АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1063/17 Справа № 203/3572/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вилино, Бахчисарайський район, АРК, громадянина України, , не працюючого, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , постійного місця проживання не маючого, раніше судимого:
- 23.03.2010 Бахчисарайським районним судом АРК за ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням на два роки,
-18.04.2012 Бахчисарайським районним судом АРК за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ст.ст.70,71 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, 18.09.2015 звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 1085 (одна тисяча вісімдесят п`ять) гривень 94 копійки.

Вироком суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він в період часу приблизно з 04.59 до 05.00 години, 08.07.2016 року, знаходився в тамбурі 1 вагону приміського електропоїзду №6005 сполученням «Дніпропетровськ П`ятихатки», який стояв на 1 колії залізничного вокзалу станції Дніпропетровськ, розташованій в Центральному районі м. Дніпро, та в ході короткотривалої розмови з ОСОБА_7 побачив на її шиї ланцюг з хрестиком, виготовлені з металу жовтого кольору, які він, маючи злочинний умисел на подальше відкрите викрадення та обернення його на свою користь, визначив, як предмет свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перед зачиненням дверей та відправленням електропоїзду зі станції, шляхом ривка рукою зірвав з шиї ОСОБА_7 золотий ланцюжок масою 1,45 грам, ринковою вартістю 1 606 гривень 75 копійок, з золотим хрестиком, 585 проби, вагою 0,98 грама, вартістю 1 085 гривень 94 копійки, після чого вибіг з тамбуру вагону та побіг в напрямку вулиці Курчатова м. Дніпро (Дніпропетровськ), чим заподіяв ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 2 692 гривні 69 копійок. Пізніше, неподалік від району вчинення злочину, ОСОБА_8 був затриманий співробітниками поліції.

Не погодившись з даним вироком суду, прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність юридичної кваліфікації, вважає вирок суду незаконним в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м?якість. На його думку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням положень ст.69 КК України, суд не врахував вимоги даної статті, залишив поза увагою тяжкість скоєного злочину, наявність неодноразових судимостей обвинуваченого за корисливі злочини, та послався лише на щире каяття та часткове відшкодування потерпілій завданих збитків. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку потерпілої, яка також підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку і дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора. Ці обставини не заперечуються і іншими учасниками судового розгляду.

Що стосується доводів прокурора про неправильність призначення покарання ОСОБА_8 , внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд послався на пом`якшуючі обставини, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, завданим правопорушенням та призначив покарання ОСОБА_8 застосувавши ст. 69 КК України. При цьому, суд не врахував, що ОСОБА_8 не добровільно відшкодував збитки потерпілій, бо фактично у нього золотий ланцюжок було вилучено під час затримання.

Стаття 69 КК України передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за наявності кількох обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а призначення обвинуваченому навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно не справедливим. Тобто, згідно вимог Закону, потрібна наявність декількох обставин, що пом`якшують та дійсно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, що було вчинено повторно, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі. Згідно з вимогами ст.12 КК України, даний злочин відноситься до категорії тяжких. Судом не було враховано позицію потерпілої щодо про необхідність призначення ОСОБА_8 суворого покарання, без застосування ст. 69 КК України, остільки на її думку обвинувачений діяв зухвало та до цих пір не повернув частину викраденого.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів у відповідності до ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Як вбачається з вироку при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст.ст. 65, 66, 67, 69 КК України та вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ і належним чином не врахував, що ОСОБА_8 вчинив умисний злочин який відноситься до категорії - тяжких, не відшкодував в повному обсязі матеріальної шкоди потерпілій, не врахував, що вона наполягала на суворому покаранні та не прийняв до уваги, що ОСОБА_8 раніше неодноразово скоював корисливі злочини та після засудження, - не виправився.

Тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку помилково зазначено обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, остільки суд лише навів обставини, які на думку суду, впливають на пом`якшення покарання та жодним чином не зазначив, чи істотно знижують ці обставини ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і якщо так, то яким чином. При цьому суд не врахував і дані щодо особи обвинуваченого, який і раніше був засуджений за корисливі злочини та правильних висновків для себе не зробив та знову скоїв корисний злочин.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 на підставі ст. 69 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та приходить до висновку, що в частині призначення покарання ОСОБА_8 , даний вирок, на підставі ст. 414 КПК України підлягає скасуванню через м?якість призначеного покарання.

При цьому колегія суддів, приходить до висновку про необхідність постановлення нового вироку, з призначенням покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує в якості обставин пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 , його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В той же час, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, приймає до уваги данні про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був засуджений за корисливі злочини, проте не став на шлях виправлення, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин проти власності. Також колегія суддів враховує позицію потерпілої, яка як в суді першої інстанції так і в судовому засіданні апеляційного суду наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора та призначити покарання ОСОБА_8 реально, в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєнню ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 ПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року, відносно ОСОБА_8 , вчастині призначення покарання, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині, - вирок залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 08 липня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок суду вступає у силу негайно і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4