Справа № 504/256/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2017 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в смт. Доброслав кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Біляївського району Одеської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , санітарного інструктора-радіотелефоніста медичного пункту танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2009 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_5 , з одного боку, та громадянином ОСОБА_4 , з другого боку, відповідно до п.п. 13-21 Положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами Збройних Сил України було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та з того ж дня, останнього зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (на даний час - військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) ОСОБА_4 призначено на посаду водія - санітара медичної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №238 від 07.11.2014 року старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду санітарного інструктора - радіотелефоніста медичного пункту танкового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

Згідно положень п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 27.03.2009 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно вимог п.п. 1,2,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді санітарного інструктора - радіотелефоніста медичного пункту танкового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні «старший солдат», умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 15.02.2015 року вчинив самовільне залишення вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 20.01.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

20.01.2017 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України за адресою: АДРЕСА_3 та заявив про вчинений ним злочин.

Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3 ст.407 КК України, винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно 27.03.2009 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_5 , з одного боку, та ним з другого боку, було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та з того ж дня, його зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) його було призначено на посаду водія - санітара медичної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) його призначено на посаду санітарного інструктора - радіотелефоніста медичного пункту танкового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

З 27.03.2009 року, з моменту зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 він набув статусу військовослужбовця.

Проте, він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді санітарного інструктора - радіотелефоніста медичного пункту танкового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні «старший солдат», умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 15.02.2015 року вчинив самовільне залишення вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 20.01.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

20.01.2017 року він самостійно прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України за адресою: АДРЕСА_3 та заявив про вчинений ним злочин. У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць.

Крім того, судом враховується при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії злочинів середньої тяжкості, згідно ст.12 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий.

Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який посередньо характеризується за місцем служби, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

Обвинуваченого ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України - звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.ст.76 КК України - зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1