Номер провадження: 11-сс/785/820/17
Номер справи місцевого суду: 522/1431/17 ,1-кс/522/8588/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0009705 від 28.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0009705 від 28.12.2016 року, а саме - на автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , та ключ до вищевказаного автомобіля.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2017 року вказане клопотання було повернуто прокурору для належного оформлення, однак фактично ця ухвала виконана не була, а клопотання не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна.

В обґрунтування вимог про скасування ухвали прокурор вказує, що слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна неповно і однобічно, не дослідив долучені до клопотання докази та безпідставно відмовив у його задоволенні, своє рішення належним чином не мотивував.

До апеляційного суду від представника ОСОБА_8 , в якої було вилучено вищевказаний автомобіль, - адвоката ОСОБА_9 надійшли заперечення проти апеляційної скарги, в яких адвокат зазначає, що заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки підстави для арешту майна відсутні, а ОСОБА_8 не є підозрюваною та обвинуваченою у кримінальному провадженні та є добросовісним набувачем автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновків про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

З матеріалів провадження вбачається, що після надходження клопотання слідчого про арешт майна до Приморського районного суду м. Одеси та здійснення автоматичного розподілу слідчий суддя, в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України не викликав у судове засідання слідчого, прокурора та інших осіб, участь яких в судовому засідання регламентована даною нормою, розглянув клопотання за відсутності учасників судового провадження, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового розгляду.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, єдиною підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя зазначив те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2017 року вказане клопотання було повернуто прокурору для належного оформлення, однак фактично ця ухвала виконана не була, а клопотання не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. При цьому слідчим суддею в ухвалі не конкретизовано, в чому саме полягає невідповідність клопотання вимогам кримінального процесуального Закону та які саме недоліки клопотання, зазначені в ухвалі апеляційного суду, слідчим та прокурором не були виправлені. Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчим суддею не здійснений аналіз самого клопотання долучених до нього матеріалів. Інших підстав для відмови у задоволенні клопотання в ухвалі слідчого судді не зазначено.

Вищевикладене свідчить про формальний підхід слідчого судді до розгляду клопотання слідчого, а також про неповноту та однобічність судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, судова колегія апеляційного суду Одеської області виходить з положень ч.ч.1-3 ст.170, ст.98, ч.2 ст.173 КПК України.

Клопотання та долучені до нього матеріали оформлені згідно з вимогами чинного кримінального процесуального Закону, у зв`язку з чим підлягають розгляду по суті.

З матеріалів провадження вбачається, що 27.12.2016 року до ЧЧ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що в період часу з червня 2014 року по грудень 2016 року невстановлена особа, знаходячись на території гаражного кооперативу "Ракета - 3", розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Стратонавтів, незаконно заволоділа належним ОСОБА_10 автомобілем ""Хонда CRV", д/н НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_2 , чим спричинила заявнику матеріальну шкоду на суму 15000 доларів США.

В ході досудового розслідування було з`ясовано, що 19.12.2014 року від імені ОСОБА_10 була видана довіреність на ім`я ОСОБА_11 , якою останньому було надано право на управління та розпорядження автомобілем.

10.07.2015 року право власності на автомобіль марки "Хонда CRV", д/н НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_2 , на підставі довідки-рахунку №ААЕ285822 від 04.07.2015 року було зареєстроване на ОСОБА_12 та номерні знаки НОМЕР_3 змінено на номерні знаки НОМЕР_4 .

В подальшому, 03.02.2016 року право власності на автомобіль"Хонда CRV", д/н НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_2 , на підставі довідки-рахунку №ААЕ529064 від 17.11.2015 року було зареєстроване на ОСОБА_13 .

Після цього, 11.03.2016 року право власності на автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу №2406/8043 від 11.03.2016 року було перереєстроване на ОСОБА_8 та номерні знаки НОМЕР_4 змінено на НОМЕР_1 .

При цьому під час допиту ОСОБА_10 в якості потерпілого останній повідомив, що ані з ОСОБА_11 , ані з ОСОБА_12 , ані з ОСОБА_13 , ані з ОСОБА_8 він не знайомий, жодної довіреності на ім`я ОСОБА_11 не видавав, в момент видачі довіреності знаходився в м. Артемівську Донецької області.

В подальшому, 30.01.2017 року автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , та ключ від нього був вилучений у ОСОБА_14 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси.

Обґрунтованість клопотання слідчого підтверджується долученими до нього матеріалами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 27.12.2016 року;

- протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 від 28.12.2016 року, 18.01.2017 року та 11.02.2017 року;

- копією технічного паспорту на автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_2 , згідно з яким право власності на автомобіль зареєстроване за ОСОБА_10 ;

- висновком експерта №02.03.2017 року №43-П, згідно з яким технічний паспорт на автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_10 відповідає аналогічним бланкам свідоцтвпро реєстрацію транспортних засобів, що перебувають в офіційному обігу на території України;

- витягами з Єдиного реєстру довіреностей стосовно виданих довіреностей на "Хонда CRV", д/н НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_2 ;

- витягами з Єдиного реєстру нотаріальних бланків виданих довіреностей стосовно автомобіля"Хонда CRV", кузов НОМЕР_2 ;

- реєстраційними картками транспортного засобу автомобіля "Хонда CRV", кузов НОМЕР_2 , з яких вбачається хронологія переходу права власності на транспортний засіб;

- постановою про визнання предметів речовими доказами і долучення їх до кримінального провадження.

Таким чином, з матеріалів провадження вбачається, що на даній стадії досудового розслідування дійсно наявні підстави вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, та автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , є предметом даного правопорушення та підпадає під визначення майна, набутого злочинним шляхом, міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та обґрунтовано може вважатись речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, встановленим ч.1 ст.98 КПК України.

В даному випадку арешт майна відповідає встановленій ч.2 ст.170 КПК України меті забезпечення кримінального провадження, а саме - збереження речових доказів.

При цьому апеляційний суд за вищевикладених обставин не бере до уваги заперечення проти апеляційної скарги, подані представником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 стосовно відсутності підстав для арешту майна. Не піддаючи сумніву добросовісність набуття права власності ОСОБА_8 на вищевказаний автомобіль, апеляційний суд вважає, що за вищевикладених обставин арешт майна відповідає меті кримінального провадження, а суспільний інтерес, який полягає у необхідності обмеження прав будь-яких осіб на вищевказаний автомобіль, в тому числі особи, на яку зареєстроване дане право власності, з метою встановлення істини у кримінальному провадженні, переважає встановлений Конституцією України принцип недоторканості права власності.

Крім того, положення ч.3 ст. 170 КПК України дозволяє накласти арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу, незалежно від того, є така особа підозрюваним, обвинуваченим у даному кримінальному провадженні чи ні.

Разом з цим, у клопотанні слідчого не наведено та не обґрунтовано необхідності накладення арешту на ключ від транспортного засобу, тому апеляційний суд вважає, що в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого частково, та накласти арешт на автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , із забороною права його розпорядження та відчуження, а також до встановлення істини у кримінальному провадженні передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0009705 від 28.12.2016 року, а саме - на автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , та ключ до вищевказаного автомобіля, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , і забороною права розпорядження автомобілем та його відчуження.

Передати автомобіль "Хонда CRV", д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 .

Копію цієї ухвали направити слідчому та прокурору.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4