Справа № 461/7875/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2017 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кузнецовськ (Вараш), Рівненської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

14 жовтня 2016 року, близько 00 год. 05 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у Львівському центральному парку культури та відпочинку імені Богдана Хмельницького, що по вул. Болгарській, 4 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, погрожуючи ножем, вчинив напад на ОСОБА_6 та заволодів його грошима у сумі 300 гривень, годинником фірми «Phillips» вартістю 300 гривень та мобільним телефоном марки «ІPhone 5s» вартістю 6000 гривень, всередині якого знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар», на рахунку якої були грошові кошти в сумі 50 гривень, завдавши потерпілому збитків на загальну суму 6650 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині заперечив. Додатково пояснив, що 14 жовтня 2016 року він закінчив працювати, вийшов на перехрестя та чекав маршрутку. В районі Франківського РВ вийшов з маршрутки та біля спорткомплексу «Динамо» побачив потерпілого ОСОБА_6 , в якого запитав чи можна зателефонувати. Потерпілий погодився та сам почав набирати потрібний ОСОБА_4 номер і в цей момент телефон розрядився. ОСОБА_6 запропонував піти випити пива і там зарядити телефон. В подальшому вони зайшли в кафе «Цісар» та спитали, де можна зарядити телефон. ОСОБА_4 запропонував піти в інший заклад, тоді в нього виник умисел заволодіти мобільним телефоном потерпілого, скориставшись його станом алкогольного сп`яніння. ОСОБА_4 сказав потерпілому, якщо він відмовиться іти до іншого закладу, то залишиться без телефону. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_6 не погрожував. В подальшому ОСОБА_4 зарядив телефон вдома та хотів його продати через таксиста.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні зазначеного в описовій частині даного вироку злочину, його винуватість повністю доводиться зібраними по справі нижченаведеними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28 жовтня 2016 року відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_6 по тілобудові, зросту, рисах обличчя та інших прикметах впізнав ОСОБА_4 як особу, яка 14.10.2016 року погрожувала йому ножем та заволоділа його особистими речами.

Протоколом огляду предмету від 18 жовтня 2016 року, а саме мобільного телефону марки «IPhone 5s», чорно-сірого кольору.

Протоколом огляду відео від 14.10.2016 р. та дослідженим в судовому засіданні відповідним відеозаписом камери спостереження кафе «Цісар», що по вул. Коперника, 32 у м. Львові, відповідно до якого видно, як ОСОБА_4 , який був одягнутий в сині джинси з білими потертостями та чорну куртку разом з ОСОБА_6 , який одягнутий в сині джинси та чорну куртку з рюкзаком на плечах, заходять в кафе, в подальшому на відеозаписі видно, як ОСОБА_4 виходить з кафе «Цісар», а ОСОБА_6 , підходить до барної стійки.

Показами потерпілого ОСОБА_6 даними ним в судовому засіданні про те, що 14 жовтня 2016 року близько 12-ї години ночі на перехресті вулиць Стрийської та Хуторівки він стояв на зупинці, там був і ОСОБА_4 . Згодом під`їхала маршрутка, всі сіли в неї, потерпілий вийшов на зупинці біля тролейбусного депо. В парку до нього підбіг ОСОБА_4 , приставив ніж в бік, відвів в сторону і сказав витягувати телефон. ОСОБА_4 не міг включити телефон, бо на ньому був пароль, в той час сіла батарея, тоді він сказав витягувати все з кишені, потерпілий зняв годинник, віддав посвідчення водія, техпаспорт, гроші. Потерпілий пішов разом з ОСОБА_4 , оскільки останній йому погрожував. Загрозу життю потерпілий сприймав реально, оскільки бачив лезо ножа. Зазначив, що обличчя особи, яка на нього напала, роздивився добре. Пояснив, що робив все, що казав йому ОСОБА_4 , оскільки боявся. Вони ходили разом близько п`яти годин та потім зайшли в кафе «Цісар», щоб зарядити телефон. В кафе «Цісар» потерпілий повідомив, що на нього напали, через 4-5 хв. приїхала поліція. ОСОБА_4 втік.

Показами свідка ОСОБА_7 даними нею в судовому засіданні про те, що в жовтні 2016 року близько 02:00 години в заклад кафе «Цісар», де вона працювала офіціантом, зайшли два хлопці. Вони підійшли до барної стійки та запитали, де розетка. Вона показала, де знаходиться розетка. Хлопці подякували та пішли. Один з них був ОСОБА_4 вищий ростом., інший потерпілий нижчий ростом. Через 5 хв. підбіг один із хлопців, що був нижчого росту та попросив викликати поліцію, оскільки в нього викрали телефон. Коли хлопці заходили в заклад у ОСОБА_4 в руках був телефон. Потерпілий був дуже настрашений.

Незважаючи на заняту обвинуваченим ОСОБА_4 позицію, направлену на невизнання своєї вини у пред`явленому обвинуваченні за ч.1ст.187 КК України, натомість визнання вини у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, суд, після аналізу та оцінки всіх доказів, що містяться у кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо у судовому засіданні, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні розбійного нападу у повному обсязі підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

Позицію обвинуваченого з приводу не вчинення розбійного нападу, а тільки грабежу, суд розцінює як спосіб захисту та бажання зменшити відповідальність. Показання обвинуваченого в цій частині під час судового засідання не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовані сукупністю зазначених вище доказів.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 10 "Про судову практику у справах про злочин проти власності" розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій - усічений склад злочину. Він вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це не тільки умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також і інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них відноситься, зокрема, і насильство, що мало характер психологічного тиску, що дійсно мало місце за обставин, вказаних потерпілим ОСОБА_6 в судовому засіданні.

Суд надає віри показанням потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , які на своїх показаннях, даних суду під присягою, настоюють, ствердили, що дають їх добровільно, при цьому усвідомлюють наслідки і кримінальної відповідальності за дачу суду завідомо неправдивих показань, і наслідки відповідальності ОСОБА_4 на підставі їх свідчень. До обвинуваченого упереджено не відносяться, не мають підстав говорити неправду.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив напад на ОСОБА_6 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого (розбій), тобто злочин, передбачений ч.1 ст.187 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого: згідно ст.89 КК України раніше не судимого, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 , слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «IPhone 5s», чорно-сірого кольору залишити потерпілому ОСОБА_6 , CD-R диск із записами з камер відеоспостереження залишити при матеріалах справи.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Обраний по справі ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «IPhone 5s», чорно-сірого кольору залишити потерпілому ОСОБА_6 , CD-R диск із записами з камер відеоспостереження залишити при матеріалах справи.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 07 листопада 2016 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 перебування його в Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області №19 в період з 07.11.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1