АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/26/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією захисника на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання ст. слідчого СВ УСБ України в Харківській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000214 від 15.10.2016р., про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 .
Підозрюваному ОСОБА_9 строк тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань УДПС України в Харківській області (№27) продовжено в межах досудового розслідування на 60 днів до 01 березня 2017р.
Як зазначено в ухвалі, 31.10.2016р. ОСОБА_9 затриманий при спробі перетину державного кордону України з Російською Федерацією і того ж дня йому повідомлена підозра у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України.
02.11.2016р. раніш повідомлена ОСОБА_9 підозра за ч. 2 ст. 109 КК України змінена.
03.11.2016р. ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 відносно ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.01.2017р.
21.12.2016р. постановою першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 строк досудового розслідування продовжений до чотирьох місяців - до 02.03.2017р.
Задовольняючи клопотання ст.. слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України та наявність ризиків, передбачених п.1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу і просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 року та постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обгрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції порушені норми Кримінального процесуального кодексу України та не повністю досліджені обставини , дослідження яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення а прокурором та слідчим не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , яка наполягала на задоволенні апеляцій, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р. кожна особа, заарештована або затримана на підставі обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, має право постати перед суддею і бути вислуханою з питань, пов`язаних з її утриманням під вартою.

ОСОБА_9 23 грудня 2016 року був доставлений до слідчого судді Київського районного суду міста Харкова, де і було розглянуто питання стосовно обрання йому запобіжного заходу за участю захисника.

За таких обставин, слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова при винесенні оскаржуваної ухвали було дотримано п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод людини 1950 р., оскільки розгляд питання про обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_9 відбувся за присутності підозрюваного та захисника.

Таким чином, слідчим суддею виконано вимоги КПК України та міжнародного права.

Вимога в апеляційній скарзі щодо розгляду данної апеляційної скарги за особистої участі підозрюваного ОСОБА_9 , який утримується під вартою, не базується на вимогах КПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Тиким чином, ОСОБА_9 має статус в силу вимог КПК України не обвинуваченого, а підозрюваного, а тому вимога захисника про розгляд справи за його участю не підлягає задоволенню.

Вірність даної позиції підтверджено рішенням Європейського Суду з прав людини «Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року.

Крім того, від розгляду справи в режимі відеоконференціїї ОСОБА_9 відмовився.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст.176 КПК України.

Крім того, апелянтом не враховано, що згідно до ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобовязання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

Данна норма КПК є імперативною.

ОСОБА_9 є підозрюваним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.109 КК України.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.109 КК України, є неспроможними.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред*явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Щодо доводів апеляції про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення, то вони є несуттевими, оскільки ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Згідно п.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов*язанний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Як вказано в ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістидесяти днів.

Слідчий суддя продовжив строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

При вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо продовження строку тримання під вартою відповідно до вимог ст. п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обгрунтованість підозри в скоєнні кримінально караного правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і суд вважає, що застосування відносно підозрюваного більш мяких запобіжних заходів недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України так як зазначені ризики не зменшились.

Таким чином судова колегія приходить до висновку що клопотання слідчого задоволено обгрунтовано і на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів слідчим суддею оцінено всі обставини, передбачені ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні та продовженні запобіжного заходу.

З таким висновком слідчого судді погоджується і апеляційний суд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Медичної документаціїї щодо немижливості утримання ОСОБА_9 за станом здоров`я до апеляційного суду не надано.

Наявність стійких соціальних зв`язків, утриманців, постійного місця проживання, роботи не спростовують висновків слідчого судді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 , а доводи апеляційної скарги захисника правильності цього висновку не спростовують.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді, законною обґрунтованою та мотивованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: