Справа №643/6160/16-к
Пр. №1-кп/643/188/17
ВИРОК
Іменем України
15 травня 2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Олексіївка Бєлгородської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, розлученої, не працює, раніше не судимої, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
01.09.2015 року ОСОБА_6 , уклала цивільний договір про оренду однієї кімнати з ОСОБА_5 , таким чином, з 01.09.2015 року по 04.04.2016 року ОСОБА_5 тимчасово проживала в кв. АДРЕСА_2 .
04.04.2016 року близько 16-30 год., в кв. АДРЕСА_2 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на ґрунті неможливості подальшого сумісного проживання виникла побутова сварка, під час якої ОСОБА_6 запропонувала ОСОБА_5 зібрати свої речі та залишити житло, при цьому, образливо висловлювалась на адресу останньої та вимагала повернути один екземпляр письмового цивільного договору оренди житла.
В процесі вищевказаної сварки, в цей же день, близько 17-30 год., у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесного ушкодження, знаходячись в кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 підійшла до ОСОБА_5 та, стоячи обличчям одна до одної, схопила лівою рукою останню за волосся в тім`яній області голови праворуч, після чого почала тріпати, спричиняючи фізичний біль та моральні страждання потерпілій ОСОБА_5 .
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , діючи умисно, та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_6 , утримуючи ОСОБА_5 лівою рукою за волосся в тім`яній області голови праворуч, правою рукою схопила останню за обличчя та декілька разів з доданням сили вдарила потерпілу ОСОБА_5 лобною та тім`яною частиною голови о стіну, чим спричинила останній закриту черепно-мозкову травму у формі забою головного мозку з формуванням субарахноїдального крововиливу та наявністю синців в лобовій та тім`яній областях .
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , у потерпілої ОСОБА_5 мала місце закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку з формуванням субарахноїдального крововиливу та наявністю синців в лобовій та тім`яній областях , яка могла бути отримана 04.04.2016 р., від ударних дій ( не менш двох) тупих твердих предметів чи від удару о такі, індивідуальні властивості котрих не відобразилися в ушкодженнях, та за ступенем тяжкості відноситься до ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Допитана в судовому засіданні, обвинувачена свою вину в скоєнні злочину не визнала, зазначила, що тілесних ушкоджень потерпілій не спричиняла, а лише під час сварки з потерпілою закрила рукою потерпілій рот та намагалась схопити за волосся, але потерпіла навмисно вкусила її за палець правої руки. Цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнала в повному обсязі.
Вина обвинуваченої в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за обставин, визнаних судом доказаними та викладеними у вироку, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів:
Показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що орендувала у обвинуваченої кімнату в належній їй квартирі. 04.04.2016 року приблизно о 17-30 год. під час сварки з обвинуваченою з приводу неможливості подальшого проживання, остання схопила її за волосся та почала тріпати, спричиняючи потерпілій фізичний біль. Після чого, ОСОБА_6 схопила потерпілу однією рукою за волосся в тім*яній області, а другою рукою за обличчя, та декілька разів вдарила потерпілу головою о стіну. З 07.04.2016 року по 15.04.2016 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні. В день спричинення тілесних ушкоджень від госпіталізації відмовилася.
Показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює водієм таксі. На початку весни 2016 року він приїхав за адресою пр. Тракторобудівників на замовлення. Біля 15-16 год. з під*їзду будинку вийшла потерпіла ОСОБА_5 , в якої на волоссях, руках та речах були сліди крові. Вона зателефонувала своїй дочці, яка викликала поліцію, бригаду швидкої допомоги, яка відвезла потерпілу до лікарні, а він до тієї ж лікарні відвіз дочку потерпілої.
Показами свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою потерпілої. 04.04.2016 року приблизно в обідній час, мати надіслала їй повідомлення про те, що ОСОБА_6 висіляє її з орендованої кімнати. Мати їй зателефонувала та вона почула крики, глухий стук та погрози ОСОБА_6 на адресу матері, після чого вона викликала поліцію та бригаду швидкої медичної допомоги.
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 26.04.2016 року та фототаблицями до нього, під час проведення якого потерпіла показала про обставини та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Висновками експерта № 101-ОКБ/16 від 22.04.2016 року та № 117/101-ОКБ/16 від 28.04.2016 року, згідно яких за даними наданої медичної документації у ОСОБА_5 має місце закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку з формуванням субарахноїдального крововиливу та наявністю синців в лобовій та тім*яній областях, яка могла бути отримана в час вказаний в постанові про призначення експертизи, від ударних дій ( не менш двох ) тупих твердих предметів чи від удару о такі, індивідуальні властивості котрих не відобразилися в ушкодженнях, та за ступенем тяжкості відноситься до ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров*я. Малоймовірно, що встановлена у ОСОБА_5 черепно-мозкова травма могла бути отримана в результаті падіння на площини, а тим паче з висоти власного росту. Свідчення ОСОБА_5 , надані нею в ході проведення слідчого експерименту від 26.04.2016 року в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині часу та механізму спричинення тілесних ушкоджень, встановлених при судово-медичній експертизі останньої.
Суд відноситься критично до доводів обвинуваченої щодо її невинуватості в скоєнні злочину, оскільки її вина підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні - показами потерпілої ОСОБА_5 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо ложних показів, в судовому засіданні послідовно давала покази щодо обставин, часу та механізму спричинення їй обвинуваченою тілесних ушкоджень, які узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом висновками експертів № 101-ОКБ/16 від 22.04.2016 року та № 117/101-ОКБ/16 від 28.04.2016 року та протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 26.04.2016 року, а також показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , допитаних в судовому засіданні.
Суд також не приймає доводів захисника обвинуваченої щодо недопустимості висновку експерта № 101-ОКБ/16 про встановлення у потерпілої середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров*я, у зв*язку з її проведенням 22.04.2016 року, тобто до закінчення 3 тижнів з моменту їх спричинення ( 04.04.2016 року ), оскільки згідно п.4.11 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» у випадках встановлення за об*єктивними медичними відомостями коли наслідки і кінець ушкодження, що не було небезпечним для життя, не викликає сумнівів, судово-медичний експерт визначає ступінь тяжкості тілесного ушкодження, не очікуючи його кінця. Таким чином, судово-медичний експерт діяв в межах своїх повноважень і його висновок відповідає вимогам «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Що стосується посилань самої обвинуваченої на спричинення їй потерпілою легких тілесних ушкоджень, які підтверджені висновком експерта № 928-С/16 від 08.04.2016 року, консультативними висновками та копією амбулаторної медичної картки обвинуваченої, висновків суду щодо винності останньої в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, не спростовують. Обвинувачена не позбавлена можливості звернутися з заявою про порушення кримінального провадження за зазначеним фактом у встановленому законом порядку.
А тому, невизнання вини обвинуваченою у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, суд розцінює як обраний нею засіб захисту та спробу уникнути відповідальності за скоєне.
Таким чином, суд доходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого їй діяння та кваліфікує її дії за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров*я.
Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що вона раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 353 від 10.05.2016 року ОСОБА_6 на теперішній час ознак психозу, слабоумства та інших психічних розладів не виявляє. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься правопорушення, в якому вона обвинувачується, знаходилась поза якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на теперішній час в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує. За місцем мешкання характеризується задовільно.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, а також дані про особу обвинуваченої, викладені вище у вироку, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає, що виправлення обвинуваченої є можливим без ізоляції від суспільства та вона, в силу ст.75 КК України, може бути звільнена від відбування покарання з випробуванням. При цьому, суд призначає обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.
Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі на суму 1092,99 грн., оскільки підтверджується квитанціями, а в частині стягнення моральної шкоди - частковому задоволенню. При цьому, суд вважає, що діями обвинуваченої потерпілій спричинені моральні страждання, які виразились у фізичному болю та стражданнях, які зазнала потерпіла у зв*язку з ушкодженням її здоров*я, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.04.2016 року по 15.04.2016 року, таким чином, порушився її звичний уклад життя. Разом з цим, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд задовольняє позов в цій частині частково та стягує з обвинуваченої на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
У зв*язку з тим, що обвинуваченій під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався, суд також не вбачає підстав для обрання їй запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити їй покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.
В силу п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов*язати ОСОБА_6 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з*являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1092 грн. 99 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. в іншій частині позову відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя

15.05.2017