Справа № 346/6309/16-к
Провадження № 11-кп/779/53/2017
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів посилається на зміст ч. 1 ст. 539 КПК України, ч. 3 ст. 154 КВК України. Зазначає, що згідно протоколу № 25 від 17 листопада 2016 року комісія Коломийської ВК № 41 дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення і заслуговує застосування до нього ст. 82 КК України. Посилається на зміст ст. 82 КК України, ч. 1 ст. 57 КК України, п. п. 1, 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». Зазначає, що за увесь період відбування покарання на засудженого ОСОБА_7 накладено одне стягнення під час відбування покарання у Долинському ВЦ № 118 (16 лютого 2015 року) за зберігання заборонених предметів, яке погашено, заохочення не оголошувались. Вважає, що до ОСОБА_7 не може бути застосовано норми ст. 82 КК України. Крім того, стверджує, що відсутність у оскаржуваній ухвалі розміру відрахування в дохід держави із суми заробітку засудженого є підставою для скасування рішення суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як суд фактично визначив вид покарання, не визначивши його розмір.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року задоволено подання адміністрації Коломийської ВК № 41, засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину призначеного покарання на більш м`яке на термін 1 рік 5 місяців 4 дні виправних робіт, з відповідним обґрунтуванням такої позиції.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, та пояснив, що до ОСОБА_7 не можливо застосувати положення ст. 82 КК України. Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не визначив розмір відрахування в дохід держави із суми заробітку засудженого;

- засуджений ОСОБА_7 просив ухвалу суду залишити без змін;

- його захисник ОСОБА_9 не підтримала доводи апеляційної скарги, просить ухвалу суду першої інстанції змінити, визначивши розмір відрахування із суми заробітку засудженого .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали подання, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями закону є такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування закону, що підлягає застосуванню.

Так, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість заміни засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме виправними роботами.

Разом з тим, при заміні невідбутої частини покарання на виправні роботи суд першої інстанції фактично не визначив розмір відрахування в дохід держави із суми заробітку засудженого.

В той час, при заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке, в тому числі і на виправні роботи, суд має враховувати вимоги встановлені Загальною частиною КК України до такого виду покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Відповідно до змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у виді виправних робіт (ст. 57 КК України) суд зобов`язаний визначити розмір відрахувань із заробітку.

Виправні роботи є покаранням з огляду на те, що засуджений протягом строку, визначеного судом, обмежується у своїх трудових правах і в оплаті його праці.

Відрахування із суми заробітку засудженого, які провадяться у дохід держави, у розмірі, встановленому судом, є обов`язковим елементом покарання у виді виправних робіт.

Заміна судом першої інстанції покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи без вказівки на розмір відрахувань та без наведення будь-якої мотивації з цього приводу позбавляє можливості прийняття рішення апеляційним судом, у зв`язку із неможливістю перевірки такого висновку суду.

Колегія суддів таке порушення визнає істотним, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно повно та всебічно дослідити всі докази, дати їм належну оцінку та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора підлягають перевірці при новому розгляді у суді першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4