УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/2287/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Коростень Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченого у скоєному, правильності кваліфікації його дій, просить вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2 роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за територію України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції (органу з питань пробації), повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (орган з питань пробації) про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально- виконавчій інспекції (органі з питань пробації). В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що призначене ОСОБА_7 вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.12.2016 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину і своїм видом є явно несправедливим.
Зазначила, що суд призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував обставини справи, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, вид та вартість викраденого майна, а також наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Прийняте рішення мотивував тим, що у даному випадку наявні кілька обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та сприяння розкриттю злочину, однак такий висновок суду є хибним, оскільки щире каяття та сприяння розкриттю злочину є однією пом`якшувальною обставиною згідно п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Речовий доказ: 4 порожні упаковки від солодощів « Haribo » повернуто за належністю; СD диск з фрагментом відеозапису із камер внутрішнього відеоспостереження магазину «Сільпо» підлягає зберіганню в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався. Цивільний позов не пред`явлено, процесуальні витрати відсутні.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_7 , 21.03.2016 року близько 17 години перебуваючи в магазині «Сільпо», розташованого по вул. Красіна, 11 в м. Коростень, шляхом вільного доступу, намагався таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Фоззі-Фуд», а саме 4 упаковки цукерок «Харібо» на загальну суму 257 гривень, однак свій злочинний намір не довів до кінця, оскільки був помічений та затриманий при виході охоронцем магазину «Сільпо».
Дії, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом у порядку ст.349 КПК України, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.
Що стосується доводів прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості злочину і даним про його особу внаслідок м`якості, то колегія суддів визнає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_7 вищенаведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом дотримано.
Обґрунтовуючи рішення щодо виду і міри покарання обвинуваченому, суд, дотримуючись положень ст.50,65КК, правильно врахував ступінь тяжкості злочину ( вчинив злочин середньої тяжкості) та конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого( за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи) та обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Зважив суд і на обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_7 має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Крім того, судом першої інстанції враховано, що внаслідок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення тяжких наслідків не настало, матеріальних збитків не завдано, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
З урахуванням цих обставин у їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції, передбаченої ч.1ст.185 КК України, у виді громадських робіт на строк вісімдесят годин, що є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його м`якість, про що у апеляційній скарзі зазначає прокурор, не вбачається.
Посилання прокурора під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції на те, що обвинуваченому не може бути призначено покарання у виді громадських робіт, оскільки згідно довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_7 протипоказана важка фізична праця, суперечать правилам призначення цього виду покарання, передбаченим ч.3 ст.56 КК України.
Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування явної несправедливості та м`якості призначеного обвинуваченому покарання, вона задоволенню не підлягає.
Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання є необґрунтованими та в силу ст.409 КПК України не являються підставою для скасування або зміни вироку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які би відповідно до вимог ст.412 КПК України, тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає, а вирок необхідно залишити без зміни, як законний та обґрунтований.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали Апеляційним судом Житомирської області.

СУДДІ: