням конкретних обставин справи, відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а тому є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання за доводами його касаційної скарги не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3