Справа № 364/1311/16-к
Провадження № 1-кп/364/2/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2017 року, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

потерпілої: ОСОБА_7 ,

представника потерпілої : ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт Володарка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не військовозобов`язаного, одруженого, на своєму утриманні має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого пенсіонера, працює землевпорядником Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, що передбачає кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_9 12 березня 2016 року, близько 13 години, знаходячись на прибережній зоні Брилівського водосховища (ставу), розташованого в с. Брилівка Ставищенського району Київської області, під час сварки з жителями с. Брилівка, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень підійшов до ОСОБА_7 , яка знаходилася на землі в положенні сидячи і наніс останній один удар правою ногою в область передньої черевної стінки праворуч, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передній черевній стінці праворуч, забою правої нирки та тазобедренного суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта № 50д від 20 травня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розгляд здоров`я понад 6 днів та які не являються небезпечними для життя в момент спричинення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєнні злочину не визнав, суду показав, що 12 березня 2016 року він за довіреністю представляв інтереси КП «Брилівка» та поряд з іншими брав участь у роботі пов`язаній із зарибленням ставка в с.Брилівка. На одній із вантажних автомобілів, а саме на другій по рахунку того дня , які доставляли зарибок до місця розташування ставка, він прибув в село та побачив обурення селян, які були незадоволенні їх діями щодо зариблення. Односельці перешкоджали виїзду МАНу , який вже розвантажив зарибок та перетинали собою та легковим автомобілем ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_10 його виїзду від ставка. Поряд з іншими у цих подіях брала участь і потерпіла ОСОБА_7 , яка незадоволена була їх діяльністю та з якою у нього вже протягом останніх 3-4 років існують неприязні відносини. Обвинувачений суду показав, що він брав участь у розблокуванні руху МАНа, одночасно з цим , під час руху легкового автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , яка здійснювала різкі маневри взад та вперід, не дозволяючи виїхати названому вантажному автомобілю, було здійснено наїзд на потерпілу від якого вона впала, а потім підвелась та продовжила активні дії по перешкоджанню виїзду МАНа. Покази потерпілої щодо нанесення їй тілесних ушкоджень він назвав неправдивими та такими що не відповідають дійсності і можуть слугувати наклепом на нього.

Не зважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у скоєнні злочину, його вина доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Зокрема, показами свідків, поясненнями експерта, а також дослідженими письмовими доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 , даючи свої покази суду вказала, що 12 березня 2016 року вона разом з іншими односельцями прибула до ставка, який знаходиться в селі Брилівка. Будучи обуреними незаконним зарибленням ставка, вона разом з іншими почала здійснювати цьому перешкоди шляхом перетинання виїзду вантажних автомобілів, які привозили зариблення. Чоловіки, які виконували зариблення , почали відштовхувати людей, які були обурені їх діями. Саме тоді ОСОБА_11 підняв її та хотів переставити в бік, щоб вона не була на шляху руху МАНа, однак не втримавши її впустив на землю, а сам ледь не впав. Втримавшись на ногах ОСОБА_11 , попрямував до інших людей щоб їх відштовхувати. В цей час, коли вона намагалась підвестись із землі, до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_9 та наніс їй один удар ногою в область передньої черевної стінки праворуч. Від чого вона знову впала на землю та відразу відчула біль в області нанесеного удару. Потім інші люди, які перебували на місці пригоди допомогли їй підвестись. Серед осіб, які знаходились на місці пригоди були її односельці, які все що відбувалось бачили, це зокрема : ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , подружжя ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інші. По приїзду швидкої медичної допомоги, вона повідомила медикам обставини нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим та їй було проведено огляд і рекомендовано госпіталізацію, від якої вона відмовилась та наступного дня сама звернулась за медичною допомогою до лікарні, оскільки відчувала біль в області забою, в неї піднялась температура та вона почала мочитися сечею з кров`ю.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується слідуючим.

Так, в судовому засіданні свідки : ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , суду показали, що 12.03.2016 року вони перебували в с.Брилівка Ставищенського району Київської області та були присутні при тому, коли жителі села були незадоволені діями односельців, які здійснювали зариблення місцевого ставку. Їх обурення перейшло у сварку між собою, під час якої частина людей почала перешкоджати виїзду вантажного автомобіля, який привозив на ставок зарибок створюючи йому перешкоди для руху. Зокрема свідок ОСОБА_14 своїм автомобілем ВАЗ 2109 перетинала рух НОМЕР_1 , умисно рухаючись ним в перед та в зад по шляху руху названого вантажного автомобіля. В цей же час ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_9 почали відштовхувати людей, що перешкоджали виїзду вантажного автомобіля. ОСОБА_11 , зайшовши із-заду, взяв по- під руки потерпілу ОСОБА_7 та хотів переставити її в бік, однак не втримавши її впустив на землю. Сам ОСОБА_11 , ледь втримавшись на ногах та щоб не впасти на потерпілу переступив її та пішов далі. В цей час ОСОБА_7 почала підводитись, тоді обвинувачений підійшовши до неї із- заду та наніс їй правою ногою один удар в область передньої черевної стінки праворуч.

Одночасно вказані свідки суду показали, що після того, як потерпілій було нанесено тілесне ушкодження ОСОБА_9 , вона підвелась та продовжувала брати участь у суперечках односельців протягом двох годин поспіль. Згодом на виклик прибула карета швидкої допомоги, до якої за медичною допомогою звернулась потерпіла ОСОБА_7 .

Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , та ОСОБА_11 дані ними в судовому засіданні не встановлють та не спростовують обставин по даному кримінальному провадженню, оскільки вони є суперечливими, часто змінювались на протилежні та не були послідовними.

Показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , вказують суду, що 12.03.2016 року обвинувачений ОСОБА_9 прибув до ставка в с.Брилівка Ставищенського району Київської області в обідню пору на вантажному автомобілі, який здійснював зариблення вказаного ставка. В цей час вже був наявний конфлікт між жителями села та особами, що проводили дані роботи, оскільки це був другий автомобіль протягом цього дня, який привіз зарибок та що стало ще більшою підставою для невдоволення населення. Свідки суду вказали, що ОСОБА_14 своїм автомобілем ВАЗ 2109 перетинала рух НОМЕР_1 , умисно рухаючись ним в перед та в зад по шляху руху названого вантажного автомобіля та в результаті чого здійснила удар задньою частиною автомобіля потерпілій ОСОБА_7 . Від отриманого удару потерпіла закричала та впала на землю. Після чого підвелася та тривалий час брала активну участь у подальшій суперечці. При цьому названі свідки вказали, що вони не бачили, щоб того дня обвинувачений наносив потерпілій будь- які тілесні ушкодження. Скарг на біль вони від потерпілої не чули, оскільки вона була активною та маючи в руках великого дерев`яного дрючка поводила себе агресивно по відношенню до них та інших чоловіків.

Покази свідка ОСОБА_26 , вказуюсь, що він, будучи фельдшером швидкої медичної допомоги, разом із своєю колегою ОСОБА_27 , 12.03.2016 року здійснював виїзд на виклик працівників поліції до села Брилівка Ставищенського району Київської області до ставка, де знаходились місцеві жителі. Вони прибули на виклик близько 15 години. До них за допомогою звернулась місцева жителька ОСОБА_7 , яка скаржилась на підвищення артеріального тиску, головну біль та біль в попереку, вказуючи, що її побили односельці ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , про що він зазначив із її слів у карті виїзду екстреної медичної допомоги №6 від 12.03.2016 року. При огляді потерпілої, було встановлено, що артеріальний тиск у неї був підвищений та у правій поперековій ділянці було виявлено почервоніння м`яких тканин та помірний набряк. Вона перебувала у збудженому стані та була агресивно налаштована. ОСОБА_7 було зроблено знеболювання та запропоновано госпіталізацію, від якої вона відмовилась, поставивши свій підпис у відповідному документі. Свідок суду вказав, що забою нирки безпосередньо ним при огляді пацієнта тоді не можна було виявити чи встановити, оскільки для цього потрібно провести необхідні медичні дослідження, зокрема УЗД та взяти відповідні аналізи для лабораторного дослідження. При цьому він зазначив, що пошкоджень голови та обличчя потерпілої ним при огляді не було виявлено. Всі встановлені ним ушкодження були занесені до відповідної картки виїзду екстреної медичної допомоги №6 від 12.03.2016 року, що безпосередньо він ствердив , оглянувши її копію в судовому засіданні.

Аналогічні покази в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_27 , яка вказала, що вона разом із своїм колегою 12.03.2016 року, будучи фельдшером швидкої медичної допомоги, здійснювала виїзд в село Брилівка та брала участь у огляді потерпілої.

Щодо посилань захисника на те, що наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, зазначених у висновку експерта, можуть бути наслідком її хронічних захворювань, то вони були спростовані в судовому засіданні поясненнями експерта ОСОБА_28 . Який окрім іншого вказав, що після отриманих потерпілою 12.03.2016 року тілесних ушкоджень, активність ОСОБА_7 пояснюється тим, що різку біль вона могла відразу і не відчути, оскільки це пов`язане з відсутністю нервових закінчень у нирках, а наслідки отриманого удару могли проявитись лише через певний час, що стало очевидним після її медичного дослідження.

Твердження захисника про те, що експерт взяв для дослідження медичні документи потерпілої без її згоди та на підставі її заяви, яка була датована пізніше 16 березня 2016 року (том 1 а.к.п.180 та копія із чітко зазначеною датою міститься том 3 а.к.п. 92), знаходять своє спростування у тому, що у судовому засіданні сама ОСОБА_7 , вказала, що на огляд до експерта вона прибула самостійно з відповідними медичними документами та спеціальної згоди на це надавати їй не було потреби щодо себе, оскільки саме з цією метою вона з`явилась до експертної установи за направленням слідчого ОСОБА_29 . Одночасно даючи оцінку твердженням захисту, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до п.2 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий був зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення тяжкості тілесних ушкоджень. Отже при таких обставинах суд відмовляє у клопотанні захисника ОСОБА_6 (№19-22) про визнання висновків експерта №№ 29, 42д, 50д, 56д недопустимим доказом, оскільки захисник безпідставно вважає, що таким чином слідчим з підстав істотного порушення права та свободи людини, винесено незаконну постанову про проведення судово-медичної експертизи, так як на його думку слідчий не мав дозволу потерпілої ОСОБА_30 на розголошення її конфіденційних даних. Хибним також є посилання захисника, що експерт ОСОБА_28 з невідомих джерел здобув медкартку амбулаторного хворого №404 та медкартку стаціонарного хворого № 3358 на прізвище ОСОБА_7 , оскільки вказані захисником обставини спростовані в судовому засіданні експертом ОСОБА_28 , потерпілою та письмовими доказами дослідженими судом.

Судом встановлено, що вказані захисником висновки експерта відповідають вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України та в силу ст.ст. 85, 86 КПК України є належними та допустими доказами .

Щодо майже ідентичних двічі заявлених під час судового розгляду клопотань захисника ОСОБА_6 , які були подані до канцелярії суду 24.02.2017 року та 23.05.2017 року ( том 2 а.к.п. 209- 235; том 3 а.к.п. 122-144) :

№ 23 про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 06 травня 2016 року недопустимим доказом ( том 3 а.к.п. 12-124);

№ 24 про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 від 23 квітня 2016 року недопустимим доказом (том 3 а.к.п. 125-128);

№ 25про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 від 23 квітня 2016 року недопустимим доказом (том 3 а.к.п. 129-132);

№ 26 про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_19 від 23 квітня 2016 року недопустимим доказом (том 3 а.к.п. 133 -135);

№ 27 про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 23 квітня 2016 року недопустимим доказом ( том 3 а.к.п. 136-138);

№ 28 про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 від 23 квітня 2016 року недопустимим доказом ( том 3 а.к.п. 139-141);

№ 29 про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_20 від 23 квітня 2016 року недопустимим доказом ( том 3 а.к.п. 142 -144)-

то суд вважає, що вказані захисником підстави є формальними та не є суттєвими, не впливають на правильність обставин події на яку вони вказують та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні показами самих учасників слідчих експериментів ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 і не тягнуть за собою визнання їх недопустимими .

Посилання захисника на те, що в ході проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_14 (том 1 а.к.п. 115) , ОСОБА_15 (том 1 а.к.п. 109), ОСОБА_19 (том 1 а.к.п.113), ОСОБА_12 (том 1 а.к.п. 117), ОСОБА_13 (том 1 а.к.п. 111) слідчим не було отримано дозволу на проведення слідчих дій у власника нежитлової будівлі, в якій проводились слідчі експерименти- спростовано в судовому засіданні, оскільки допитаний судом свідок ОСОБА_21 вказав, що він є діючим сільським головою села Брилівка та будучи керівником названої установи має право та власне надавав дозвіл на проведення слідчим ОСОБА_29 у приміщенні сільської ради відповідних слідчих експериментів, які фіксувались на відеокамеру.

В судовому засіданні експертом було спростовано посилання захисника на те, що потерпіла могла зазнати встановлених та вказаних у експертному висновку № 56д від 27.05.2016 року тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на неї легкового автомобіля , який був на місці події та здійснював відповідні маневри в районі де знаходилась потерпіла разом з іншими її односельцями, які перешкоджали виїзду вантажного автомобіля, що привозив зарибок. Експерт даючи свої пояснення вказав, що локалізація та тяжкість отриманих потерпілою та встановлених і зазначених ним у відповідному висновку тілесних ушкоджень могли утворитись за обставин вказаних у постанові слідчого з урахуванням протоколів проведення слідчих експериментів з відеозаписами та саме внаслідок заподіяння застосування сили особою, а не автомобілем. При цьому суду пояснив, що отримання таких тілесних ушкоджень потерпілою могло мати місце як від одного удару так і від декількох.

Таким чином у судовому засіданні було спростовано всі сумніви сторони захисту щодо достовірності висновків експерта ОСОБА_28 №№ 29, 42д, 50д, 56д. Одночасно суд вважає необхідним зазначити, що експерт ОСОБА_31 , проводячи експертизу та роблячи висновки №13/3 від 26.07.2016 року (том 2 а.к.п. 8-18) , що надано суду захисником ОСОБА_6 , - досліджував тільки електрофотокопії окремих матеріалів кримінального провадження та медичної документації, які надавались йому адвокатом. Натомість експертом ОСОБА_28 було проведено огляд самої потерпілої ОСОБА_7 та досліджено оригінали її медичної картки амбулаторного хворого та стаціонарного хворого.

Даючи оцінку показам допитаних в судовому засіданні свідків за клопотанням обвинуваченого та потерпілої, суд вважає необхідним вказати , що покази свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 повністю спростовуються висновком експерта №56д від 27.05.2016 року, де зазначено, що тілесні ушкодження виявленні на тілі ОСОБА_7 не могли утворитись при наїзді легкового автомобіля при обставинах продемонстрованих під час слідчого експерименту із вказаними свідками. Судом взято до уваги, що такі свідки як ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 являлися депутатами Брилівської сільської ради, яку очолював голова села ОСОБА_9 , та з якими у нього склалися дружні відносини. Окрім того, між ОСОБА_33 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та КП «Брилівка» був укладений договір про спільну діяльність з метою ведення спільної господарської діяльності , а саме: вселення, вирощування та вилучення водних живих ресурсів на Брилівському водосховищі, а обвинувачений ОСОБА_9 по дорученню представляв інтереси КП «Брилівка». Такі свідки як ОСОБА_24 та ОСОБА_11 перебувають у родинних відносинах із обвинуваченим, тому до їх показів слід віднестися критично, вони не відповідають встановленим судом та підтвердженим у судовому засіданні доказам і спрямовані на виправдання ОСОБА_9 .

Щодо клопотання захисника про виклик до суду свідка ОСОБА_29 , то суд відмовляючи у його задоволенні вказував, що воно не відповідає положенням КПК України, оскільки відповідно частини 4 статті 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Винність обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- повідомленням про підозру від 25 травня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України ( том 1 а.к.п. 152);

- висновком експерта № 29 від 15 березня 2016 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передній черевній стінці праворуч, забою поперекової ділянки справа, забою правої нирки та тазобедренного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розгляд здоров`я понад 6 днів (том 1 а.к.п. 105);

- висновком експерта № 50 д від 6 травня 2016 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передній черевній стінці праворуч, забою поперекової ділянки справа, забою правої нирки та тазобедренного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розгляд здоров`я понад 6 днів та які не являються небезпечними для життя в момент спричинення (том 1 а.к.п. 108);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 6 травня 2016 року за участю ОСОБА_7 , відповідно до якого потерпіла розповіла та показала як обвинувачений наніс їй удар та яке було положення її тіла в момент удару (а.с. 106-107);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 розповів та показав як обвинувачений наніс удар потерпілій та яке було положення тіла потерпілої в момент удару (том 1 а.с. 109-110);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 розповів та показав як обвинувачений наніс удар потерпілій та яке було положення тіла потерпілої в момент удару (том.1 а.к.п. 111-112);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 розповіла та показала як обвинувачений наніс удар потерпілій та яке було положення тіла потерпілої в момент удару (том 1 а.к.п. 113-114);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 розповіла та показала як обвинувачений наніс удар потерпілій та яке було положення тіла потерпілої в момент удару (том 1 а.к.п. 115-116);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 розповіла та показала як обвинувачений наніс удар потерпілій та яке було положення тіла потерпілої в момент удару (том 1 а.к.п. 117-118);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 розповів та показав як обвинувачений наніс удар потерпілій та яке було положення тіла потерпілої в момент удару (том 1 а.к.п. 119-121);

- висновком експерта № 42 д від 25 квітня 2016 року, відповідно до якого встановлено, що тілесні пошкодження заподіяні ОСОБА_7 могли утворитися від одного застосування сили; і могли утворитися при обставинах, вказаних в слідчому експерименті, проведеному 23 квітня 2016 року із свідками ОСОБА_36 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (том 1 а.к.п. 122);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 27 травня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_25 розповів, що 12 березня 2016 року, під час подій на Брилівському водосховищі, автомобіль ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_14 , рухаючись назад допустив наїзд задньою частиною на ОСОБА_7 , в результаті чого вона впала та відразу піднялася і показав в якому положенні відносно ширини автомобіля була ОСОБА_7 в момент наїзду (том 1 а.к.п. 123-124);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 27 травня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_24 розповів, що 12 березня 2016 року, під час подій на Брилівському водосховищі, автомобіль ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_14 , рухаючись назад допустив наїзд задньою частиною на ОСОБА_7 , в результаті чого вона впала та відразу піднялася і показав в якому положенні відносно ширини автомобіля була ОСОБА_7 в момент наїзду (том 1 а.к.п. 125-126);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 27 травня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 розповів, що 12 березня 2016 року, під час подій на Брилівському водосховищі, він знаходився поруч із ОСОБА_7 , коли автомобіль ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_14 , рухаючись назад допустив наїзд задньою частиною на потерпілу, чи падала остання він не бачив, також показав в якому положенні відносно ширини автомобіля була ОСОБА_7 в момент наїзду (том 1 а.к.п. 127-128);

- висновком експерта № 56 д від 27 травня 2016 року, відповідно до якого встановлено, що тілесні пошкодження заподіяні ОСОБА_7 могли утворитися від одного застосування сили; і не могли утворитися при наїзді легкового автомобіля при обставинах, вказаних в слідчому експерименті, проведеному 27 травня 2016 року із свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 (том 1 а.к.п. 129);

- копією протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом слідчого експерименту від 12 квітня 2016 року за участю ОСОБА_9 , відповідно до якого обвинувачений розповів, що тілесні ушкодження потерпіла отримала 12 березня 2016 року коли автомобіль ВАЗ 2109 рухаючись назад допустив наїзд задньою частиною на останню (том 1 а.к.п. 176-177);

- копією протоколу огляду місця події від 12 березня 2016 року, відповідно до якого під час огляду ставу в с. Брилівка виявлено, що на під`їзді до вказаного ставу та на піщаному березі наявні сліди від протектору гуми автомобілів та поруч з ними наявні сліди відбитків низу підошви взуття, покриття піску зворушене; у воді ставу з краю на дні та під водою наявні не живі риби; при огляді водойми плаваючих у воді риб виявлено не було; зі слів присутніх біля ставу осіб наявні сліди від протектору гуми автомобілів та сліди відбитків низу підошви взуття залишили невідомі особи, які здійснювали зариблення вказаного ставу на вантажному автомобілі білого кольору марки «МАН», державний номерний знак НОМЕР_2 , на кузову якого знаходився контейнер, з якого висипали рибу до ставу (том 1 а.к.п. 193-196);

- копією карти виїзду екстреної медичної допомоги від 12 березня 2016 року, відповідно до якої під час виїзду екстреної медичної допомоги на набережну ставу в с. Брилівка, ОСОБА_7 було встановлено попередній діагноз, забій м`яких тканин в правій поперековій ділянці, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, приводом для виклику екстреної медичної допомоги стало побиття останньої (том 1 а.к.п. 130-131);

- копією висновку ультразвукової діагностики органів черевної порожнини від 18 квітня 2016 року (том 1 а.к.п. 179);

- копією епікріз виписки з історії хвороби стаціонарного хворого урологічного відділення Білоцерківської МЛ № 2 від 25 березня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_7 перебувала на лікуванні в урологічному відділенні Білоцерківської МЛ № 2 з 17 по 25 березня 2016 року з діагнозом порушення екскреції з права, субкапсульна гематома правої нирки, забій правої нирки, забій правої долі печінки, забій правого кульшового суглобу, забій крижового відділу хребта (том 1 а.к.п. 181);

- копією комп`ютерної томографії від 17 червня 2016 року, відповідно до якої у ОСОБА_7 виявлена кіста правої нирки (том 1 а.к.п. 208);

- копією протоколу дослідження магнітно - резонансної томографії крижового відділу хребта від 17 червня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено дегенеративно-дистрофічні зміни крижового відділу хребта (том 1 а.к.п. 209).

Невизнання вини обвинуваченим в умисному нанесенні потерпілій легких тілесних ушкоджень, суд розцінює як намагання уникнути покарання за скоєний злочин, оскільки його вина доведена сукупністю вищевказаних доказів. Твердження ОСОБА_9 про те, що він не бив потерпілу, спростовується матеріалами провадження, зокрема послідовними і логічними показаннями потерпілої, допитаних в судовому засіданні свідків та експерта, висновками експертів № 29 від 15 березня 2016 року (том 1 а.к.п. 105), № 42д від 25 квітня 2016 року (том 1 а.к.п. 122); № 50д від 6 травня 2016 року (том 1 а.к.п. 108), № 56д від 27 травня 2016 року (том 1 а.к.п. 129), переглянутими в судовому засіданні відеозаписами з місця події та слідчих експериментів та інших перелічених і вказаних вище письмових доказах.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі фактичні обставини справи, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину доведена повністю і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів.

Вирішуючи питання щодо міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу останнього.

Судом враховується те, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, вину в його скоєнні не визнає. Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він по місцю проживання характеризується позитивно, є працюючим пенсіонером, на момент вчинення злочину мав на своєму утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий. Наведені обставини судом встановлено із наявних в матеріалах кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні письмових доказів :

- довідкою-характеристикою виконкому Брилівської сільської ради від 25 квітня 2016 року № 168 (том 1 а.к.п. 140);

- довідкою виконкому Брилівської сільської ради від 4 квітня 2016 року № 152, відповідно до якої ОСОБА_9 на території с. Брилівка має дві земельні частки (паї), загальною площею 3,6 га (том 1 а.к.п. 141);

- довідкою виконкому Брилівської сільської ради від 5 квітня 2016 року № 151 про склад сім`ї (том 1 а.к.п. 142);

- довідкою виконкому Брилівської сільської ради від 5 квітня 2016 року № 150 про те, що ОСОБА_9 не являється депутатом Брилівської сільської ради (том 1 а.к.п. 143);

- довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 1 квітня 2016 року № 445, відповідно до якої ОСОБА_9 10 квітня 2006 року знятий з військового обліку в зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовому обліку (том 1 а.к.п. 144);

- довідкою, виданою лікарем наркологом КЗ „Ставищенська ЦРЛ від 30 березня 2016 року № 121, відповідно до якої ОСОБА_9 на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває і за медичною допомогою не звертався (том 1 а.к.п. 145);

- довідкою, виданою лікарем психіатром КЗ „Ставищенська ЦРЛ від 30 березня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_9 на обліку в психіатричному кабінеті не перебуває і за медичною допомогою не звертався (том 1 а.к.п. 146);

- довідкою, виданою Управлінням ПФУ у Ставищенському районі від 30 березня 2016 року № 724/02, відповідно до якої ОСОБА_9 з 1 березня 2016 року перебуває на обліку Управлінні ПФУ у Ставищенському районі і отримує пенсію в розмірі 2493,06 грн. (том1 ак.п. 147);

- довідкою, виданою Ставищенським районним центром зайнятості від 30 березня 2016 року № 1594, відповідно до якої ОСОБА_9 на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває (том 1 а.к.п. 148), проте на час розгляду кримінального провадження судом він є працюючим пенсіонером, оскільки вказав, що обіймає посаду землевпорядника Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області,

- вимогою про судимість від 15 березня 2016 року (том 1 а.к.п. 151), яка вказує, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Із урахуванням обставин вчинення злочину, його тяжкості, даних про особу обвинуваченого, беручи до уваги, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, суд вважає, що міру покарання ОСОБА_9 слід обрати в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді штрафу, бо саме така міра покарання, на думку суду, є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Можливості та підстав застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України судом не встановлено.

По справі заявлено цивільний позов (із урахуванням збільшених позовних вимог) про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної шкоди в сумі 10 468 гривень 38 копійок та моральної шкоди в сумі 100 000 гривень, який обвинувачений ОСОБА_9 не визнав вказуючи на його безпідставність.

В судовому засіданні цивільний позивач, що є потерпілою в даному кримінальному провадженні, повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, які викладені у письмовій формі у заяві про збільшення позовних вимог ( том 3 а.к.п. 150-154). Її представник підтримуючи позов вказав що матеріали кримінального провадження повністю стверджують заподіяну неправомірними діями обвинуваченого матеріальну шкоду ОСОБА_7 на підтвердження чого посилався на письмові докази витрат на лікування у розмірі 10 468 грн. 38 коп., з яких 200 грн. витрати на придбання палива на переїзд до місця проживання, 1 600 грн витрати на обстеження, 8 668грн. 38 коп. витрати на придбання ліків за призначенням лікарів. Окрім цього, посилаючись на пункти 8, 9 частини 2 статті 16 , частину 1 статті 23, частину 1 статті 1167ЦК України просив стягнути з ОСОБА_9 визначену потерпілою моральну шкоду.

Обвинувачений та захисник обвинуваченого, вказуючи на не обгрунтованість позовних вимог просили у задоволенні позову повністю відмовити (том 3 а.к.п. 173-187).

Вирішуючи питання цивільного позову суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

По справі встановлено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_7 в зв`язку із спричиненням їй тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу на передній черевній стінці праворуч, забою правої нирки та тазобедренного суглобу, проходила медичне обстеження ультразвукову діагностику органів черевної порожнини в КЗ ТРР „Таращанська ЦРЛ, знаходилася на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Білоцерківської МЛ № 2 8 ліжко-днів з 17 по 25 березня 2016 року та 8 ліжко-днів з 21 по 29 квітня 2016 року ( том 1 а.к.п. 25, 31, 33, 183, 184).

На лікування ОСОБА_7 під час стаціонарного і амбулаторного лікування понесла матеріальні витрати . Однак суд не в повній мірі погоджується із сумою визначеною позивачем, яку вона вказала у розмірі 10 468 грн. 38 коп. Слушним є зауваження захисника, що до позовних вимог безпідставно віднесені витрати, які ОСОБА_7 несла на придбання ліків у лютому 2016 року, тобто до події 12.03.2016 року та витрати, які вона несла без призначення лікаря поза межами лікування , яке вона двічі проходила в Білоцерківській міській лікарні №2 в період :

з 17.03.2016 року по 25.03.2016 року;

з 21.04.2016 року по 29.04.2016 року.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу кримінальним правопорушенням, суд враховує вказані вище періоди лікування потерпілої та понесені нею витрати на придбання ліків , починаючи з дня вчинення злочину та включно по 29.04.2016 року, докази про що надано суду та були предметом дослідження і які містяться в матеріалах кримінального провадження (том 1 а.к.п.21 -22). При цьому суд зауважує, що позивачем було приєднано до позовної заяви ряд фіскальних чеків, які є неналежної якості, оскільки не містять в собі дату їх видачі або є не читабельними, тому з цих підстав не беруться судом до розрахунку. Також має місце неодноразове включення сум за фіскальними чеками доданими позивачем (том 1 а.к.п. 26 та 28; том 2 а.к.п. 32,33,є ідентичними чекам , які містяться в томі 1 на а.к.п. 21, 22), що також судом враховано при визначенні суми на придбання ліків , яка становить 2870 грн.57 коп. Поряд з цим до матеріальної шкоди суд відносить: 200 грн. витрат потерпілої на придбання палива на переїзд до місця проживання (том 2 а.к.п. 36) та 1 600 грн. витрат на обстеження (том 2 а.к.п. 38). Таким чином загальна сума матеріальної шкоди становить 4670 грн.57 коп. (2870 грн.57 коп. +200 грн. +1 600 грн.).

Поряд із наведеним вище, судом встановлено, що потерпілій ОСОБА_7 внаслідок злочину було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в тому, що вона тривалий час терпіла фізичний біль, переносила емоційні та душевні страждання у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, була змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Вказаним злочином їй завдано психологічну травму, що проявляється у щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативних переживаннях та спогадах, потребі в униканні аналогічних обставин, насторозі, тривозі, емоційних та тілесних реакціях при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживаннях фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасовій відірваності від активного соціального життя та втраті соціальних зв`язків. зниженому та нестійкому настрої, порушенні сну, неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, реакції замикання, бажанні уникати контактів, почутті образи, обуренні діями відповідача, приниженої гідності, побоюванні щодо майбутнього стану здоров`я. На даний час вона страждає від болю, має нестабільний стан здоров`я, на відновлення якого потрібен час і кошти.

Наведені вище обставини були встановлені в судовому засіданні із досліджених судом письмових доказів та показів потерпілої ОСОБА_7 свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 .Зокрема із показів свідка ОСОБА_40 , яка майже 39 років працювала лікарем та була до виходу на пенсію старшим науковим співробітником, яка протягом 7-8 років знайома з потерпілою та являється її сусідкою , оскільки її дача розташована поруч, - судом встановлено, що після події 12.03.2016 року ОСОБА_7 зовні мала стан середньої важкості, скаржилась на біль в області попереку та різке підвищення тиску. Після спілкування із потерпілою та з`ясування не стабільного психічного стану та причин болі в області попереку з правої сторони, вона побачивши колір сечі ОСОБА_7 , відразу порадила звернутися їй за консультацією до профільного інституту урології та неврології. Будучи лікарем з досвідом, свідок в судовому засіданні вказала, що такий нестабільний стан її сусідки тривав до серпня місяця 2016 року, потім внаслідок тривалого лікування поліпшився, але саме отриманні нею тілесні ушкодження призвели до того , що ОСОБА_7 була змушена приділяти значну частину свого часу лікуванню та вимусили її звільнитися з роботи за станом здоров`я. Окрім цього свідок зазначила, що потерпіла не потребувала стороннього догляду, але в силу свого стану здоров`я її необхідно було супроводжувати до лікарні та надавати підтримку, що робила її дочка ОСОБА_41 . Вказані покази були також підтвердженні в судовому засіданні показами сина потерпілої ОСОБА_42 та його дружини ОСОБА_43 , які також зазначили суду, що мама після події 12.03.2016 року стала знервованою, агресивною, запальною, що раніше за нею не спостерігалося, має проблеми із здоров`ям та потребує постійного лікування внаслідок отриманого тілесного ушкодження від ОСОБА_9 .

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Беручи до уваги викладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача ОСОБА_7 , стійкість розладу здоров`я та тривалість лікування, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення стану здоров`я, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що розмір відшкодування достатній для компенсації завданої позивачу моральної шкоди, необхідно визначити, виходячи із наступного розрахунку: тривалість страждань потерпілої, який судом обраховується, починаючи від часу вчинення злочину та до прийняття судом рішення у справі , тобто з 12 березня 2016 року до 10 липня 2017 року становить практично 16 місяців . При цьому враховано, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року 1600 гривень . Таким чином : 16 місяців Х 1600 грн. = 25 600 гривень.

Отже, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вищезазначені тілесні пошкодження мали місце саме з вини відповідача, що стверджується наведеними вище доказами. Тому, саме ОСОБА_9 повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в сумі 30 270 гривень 57 копійок, які необхідно стягнути з останнього на користь потерпілої.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ч. 3 ст. 88 ЦПК України, вказує, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно пп. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір , що становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Беручи до уваги вищевикладене, з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави слід тягнути судовий збір у розмірі 2240 гривень (із розрахунку: матеріальна шкода - 640,00 грн. + моральна шкода - 1600,00 грн.).

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , прокурором перед судом не ставилось та з учасниками процесу не обговорювалось, одночасно, враховуючи, що ОСОБА_9 не становить собою суспільної небезпеки та не ухилявся від викликів до суду, тому при таких обставинах, суд вважає, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід йому не доцільно обирати.

Керуючись ст. ст. 374, 375 КПК України , суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_9 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу розміром сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 4670 (чотири тисячі шістсот сімдесят) грн. 57 коп. та моральну шкоду в сумі 25 600 (двадцять п`ять тисяч шістсот) грн. ВСЬОГО : 30 270 (тридцять тисяч двісті сімдесят) гривень 57 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судовий збір в сумі 2240 (дві тисячі двісті сорок) гривень.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили , - не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, потерпілій, представнику потерпілої , прокурору.

На вирок може бути подано апеляцію в Апеляційний суд Київської області через Володарський районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а засудженому в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1