Номер провадження: 11/785/7/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2016 року, якою кримінальна справа відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл, росіянина, громадянина Польщі, що має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, пунктами 6, 8, 11, 12, ч.1 ст.115 КК України та ч.1 ст.229-6 КК України виділена в окреме провадження та повернута прокурору для організації додаткового розслідування,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2016 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, пунктами 6, 8, 11, 12, ч.1 ст.115 КК України та ч.1 ст.229-6 КК України виділена в окреме провадження та повернута прокурору на додаткове розслідування. Крім того, вказаною ухвалою ОСОБА_6 змінений запобіжний захід з тримання під вартою на особисту поруку осіб, які заслуговують на довіру, а саме народних депутатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з покладанням відповідних обов`язків.

Не погодившись із зазначеною ухвалою потерпіла ОСОБА_8 подала апеляцію, в якій просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що:

1)в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дали вичерпні покази щодо всіх обставини кримінальної справи та неодноразово показали суду, що замовником вбивства ОСОБА_13 був саме ОСОБА_6 ;

2)в матеріалах справи відсутні суттєві протиріччя с приводу конфлікту між загиблим ОСОБА_13 та ОСОБА_6 .

3)в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують той факт, що ОСОБА_13 побоювався за своє життя та загроза виходила саме від ОСОБА_6 ;

4)свідок ОСОБА_14 дав чіткі та послідовні покази про те, що не пам`ятає хто саме йому дзвонив, в зв`язку з чим він був допитаний в судовому засіданні та пояснив, що дійсно підвозив замовників вбивства. Будь-які інші покази не впливають та не можуть вплинути на кваліфікацію дій ОСОБА_6 і в цій частині суд не мав підстав направляти справу на додаткове розслідування;

5)суд не мав підстав направити справу на додаткове розслідування в зв`язку з неприбуттям в судове засідання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_19 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінальної справи колегія судів дійшла висновку про таке.

У відповідності до п.11 Перехідних положень КПК України кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постанови про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України (в редакції 1960 року), вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.
Згідно зі ст.246 КПК України (в редакції 1960 року), при попередньому розгляді справи, суддя має право за власної ініціативи, або за клопотанням інших учасників процесу, повернути справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення кримінальної справи, провадження дізнання чи досудового слідства були допущені такі порушення, вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Відповідно до ст.64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню:

1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);

2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину;

3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання;

4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Згідно ст. 22 КПК України (в редакції 1960 року) прокурор, слідчий або особа, що проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження справи, виявити обставини, що викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Під час судового розгляду даної кримінальної справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_20 будучи затриманим 31 серпня 2011 року дав свідчення в якості підозрюваного про вчинення ним і ОСОБА_12 вбивства потерпілого ОСОБА_13 . За словами ОСОБА_11 , цей злочин вони вчинили за вказівкою ОСОБА_21 на прохання ОСОБА_22 (т. 2 а.с.191).

В той же день, 31 серпня 2011 року будучи затриманим ОСОБА_12 дав свідчення про вчинення ним і ОСОБА_20 вбивства ОСОБА_13 , при цьому вказавши, що цей злочин було вчинено виключно за вказівкою лідера організованого злочинного угрупування ОСОБА_21 , і ОСОБА_22 не має до вчинення даного злочину ніякого відношення.

Аналогічні показання підсудний ОСОБА_12 давав і в подальшому при його допиті в якості обвинуваченого (т.6 а.с.111- 125; т.6 а.с.143- 144).

Крім того, ОСОБА_12 пояснив, що інформацію щодо вбитого ОСОБА_13 представив ОСОБА_23 , а з ОСОБА_22 не він не ОСОБА_20 взагалі не спілкувалися, так як ОСОБА_20 мав конфлікт з ОСОБА_22 .

Аналогічні показання ОСОБА_12 дав і в ході проведення відтворення обстановки і обставин події за його участю 01 вересня 2011 року.

Незважаючи на явне протиріччя в показаннях двох безпосередніх співвиконавців вбивства, орган досудового слідства, не вжив заходів для їх усунення шляхом неупередженого, всебічного дослідження всіх інших доказів, які містяться в матеріалах справи.

В основу звинувачення ОСОБА_22 в організації вбивства ОСОБА_13 покладені свідчення підсудних ОСОБА_20 і ОСОБА_12 , а також наявні в матеріалах кримінальної справи дані про наявність стійкого конфлікту між ОСОБА_22 і ОСОБА_13 на ґрунті професійної діяльності.

Разом з цим, матеріали кримінальної справи містять в собі істотні суперечності з приводу зазначених обставин, які не були усунені органом досудового розслідування, а усунути їх в ході судового засідання не виявилося можливим.

Як вбачається з протоколу допиту ОСОБА_24 від 07 вересня 2011 року, між ОСОБА_22 і ОСОБА_13 був стійкий конфлікт на ґрунті професійної діяльності, а 10 вересня 2007 року він разом з ОСОБА_13 і ОСОБА_25 прибули для перевірки на територію автовокзалу, де в подальшому у них відбулася розмова з ОСОБА_22 , в ході якої останній висловив погрози, а саме: «Першим будеш ти, Серьожа». Після цього ОСОБА_24 сказали, що другим буде він, а якщо далі не зрозуміють, то третім буде ОСОБА_25 . Далі вони їхали по вул.Балківській і побачили дорожньо-транспортну пригоду, учасником якої був ОСОБА_22 . ОСОБА_13 відкрив вікно і зустрівшись з ОСОБА_22 поглядом став сміятися, в зв`язку з чим останній розлютився. На наступний день сталося вбивство ОСОБА_13 (т.8 а.с.240-244).

Разом з цим, з протоколу допиту ОСОБА_25 від 12 вересня 2007 року вбачається, що йому невідомо, які були відносини між ОСОБА_22 і ОСОБА_13 , і чи погрожував хтось останньому.

Крім того, з показань свідка ОСОБА_25 даних в судовому засіданні вбачається, що останній раз він бачив ОСОБА_22 в 2007 році під час перевірки автобуса фірми «Автомотив», що проводиться спільно з інспекторами ОСОБА_24 і ОСОБА_26 , і більше з ним не стикався. Свідок також пояснив, що ОСОБА_13 в останній раз він бачив 07 вересня 2007 року, але з ним не спілкувався (т.8 а.с. 21-23).

Показання ОСОБА_25 йдуть в розріз показань ОСОБА_24 щодо взаємовідносин ОСОБА_22 і ОСОБА_13 , а також щодо подій 10 вересня 2007 року. Такі протиріччя є більш ніж істотними оскільки стосуються обставин, покладених в основу обвинувачення ОСОБА_22 . Причому допит ОСОБА_25 в ході судового засідання пролив світло на ці обставини.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, яке регулює направлення кримінальних справ на додаткове розслідування», направлення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.

Досудове слідство визнається однобічним або неповним, коли під час його проведення, всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК, не були досліджені або поверхово, а також однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що усунути зазначені суперечності в ході судового слідства є не можливим зважаючи на неповноту досудового слідства. Так, в порушення вимог статей 22, 64 КПК України, орган досудового слідства не провів очну ставку між свідками ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , не встановив і не допитав осіб, які могли бути свідками обставин 10 вересня 2007 року повідомлених ОСОБА_24 і чи був присутній в цей день на перевірці ОСОБА_25 .

Крім того, органом досудового слідства не було встановлена наявність документів, що підтверджують факт перевірки 10 вересня 2007 року і не долучив їх до справи в разі наявності. При цьому, забезпечити явку ОСОБА_24 в судове засідання не виявилося можливим. Відповідні судові доручення виконані не були з огляду на те, що місцезнаходження ОСОБА_24 не встановлено. Провести інші зазначені процесуальні дії, як і встановити місцезнаходження ОСОБА_24 в ході судового розгляду неможливо, оскільки такі дії пов`язані з необхідністю перевірки слідчих і оперативних заходів.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду визнає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність виділення кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 в окреме провадження та направлення її для проведення додаткового розслідування, в зв`язку з неповнотою досудового слідства, яка не може бути усунена в ході судового розгляду кримінальної справи.

На підставі викладеного колегія судді дійшла висновку про необґрунтованість апеляції потерпілої ОСОБА_8 і не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.281, 365, 366, 379, 381 КПК України (в редакції 1960 року), пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» Кримінально-процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляцію потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2016 року, якою кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.п.6,8,11,12, ч.1 ст.115 КК України та ч.1 ст.229-6 КК України виділена в окреме провадження та повернута прокурору на додаткове розслідування залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4