Справа № 366/3734/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/454/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 13.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 квітня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченої ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Потапово, Трубчівського району, Брянської області, Російська Федерація, росіянку, громадянку України, освіта не повна середня, пенсіонерку, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний 26.12.2016 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , залишено без змін та продовжено до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 діб.

Задоволено цивільний позов прокурора.

Ухвалено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь Комунального закладу Іванківської районної ради «Іванківська центральна районна лікарня» кошти на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 00 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 02.11.2016 року.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, вчиненого за наступних обставин.

29.10.2016 року близько 21-ої години, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які в неї склались із чоловіком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час сварки умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла один удар кухонним ножем в район грудної клітки ОСОБА_9 . Внаслідок зазначених дій ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді коло-різаної рани грудної клітки зліва, з пошкодженням м`яких тканин та міжреберних м`язів, перикарду серця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в приміщенні КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ».

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 лютого 2017 року скасувати, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України при кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що районний суд маючи докази невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, зайняв обвинувальний ухил, ігноруючи факти, встановлені під час судового розгляду. Зокрема, суд першої інстанції посилається на показання свідка ОСОБА_10 , проте вони є нечіткими та суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження. На думку апелянта, показання малолітнього свідка ОСОБА_11 є недопустимим доказом, оскільки останньому в порушення вимог ст.352 КПК України ставилися навідні питання. Також, суд першої інстанції не надав оцінки поведінці потерпілого ОСОБА_9 , який відповідно до показань свідків, допитаних у судовому засіданні, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схильний до агресивних дій відносно людей, які його оточують, зокрема й до своєї дружини ОСОБА_8 . Крім того, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставин та механізм нанесення удару обвинуваченою, не встановлено мотиви та умисел при вчиненні зазначених протиправних дій.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок суду правильним, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно до ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Так, абз.1 п.2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №120 від 31.10.2016 року ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.110).

Із обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , затвердженого 20 грудня 2016 року прокурором Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_12 , вбачається, що від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в приміщенні КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» (а.п.2).

Вийшовши за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, в порушення вимог ч.1 ст.337 КПК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказав, що від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в приміщенні КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ».

Із обвинувального акту та вироку суду вбачається, що ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді коло-різаної рани грудної клітки зліва, з пошкодженням м`яких тканин та міжреберних м`язів, перикарду серця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в приміщенні КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ».

Проте, відповідно до висновку експерта №120 від 31.10.2016 року в потерпілого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітки зліва, з пошкодженням м`яких тканин та міжреберних м`язів, перикарду серця, які могли утворитися 29.10.2016 року від дії колюче-ріжучого предмету типу ножа, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.

Раневий канал на грудній клітці зліва починається раною у 3-му міжребір`ї, проходить через шкіру, підшкірну клітковину, міжреберні м`язи у 4-му міжребір`ї, проникає у перикард, у серце у проекції міжшлуночкової перегородки, де закінчується. Довжина раневого каналу не менше 5 см. Раневий канал іде зверху вниз, спереду назад, дещо справа на ліво. Тілесні ушкодження утворилися від одного удару.

Смерть ОСОБА_9 наступила 31.10.2016 року від тампонади серця кров`ю, після отримання колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням серця (а.п.130).

На думку колегії суддів, попри наявність у матеріалах кримінального провадження висновку експерта №120 від 31.10.2016 року (а.п.127-131), сформульоване прокурором обвинувачення є неконкретним, оскільки не містить вказівки на безпосередню причину смерті ОСОБА_9 та відомостей про характер, кількість, локалізацію, механізм тілесних ушкоджень.
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що при складанні обвинувального акту відносно ОСОБА_8 прокурором не було дотримано зазначених вище вимог закону. Оскільки до обвинувального акту внесені відомості, які не відповідають дійсності, він є таким. що не містить у собі належним чином викладених обставин кримінального правопорушення та сформульованого обвинувачення.

Суд першої інстанції на вказані недоліки обвинувального акту уваги не звернув і за відсутності пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення ОСОБА_8 , розглянув фактично не висунуте обвинувачення та ухвалив щодо нього вирок, що є неприпустимим і суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст.8 КПК України, та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного вироку на підтвердження встановлених судом першої інстанції під час судового розгляду обставин свідчить висновок експерта № 59 від 01.11.2016 року (висновок експерта № 1510 від 07.12.2016 року), згідно підсумків якого у ОСОБА_9 виявлено колото-різану рану грудної клітки зліва, яка могла утворитися 29.10.2016 року від дії колото-різаного предмету типу ножа і відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Смерть наступила 31.10.2016 року внаслідок тампонади серця кров`ю після отриманої колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням серця (а.п.186).

Проте, суд першої інстанції посилаючись на висновок експерта №59 від 01.11.2016 року (а.п.123-124), при цьому резолютивну частину бере із висновку експерта №120 від 31.10.2016 року відносно ОСОБА_9 (а.п.127-131).

Відповідно до ч.1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.

Наслідки порушення зазначеного принципу закріплено у ч.2 ст.23 КПК України, відповідно до якої не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із журналу судового засідання та звукозапису від 18.01.2017 року видно, що судом першої інстанції, було визначено наступний порядок дослідження доказів: допитати свідків, обвинувачену, потерпілого та дослідити письмові докази.

Згідно журналу судового засідання та звукозапису від 01.02.2017 року прокурором було заявлено клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження письмових доказів.

Однак суд першої інстанції під час судового розгляду самостійно не досліджував письмові докази в кримінальному провадженні, а обмежився лише їх оголошенням прокурором, що свідчить про недотримання принципу безпосередності дослідження доказів.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що відповідно до вимог ст.ст410,412 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченої, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Згідно з вимогами ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч.6 ст.9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п.2 ч.1 ст.7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду, передбачені ст.ст.23,370 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм належну оцінку, належним чином дослідити доводи сторін кримінального провадження, постановити законний та обґрунтований вирок.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_8 продовжити на 40 днів, до 23 травня 2017 року, включно, із покладенням обов`язків, відповідно до ухвали Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року.

Головуючий:
Судді :