н/п 1-кс/490/5972/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , розглянувши подання начальника Миколаївського слідчого ізолятора начальника арештного дому ОСОБА_2 про конфіскацію в дохід держави майна, вилученого у ув`язненого, -

ВСТАНОВИВ:
14 листопада 2016 року у ув`язненого ОСОБА_3 було вилучено мобільний телефон «Samsung GT-C3782», чорного кольору, серійний номер НОМЕР_1 .

07 грудня 2016 року начальник СІЗО м. Миколаєва звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з поданням про конфіскацію вказаного мобільного телефону в дохід держави. Того ж дня вказане подання було розподілене для розгляду в порядку розгляду клопотань, що розглядаються слідчими суддями.

В обґрунтування підстав конфіскації майна начальник СІЗО м. Миколаєва посилався на ст. 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та п. п. 6.4 п. 6 розділу IV наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України».

Вивчивши подання начальника СІЗО м. Миколаєва та додані до нього матеріали вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» речі, що незаконно отримані ув`язненим, передаються в дохід держави за постановою начальника установи за санкцією прокурора.

Відповідно до наказу № 2186/5 від 29.12.2014 року Міністерства юстиції України про затвердження порядку внутрішнього розпорядку установ виконання покарання, речі що заборонено використовувати вилучаються, рішення про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого, приймає слідчий суддя за клопотанням адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до ст. 102 КВК України виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу КПК України «Виконання судових рішень».

Відповідно до ст. 41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановленому законом.

Конституція України є нормою прямої дії та повинна застосовуватися в тих випадках, коли решта частина національного законодавства не регулює певну частину правовідносин, або їй суперечить.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 слідчий суддя є суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Аналіз розділу КПК України «Виконання судових рішень» в сукупності з іншими нормами КПК України, які регламентують діяльність слідчого судді (ст. ст. 100, 170-174 КПК України) дає підстави стверджувати що до повноважень слідчого судді (більшість рішень якого в апеляційному порядку не оскаржуються) не відносяться питання встановлення права власності, позбавлення осіб права власності, конфіскації майна, яка є одним з різновидів позбавлення права власності, оскільки це є виключної прерогативою суду, що прямо закріплено в Конституції України.

Таким чином аналіз діючого законодавства свідчить про те що питання конфіскації майна не відноситься до компетенції слідчих суддів.

Крім того, загальний аналіз всіх вище перелічених норм законодавства свідчить про наступне.

До слідчих суддів можуть звертатися начальники установ виконання покарання, однак виключно: з клопотанням, щодо майна певної особи, якщо ця особа є засудженою, та з питання передачі майна на зберігання до звільнення засудженого, оскільки вказане відповідає ст. 102 КВК України та не суперечить вимогам Конституції України.

Клопотання щодо конфіскації майна засуджених мають розглядатися виключно судом в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Питання щодо передачі на зберігання або конфіскації майна осіб, що не є ще засудженими, мають вирішуватися судом, в провадженні якого перебуває кримінальна справа щодо ув`язненої особи.

Питання щодо вирішення долі майна, власник або володілець якого не може бути встановлений, повинні вирішуватися в цивільному порядку, в порядку законодавства, що регламентують питання щодо безхазяйного майна.

За такого, у відкритті провадження за поданням слід відмовити.

При цьому, статтею 309 КПК України визначений виключний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені. Між тим, з огляду на невизначеність національного законодавства з приводу того питання, з яким звернувся начальник СІЗО м. Миколаєва, керуючись ст. ст. 7, 9 КПК України, вважаю за необхідне встановити, що вказана ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені для оскарження ухвал слідчих суддів.

Керуючись ст. 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У відкритті провадження за поданням начальника Миколаївського слідчого ізолятора начальника арештного дому ОСОБА_2 про конфіскацію в дохід держави майна, вилученого у ув`язненого, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_4