Справа № 740/2308/16-к
Провадження № 1-кп/740/173/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ніжині кримінальне провадження № 0000672 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лермонтівка Тамбовського району Амурської області Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, раніше судимого:

вироком Носівського районного суду від 15.03.2001 року за ст. 213 ч.3, 44 КК України до 1-го року 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання на 2 роки і штрафом в розмірі 680 гривень;

вироком Носівського районного суду від 29.09.2004 року за ст. 185 ч.3, 69 КК України до 3-х років обмеження волі;

вироком Ніжинського міськрайонного суду від 22.10.2004 року за ст. 263 ч.2, 70 ч.4 КК України до 3-х років 6-ти місяців обмеження волі;

вироком Менського районного суду від 31.08.2007 року за ст. 187 ч.3, 71 КК України до 7-ми років 1-го місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.10.2012 року звільненого 02.11.2012 року з Диканівської виправної колонії Харківської області № 12 умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 7 місяців 20 днів

зареєстрованого в с. Степні Хутори Носівського району, проживаючого в АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 28.04.2016 року близько 04-ї години разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебував у квартирі АДРЕСА_2 , де разом вживали спиртні напої. У цей час у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння автомобілем марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 та перебував у ОСОБА_8 на праві тимчасового платного користування за договором оренди транспортного засобу.
Після чого, близько 04-ї години 10 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно ОСОБА_4 переслідуючи особистий мотив, з метою протиправного заволодіння транспортним засобом, вийшов із вказаного будинку і без відома власника чи законного користувача сів за кермо автомобіля марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y», який знаходився біля під`їзду, де за допомогою ключа запустив двигун та, отримавши реальну можливість розпоряджатися автомобілем, поїхав на ньому у напрямку с. Хвилівка Ніжинського району, по автодорозі Р-67 «Чернігів-Прилуки-Пирятин», але на залізничному переїзді № 6 км.5 зіткнувся із дизельним потягом № 6521 сполученням Гребінка-Ніжин.
Згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 27.05.2016 року № 94 ринкова вартість автомобіля марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням зносу станом на 28.04.2016 року становить 89512,07 гривень. Сума реального матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, пов`язаного з його відновленням становить 24248,90 гривень.
Дії ОСОБА_4 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, що належить ОСОБА_6 , вчинене повторно.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав пояснивши, що 27.04.2016 року приїхав в гості в м. Ніжин до свого знайомого ОСОБА_8 , який таксує. В цей день він їздив разом з останнім по місту під час його роботи таксистом на автомобілі марки «Део Ланос». Доставивши декількох клієнтів, вони вирішили відпочити, для чого зателефонували до знайомого ОСОБА_8 ОСОБА_9 і домовились вжити спиртне вдома в останнього. Після чого забрали ОСОБА_9 заїхали в магазин, де придбали спиртне. Він з дозволу ОСОБА_8 пересів за кермо автомобіля і поїхали до місця проживання ОСОБА_9 на вул. Прилуцька в м. Ніжині. Він закрив автомобіль, і вони утрьох піднялись в квартиру до ОСОБА_9 . Ключі від автомобіля залишились у нього, з відома та дозволу потерпілого. Вдома у ОСОБА_9 вони втрьох спілкувались та вживали спиртне. Близько 4-ї 5-ї години ранку 28.04.2016 року ОСОБА_9 сказав, що пора розходитись і він зі згоди ОСОБА_8 поїхав на автомобілі до брата; щоб там переночувати. Під час проїзду залізничної колії він потрапив в ДТП, з пошкодженням автомобіля. Спочатку він дуже злякався і залишив місце ДТП, однак згодом опанував себе і повернувся, розуміючи що має відповідати за аварію і не хотів підставляти свого товариша ОСОБА_8 . Вважає, що протиправного заволодіння автомобілем не вчиняв зважаючи на те, що керував автомобілем з дозволу ОСОБА_8 . Вважає, що притягненням до адміністративної відповідальності за ДТП поніс необхідне покарання, а незаконного заволодіння не вчиняв.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що автомобіль марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 , перебував у нього в оренді згідно договору і використовувався ним як таксі для перевезення пасажирів. 27.04.2016 року він «таксував» на вказаному автомобілі, разом з ним в салоні автомобіля весь день перебував його товариш ОСОБА_4 . Ввечері він та обвинувачений вирішили вжити спиртне для чого він зателефонував ОСОБА_9 з яким купили спиртне в магазині в районі заводу «Сільмаш» та разом поїхали до ОСОБА_9 на вул. Прилуцька в м. Ніжині, при цьому за кермом автомобіля, з його дозволу був ОСОБА_4 . Він ключі від автомобіля у ОСОБА_4 не забирав, так як не бачив у цьому потреби. Утрьох вони спілкувались та вживали спиртне, він сам дозволив ОСОБА_4 поїхати на автомобілі до його брата, так як обвинувачений є його товаришем і він йому довіряв. Про те, коли він поверне автомобіль, з ОСОБА_4 домовленості не було. Коли вранці йому зателефонувала мати і сказала що автомобіль потрапив у ДТП він почував себе недобре після кількості випитого вночі, злякався наслідків, боявся бути винним за шкоду по аварії. В міліції на нього чинили тиск, тому щоб не брати на себе відповідальність, він не зізнався що сам дав ключі від машини і дозволив ОСОБА_4 керувати нею. Заяву про злочин писав під диктовку слідчого. Також підписував протокол допиту в якості потерпілого, розуміє наслідки своєї поведінки, тому в суді дає правдиві свідчення.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 27.04.2016 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_8 і запропонував поспілкуватись. Ввечері вони утрьох поїхали придбали спиртне, після чого поїхали до нього додому. Від магазину що на зупинці «Сільмаш» до його будинку за кермом автомобіля був ОСОБА_4 з дозволу ОСОБА_8 , в кого залишилися ключі від автомобіля, коли зайшли до його будинку, він не знає. Коли після розпиття спиртних напоїв вирішили розходитись по домівках, то ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_8 автомобіль, щоб поїхати до брата, останній дозволив йому взяти автомобіль, а сам пішов спати в його квартирі в іншій кімнаті. Його це не здивувало, бо були випадки, коли ОСОБА_10 залишався в нього ночувати. Вони з ОСОБА_4 посиділи ще трохи, після чого ОСОБА_4 пішов .
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що близько 05-ї години ранку 28.04.2016 року йому зателефонувавши повідомили, що на залізничному переїзді розбитий автомобіль належний його матері, яка є підприємцем та здає в оренду автомобілі дня надання послуг по перевезенню пасажирів. На місці події він дізнався, що за кермом автомобіля був ОСОБА_4 , який не заперечував неправомірності заволодіння авто.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала показання, що її син ОСОБА_8 тривалий час товаришує з ОСОБА_4 . Останній часто бував у них вдома, інколи ночував. 28.04.2016 року вона дізналась, що машина, яку орендував її син, потрапила в ДТП. Коли з`ясовувала в сина, що трапилось, він повідомив, що машина знаходиться біля під`їзду будинку. Але як з`ясувалось згодом, машину без дозволу взяв ОСОБА_4 та потрапив в ДТП. Вона з сином їздила в відділок поліції де ОСОБА_8 написав заяву про протиправне заволодіння орендованого ним автомобіля.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України сторона обвинувачення посилалась на докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду, а саме:
Відповідно до копії договору оренди транспортного засобу № 26 від 11.01.2016 року укладеного між ОСОБА_6 (орендодавець) та ОСОБА_8 (орендар) (а.с. 146-150) орендодавець передав в оренду автомобіль марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y», 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 терміном на 1 рік.
Акт приймання передачі від 11.01.2016 року (а.с. 151) свідчить про передачу вказаного автомобіля орендодавцем орендарю, тобто ОСОБА_6 ОСОБА_8 ..
Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 28.04.2016 року (а.с. 139) він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який близько 04-ї години 30 хвилин 28.04.2016 року незаконно заволодів його автомобілем марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився біля під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 .
Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.04.2016 року (а.с. 140) було оглянуто місце біля під`їзду № 4 будинку № 128 по вул. Прилуцька в м. Ніжині на яке вказав ОСОБА_8 як місце де знаходився орендований ним автомобіль марки «DAEWOO».
Розпискою від 28.04.2016 року (а.с. 144) підтверджується, що представник ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_13 отримав від працівників поліції автомобіль марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 з видимими пошкодженнями передньої частини кузова, а саме правого та лівого переднього крила, капоту, бампера, фар.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.04.2016 року та фототаблиці до нього (а.с. 141-142) під час складання якого було оглянуто транспортну стоянку ФОП ОСОБА_6 в м. Ніжині по вул. Прилуцька, та було виявлено автомобіль марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 з пошкодженнями передньої частини кузова. Як пояснив представник ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_13 вказаний автомобіль він отримав після оформлення ДТП.
Висновком судової товарознавчої експертизи від 27.05.2016 року № 94 (а.с. 160-162) який було складено без огляду транспортного засобу, підтверджується ринкова вартість автомобіля марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1498 см. куб., 2008 року випуску, з урахуванням зносу станом на 28.04.2016 року, що становить 89512,07 гривень. Сума матеріального збитку завдана власнику КТЗ згідно наданих документів становить 24248,90 гривень.
Копією постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.04.2016 року (а.с. 177) підтверджується притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1, 124, 122-4 КУпАП з накладенням стягнення у виді арешту терміном 7 діб за те, що він 28.04.2016р. о 05-й годині на автошляху Р-67 Чернігів-Прилуки-Пирятин залізничний переїзд №6 км.5 керував автомобілем DAEWOO FSO LANOS TF 694 н/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та переїжджаючи залізничний переїзд здійснив рух на заборонений червоний сигнал. Внаслідок чого відбулося зіткнення із дизель-потягом №6522 сполученням Гребінка-Ніжин. В наслідок ДТП автомобіль та дизель-потяг отримали механічні пошкодження. ОСОБА_4 ставши учасником дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди.
Відповідно до ст. 337 КПК України розгляд справи проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
За час перебування справи в суді стороною обвинувачення змінювався обвинувальний акт, остаточний варіант якого затверджено 12.07.2016 року. (а.с. 63)
У відповідності до положень ст. 129 Конституції України забезпечення доведеності вини і забезпечення права на захист належить до основних засад судочинства.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим Кодексом.
У відповідності до ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ч. 4, ч.5 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданим кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, що впливають та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
У відповідності до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом і доказ визнається допустимим, згідно ст. 86 ч.1 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дає суду підстави прийти до висновку, що надані прокурором докази в суді не доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на прокурора, слідчого ч.2 ст. 9 КПК України покладає обов`язки всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.289 КК України, виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Це означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому. Незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинене лише шляхом активної поведінки особи, тобто вчиненням дій. Пункт 1 примітки до ст.289 КК України розкриває це поняття як протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Суб`єктивна сторона цього злочину полягає у прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає його вчинити. Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинятися з будь-якою метою або мотивом (покататися, доїхати до місця свого призначення або доставити майно, для використання транспортного засобу як знаряддя для вчинення іншого злочину).
Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочин проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснює, що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
Отже в своїх роз`ясненнях Верховний Суд України скеровує суди на те, що заволодіння транспортним засобом має бути саме незаконним, а керування ним має місце проти волі власника.
Як пояснив суду потерпілий ОСОБА_8 він надав дозвіл ОСОБА_4 на керування орендованим ним автомобілем марки «DAEWOO» і відбулося це шляхом добровільної передачі потерпілим обвинуваченому ключа від автомобіля, що мало місце одразу після придбання ними спиртного біля зупинки «Сільмаш», після чого ОСОБА_4 з добровільної згоди потерпілого керуючи автомобілем, в якому перебував також свідок ОСОБА_14 , довіз останніх на вул. Прилуцьку в м. Ніжині, до місця проживання ОСОБА_14 . На даному етапі подій що склалися між учасниками провадження, суд не вбачає незаконності дій обвинуваченого щодо керування автомобілем в розумінні об`єктивної сторони ст. 289 КК України. Далі, під час перебування ОСОБА_4 в квартирі ОСОБА_9 , потерпілий не вимагав повернення йому ключів від автомобіля, і більш того, на прохання дати автомобіль доїхати до брата дав свою згоду, про що підтвердили в судовому засіданні всі троє учасників події: обвинувачений, потерпілий та свідок. Таким чином, здобутими в судовому засіданні фактичними доказами не встановлено, що транспортний засіб вибув з користування потерпілого всупереч його волі, а тому факт незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_4 не знайшов свого підтвердження.
Як пояснив суду потерпілий він звернувся до працівників поліції з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , так як злякався, що власниця автомобіля у якої він орендував транспортний засіб пред`явить до нього матеріальні претензії внаслідок ДТП за пошкодження орендованого ним автомобіля. Тобто показання потерпілого свідчать про те, що він злякався відповідальності за наслідки пошкодження автомобіля ОСОБА_4 .
Суд зважає на показання потерпілого, щодо його позиції на досудовому слідстві, та наявності власноручно написаної заяви про вчинення викрадення автомобіля оскільки, те що він злякався відшкодування шкоди за наслідками ДТП є суб`єктивним фактором і стороною обвинувачення не спростовано. Навпаки заявлений ОСОБА_6 позов про відшкодування шкоди в рамках даної кримінальної справи, а не у зв`язку із відшкодуванням шкоди за наслідками ДПТ ( відповідно до наявної Постанови суду за ст. 124 КУПАП), свідчить про достовірність побоювань потерпілого щодо відшкодування ним шкоди у зв`язку із ДТП, вчиненим ОСОБА_4 .
Під час розмови на місці ДТП з ОСОБА_11 , про що повідомив останній в судовому засіданні, ОСОБА_4 ствердно не висловився що він викрав автомобіль, сказавши « допустимо », що підтверджує його позицію висловлену в судовому засіданні щодо побоювань про покладення відповідальності за вчинену ним ДТП на потерпілого, розуміючи що останній реально не має відношення до скоєної ним пригоди. Тому заслуговують на увагу його показання що він не хотів підставляти потерпілого, який дозволив йому використання автомобіля.
Судом встановлено, що обвинувачений вчинив ДТП внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «DAEWOO», за що він притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.04.2016 року.
Та обставина, що ОСОБА_4 є особою яка неодноразово засуджувалась не є і не може бути фактором, що впливає на встановлення його винуватості, а може бути лише кваліфікуючою ознакою повторності( відповідно до примітки 2. ст. 289 КК України) в разі доведеності його вини.
Статтею 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Зазначений принцип невинуватості закріплений також статтею 62 Конституції України.
Наданий прокурором в судовому засіданні витяг з кримінального провадження щодо відомостей внесених в реєстр на підставі даних здобутих прокурором під час розгляду даного кримінального провадження щодо надання потерпілим ОСОБА_8 в судовому засіданні завідомо неправдивих показань, свідчить про упереджене ставлення сторони обвинувачення до учасників кримінального провадження. До прийняття судом рішення у справі прокурор зробив висновок, що потерпілий дає неправдиві свідчення саме в суді, чим створює неоднозначний висновок, щодо оцінки встановлених судом висновків, а також функцій та принципів всієї судової системи.
Суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ в їх сукупності вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад правопорушення передбаченого ст. 289 ч.2 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, а саме незаконному заволодінні транспортним засобом, що належить ОСОБА_15 , вчиненому повторно, а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_4 належить виправдати ухваливши відносно нього виправдувальний вирок з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта в розмірі 703,68 гривень слід віднести на рахунок держави.
Долю речового доказу необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати його з підстав відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.
Судові витрати на залучення експерта для проведення експертизи в розмірі 703,68 гривень, віднести на рахунок держави.
Речовий доказ по справі: автомобіль марки «DAEWOO» модель «FSO LANOS TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , та переданий її представнику залишити їй як власнику.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Ніжинського
міськрайонного суду ОСОБА_1