Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 13 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

З матеріалів справи вбачається, що вироком Апеляційного суду

м. Києва від 19 квітня 2010 року ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого, що не має судимості, засуджено за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Верховний Суд України ухвалою від 07 вересня 2010 року вирок щодо ОСОБА_7 змінив, пом`якшив призначене покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК до 10 років позбавлення волі. В решті вирок залишив без зміни.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 ст. 3 Закону України

від 08 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою вказаного місцевого суду від 28 липня 2015 року захиснику було відмовлено в задоволенні вищезазначеного клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_7 на день набрання чинності вказаного Закону відбув менше половини призначеного строку покарання.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 15 вересня 2015 року апеляційні скарги сторони захисту залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду без зміни. Обґрунтовуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що згідно з положеннями ст. 8 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VII його дія не поширюється на ОСОБА_7 .
Не погоджуючись із рішеннями місцевого та апеляційного судів, засуджений ОСОБА_7 звернувся зі скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який ухвалою від 26 жовтня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою. Суд касаційної інстанції обґрунтував своє рішення тим, що оскаржувані засудженим судові рішення стосувалися питань пов`язаних з виконанням вироку і постановлені відповідно до розділу VІІІ «Виконання судових рішень» КПК, оскарження яких не передбачено ч. 5 ст. 539 КПК.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали касаційного суду від 26 жовтня 2015 року з підстави, передбаченої п. 2 ст. 445 КПК, який постановою від 24 березня 2016 року скасував ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2015 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , а справу направив на розгляд до суду касаційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
Ухвалою касаційного суду від 18 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у кримінальному провадженні за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, на неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, просить судові рішення, постановлені за наслідками розгляду клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України від 08 квітня 2014 року№ 1185-VII, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує на те, що висновки судів про відмову в застосуванні до нього акту амністії є необґрунтованими.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є законними

та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скаргапідлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.
За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно з положеннями ст. 404 КПК апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Статтею 419 КПК передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. Цей суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені у скаргах.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, учасники судового провадження зі сторони захисту звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на положення Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році», просили скасувати ухвалу місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 вказаного Закону та застосувати до нього положення ст. 3 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році», звільнивши від відбування призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК.
З ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що цей суд всупереч вимогам ст. 419 КПК, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг засудженого та захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , доводи яких за змістом були аналогічними, дійшов висновку, що вимоги Закону України «Про амністію у 2014 році» щодо ОСОБА_7 не можуть бути застосовані, оскільки засуджений належить до категорії осіб, визначених «є» ст. 8 вказаного закону, а також ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», на яких не поширюється амністія.
Однак апеляційний суд всіх зазначених в апеляційних скаргах доводів не навів, їх ретельно не перевірив і не проаналізував, переконливих відповідей на них не дав, детальних мотивів прийнятого рішення не навів.
За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, оскільки її постановлено

з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексувказане судове рішення підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд

у суді апеляційної інстанції, в ході якого слід усунути вказані недоліки, повно та всебічно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах учасників судового провадження зі сторони захисту й прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3