Справа № 368/595/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/911/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 36 22.08.2017

ВИРОК
Іменем України
22 серпня 2017 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання: ОСОБА_5
з участю: прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
законного представника обвинуваченого: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 06 червня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 06 червня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст. 297 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

6 квітня 2017 року, приблизно в обідню пору, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи з метою впорядкування могили свого померлого діда на територі міського кладовища «Ольжинське», що знаходиться за адресою: вул. Горького, м. Кагарлик Київської області виявив алюмінієві надмогильні огорожі, які встановлені на декількох поряд розташованих місцях поховань незнайомих йому померлих людей.
Цього ж дня, у вечірню пору доби, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив вчинити незаконне заволодіння металевими частинами конструкції надмогильних огорож, які він помітив раніше під час свого перебування на кладовищі для їх подальшої реалізації як металобрухту. Після цього ОСОБА_7 вирушив в напрямку вказаного кладовища, попередньо взявши з собою рюкзак та спортивну сумку, що зберігалися в його домогосподарстві та які належать його матері.
06 квітня 2017 року, приблизно о 23 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел нанезаконне заволодіння металевими частинами конструкції надмогильних огорож в місцях поховання покійних на міському кладовищі «Ольжинське» по вул. Горького в м. Кагарлик Київської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, здійснив незаконне заволодіння металевими частинами конструкції надмогильних огорож , а сааме підійшов до місця поховання ОСОБА_10 1924-1990 років життя та ОСОБА_11 1924-1999 років життя, та руками, застосовуючи фізичну силу, від`єднав від основної частини огорожі, встановленої по периметру вказаних могил, фрагмент надмогильної огорожі, - фіртку.
Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом, ОСОБА_7 пішов до розташованого неподалік місця поховання ОСОБА_12 1928-1991 років життя, ОСОБА_13 1928- 2009 років життя та ОСОБА_14 1928-2009 років життя, де аналогічним способом від`єднав фрагмент надмогильної огорожі, розташованої по периметру вказаних могил, фіртку.
Не припиняючи своїх злочинних дій, ОСОБА_7 пішов до місця поховання ОСОБА_15 1912-1990 років життя та ОСОБА_16 1913-2002 років життя, де аналогічним способом демонтував фрагмент надмогильної огорожі, розташованої по периметру вказаних могил, фіртку.
Відповідно до положень ст.29 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» ОСОБА_7 не спитав дозволу на демонтаж хвірток у особи яка за власні кошти встановила фіртки на могилах.
У подальшому ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, руками розламав демонтовані ним фрагменти надмогильних огорож (фіртки), після чого склав їх у принесені з собою заздалегідь сумку та рюкзак. З місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Вказані дії ОСОБА_7 вчинив з корисливих мотивів, з прямим умислом, так як усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Апелянт зазначає, що санкцією ч.3 ст. 297 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 7 років.
В порушення вказаних вимог закону, суд у своєму вироку призначив ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 297 КК України у виді одного року позбавлення волі, що є нижчим найнижчої межі вказаного виду покарання, встановленої санкцією ч.3 ст. 297 КК України та при цьому в мотивувальній частині вироку не обґрунтував причини призначення такого виду покарання і у резолютивній частині вироку не застосував положення ст.69 КК України.
Крім цього на думку прокурора, під час ухвалення вироку судом першої інстанції не враховано підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, який вчинено з корисливого мотиву. Залишено поза увагою той факт, що діями ОСОБА_7 грубо порушено суспільні відносини, що забезпечують загально прийняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, а також те, що ОСОБА_7 ніде не працює і не навчається.
В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решту вироку суду залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

обвинуваченого, його захисника і законного представника, які проти апеляційної скарги прокурора не заперечували;
вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Згідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який задовільно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я, відповідний вікові рівень розвитку, обставини, що пом`якшують покарання вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений проживає з матір`ю, має нормальні умови для життя і виховання, відсутність дорослих підбурювачів до вчинення злочину, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів знаходить такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції, при призначені обвинуваченому покарання закону України про кримінальну відповідальність.

Так, санкція ч.3 ст. 297 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 7 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд у своєму вироку призначив ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 297 КК України у виді 1 року позбавлення волі, що є нижчим від найнижчої межі вказаного виду покарання, встановленого санкцією цієї статті, та при цьому у мотивувальній частині вироку не обґрунтував і у резолютивній частині вироку не застосував положення ст. 69 КК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок суду у відповідності з п.2 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині призначеного судом покарання в зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та ухвалення в цій частині вироку апеляційного суду.

При призначенні покарання, колегія суддів враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який задовільно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я, відповідний вікові рівень розвитку, обставини, що пом`якшують покарання вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений проживає з матір`ю, має нормальні умови для життя і виховання, приходить до переконання про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 297 КК України, за якою ОСОБА_7 визнається винним, а саме у виді 4 років позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без його ізоляції від суспільства та звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 06 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 297 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решту вироку суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

СУДДІ:
/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_17

/підпис/ ОСОБА_4