Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
22 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000261 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого, останній раз вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2013 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців з конфіскацією ? належного йому на праві власності майна; ухвалою Коростенського міськрайсуду Житомирської області від 03 липня 2015 року на підставі ст.81 КК України звільнений з місць позбавлення волі з невідбутим строком 1 рік 5 місяців 28 днів, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за новий злочин, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 13 березня 2013 року Здолбунівського районного суду Рівненської області та остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано тримання під вартою, строк покарання вирішено рахувати з 24 березня 2017 року.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 в середині вересня 2016 року приблизно о 14 год 30 хв, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно, шляхом пошкодження вікна, проник до дачного будинку господарства ОСОБА_7 , що на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав цифровий ефірний приймач «Trimax TR- 2012HD» вартістю 1042 гривні 49 копійок, DVD програвач «SUPRA S-DP11» вартістю 275 гривень та кутову шліфмашинку «AG 11501» вартістю 300 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 1617 гривень 49 копійок.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, що він повністю відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується за місцем проживання та слідчого ізолятора позитивно, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановленою. Крім того, має сімю, дружину, з якою проживав у цивільному шлюбі та в подальшому планує узаконити відносини. Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги та пом`якшення покарання, думку прокурора ОСОБА_5 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції проведено судовий розгляд із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорювалися, їм було роз`яснено правові наслідки, передбачені вказаною нормою, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення, будучи раніше засудженим за злочин проти власності, під час умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Судом враховано, що обвинувачений раніше судимий, на шлях виправлення не став, і вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13.03.2013 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на мінімальний строк 3 роки. На підставі ст.71 КК України із врахуванням покарання, призначеного за даним вироком, суд правильно частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2013 року, та призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, яке, на думку колегії суддів, з врахуванням обставин та системності вчинених кримінальних правопорушень, не можна вважати надто суворим.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , пом`якшуючі покарання обставини, вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину в період умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.69 КК України немає.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, що при призначенні йому покарання необхідно врахувати визнання ним вини, щире розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, що він повністю відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілому, а відтак застосувати до нього ст.69 КК України, не заслуговують на увагу та не ґрунтуються на вимогах закону.

Нових обставин на обґрунтування пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання судом першої інстанції щодо нього не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків не зробив та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення під час умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень, та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. На думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та підстав для його пом`якшення немає.

Згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання слід зарахувати попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому колегія суддів вважає за вірне зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 березня 2017 року по 20 червня 2017 року відповідно до Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

У відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 24 березня 2017 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді:__________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3