Справа № 467/408/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника органу пробації ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження №№ 0000071, 0000086 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, працюючого без оформлення трудових правовідносин, жителя АДРЕСА_1 , маючого погашену судимість

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 186 КК України

В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно завдав удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень за наступних обставин.
4 грудня 2016 року близько 17 години ОСОБА_4 , перебуваючи біля транспортного засобу на перехресті вулиці Набережної та провулку Бузькому смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області під час словесного конфлікту з ОСОБА_6 , маючи умисел на завдання удару ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, схопив ОСОБА_6 рукою за область шиї з-переду та умисно наніс один удар рукою в область її обличчя, заподіявши їй фізичного болю.
Допитаний у суді обвинувачений повністю визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, щиро покаявся та показав, що взимку 2016 року він разом з своїми друзями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 поїхали на автомобілі «Таксі» до смт. Костянтинівка, оскільки йому декілька днів перед цим телефонували і погрожували з телефону знайомої ОСОБА_10 . Біля 15-16 годин він зателефонував ОСОБА_11 та домовився з нею про зустріч. Зустрівши її з дитиною на вулиці, він запропонував їй сісти до автомобілю, на що вона погодилася і вони поїхали. Сидячи у автомобілі, він питав у неї про тих людей, хто йому телефонував, однак вона відмовлялася сказати хто йому телефонував. Потім вона сказала таксисту зупинитися і той зупинився. Далі ОСОБА_12 не хтіла їхати і вийшла з автомобілю та почала йти. Однак він схватив її правою рукою за тулуб, розвернув до себе та намагався посадити у автомобіль проти її волі, почав її тягнути за руку, потім відпустив і вона впала. Також він наніс їй один удар в обличчя. Коли вона впала, то заплакала дитина, таксист сказав, щоб вони не займалися дурницями і вони знову з ОСОБА_12 сіли до автомобілю. Тоді ОСОБА_12 сказала куди їхати і вони поїхали.

Потерпіла суду показала, що 3 грудня 2016 року їй телефонував обвинувачений та хтів вияснити хто йому телефонував та погрожував з її телефону. Наступного дня близько 15 годин він їй знову зателефонував, вони домовилися про зустріч. Коли вона йшла по вулиці з дитиною, то зустріла обвинуваченого, який їхав на автомобілі «Таксі» та попрохав її сісти до автомобілю, на що вона погодилася. Далі ОСОБА_13 вимагав від неї сказати хто йому телефонував і де він живе, погрожував, що якщо не скаже, то буде відповідати за них. Вона відмовилася і вони поїхали у сторону річки. За її проханням таксист автомобіль зупинив, вона вийшла з автомобілю та хтіла йти додому, однак ОСОБА_13 розвернув її та двічі вдарив рукою по обличчю. Він тричі брав душити за шию, внаслідок чого були синяки, вимагаючи сказати де вони живуть. Потім вона впала біля автомобілю, внаслідок чого не пам`ятає. Далі вона погодилася показати, де живуть ці особи, що йому телефонували.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що у грудні 2016 року він разом з своєю дружиною та ОСОБА_15 їхали у таксі до смт. Костянтинівка, поскільки ОСОБА_16 перед цим погрожували. Він зателефонував потерпілій, щоб зустрітися та взнати хто йому телефонував. Коли вони приїхали на місце зустрічі з потерпілою, то ОСОБА_13 спочатку з нею спілкувався на вулиці, а потім вони обоє сіли до автомобілю. Він не бачив, щоб обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілій, оскільки сидів весь час у автомобілі з жінкою, однак весь час за їхнім конфліктом на вулиці вони не спостерігали, тільки інколи оберталися.
Свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона чула як ОСОБА_16 телефонували та погрожували. Коли вони їхали на автомобілі «Таксі» до смт. Костянтинівка, то ОСОБА_13 домовився зустрітися з потерпілою. Остання сіла до автомобілю і вони поїхали. Далі обвинувачений та потерпіла вийшли з автомобілю, а вона з чоловіком та таксистом залишилася у автомобілі. Вона не чула про що вони розмовляли на вулиці, тільки бачила як ОСОБА_13 штовхнув потерпілу рукою і вона впала.
Показання потерпілої узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2017 року, у ході якого вона розповіла, що обвинувачений наніс їй удар в область обличчя.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає доведеною провину обвинуваченого і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 126 КК України якумисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 4 грудня 2016 року близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи разом з ОСОБА_6 на перехресті вулиці Набережної та провулку Бузькому смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, у нього раптово виник умисел на відкрите викрадення мобільного телефону у ОСОБА_6 з метою обернення його на свою користь. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, без застосування фізичного насильства, ігноруючи волю ОСОБА_6 , вихопив з її рук мобільний телефон «4 G Cell» Phone imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , бувший у використанні вартістю 1000 грн., чим відкрито заволодів мобільним телефоном, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1000 грн.

У ході судового розгляду кримінального провадження сторона обвинувачення обґрунтовувала доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України показаннями обвинуваченого, потерпілої, свідків.

Обвинувачений не визнав свою провину повністю у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, показав, що перебуваючи у автомобілі, потерпіла дістала мобільний телефон, він їй сказав, щоб вона його йому віддала, бо не хтів, щоб вона когось попередила про те, що вони приїдуть. Однак потерпіла відмовилась. Тоді він грубо заругався і вона віддала телефон. Телефон по дорозі він тримав у руках. Коли приїхали до двору Вітвіцького, то за її проханням він віддав телефон Вітвіцькому. Телефон перебував у нього хвилин 10-15 під час їзди.

Потерпіла показала, що перебуваючи у автомобілі, вона дістала телефон, щоб зателефонувати Вітвіцькому, однак ОСОБА_13 його забрав. Всю дорогу вона його прохала, щоб він їй його віддав. Однак він сказав, що коли вважатиме за потрібне, тоді віддасть. Їхали вони 10-15 хвилин. ОСОБА_13 вийшов та пішов у двір ОСОБА_18 разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а вона залишилася у автомобілі. ОСОБА_13 з ОСОБА_21 розмовляв 20-30 хвилин. Вона попрохала ОСОБА_22 , щоб він забрав телефон. Тоді ОСОБА_13 віддав телефон ОСОБА_23 , а той передав їй.
Свідок ОСОБА_24 суду показав, що у автомобілі потерпіла намагалась зателефонувати, однак ОСОБА_13 їй заважав у цьому, махаючи рукою, та прохав, щоб вона не телефонувала. Потім він крикнув та забрав у неї телефон, щоб вона не телефонувала. Приїхавши до ОСОБА_18 , вона поскаржилася ОСОБА_25 і тоді ОСОБА_13 віддав телефон.
Свідок ОСОБА_26 показала, що ОСОБА_27 хтіла зателефонувати, а ОСОБА_13 не хтів цього і забрав телефон, сказав, що віддасть тоді, коли приїдуть.
Також свідок ОСОБА_28 суду показав, що йому зателефонувала дружина та попрохала прийти, пояснивши, що приїхали ОСОБА_13 , ОСОБА_29 та погрожують їх побити. Коли він прийшов, то між ними зав`язалась бійка. Потерпіла сказала, що ОСОБА_13 забрав у неї телефон, щоб вона не телефонувала і потребувала його віддати, на що ОСОБА_13 відразу віддав йому телефон.

Виходячи із диспозиції ч.1 ст.186 КК України, склад даного злочину має місце у випадку відкритого викрадення чужого майна, тобто суб`єктивна сторона злочину полягає у наявності у особи прямого корисливого умислу, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном.

Аналізуючи вказані докази по пред`явленому обвинуваченню за ч.1 ст. 186 КК України дії обвинуваченого після заволодіння телефоном свідчать про відсутність корисливого мотиву на відкрите викрадення телефону потерпілої, яка усвідомлювала це у момент відібрання у неї телефону, оскільки він забрав телефон потерпілої з метою, щоб остання не телефонувала нікому поки вони не приїдуть, повернув його потерпілій за першою вимогою свідка ОСОБА_28 та під час його утримання перебував весь час з поряд з потерпілою, маючи змогу звернути його на власну користь, однак не зробив цього.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо в діянні обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення.
У роз`ясненні п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до припису ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Виходячи із положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, в силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, за якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, суд доходить висновку про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а тому обвинуваченого за цією статтею слід визнати невинним за відсутністю складу злочину, в якому він обвинувачується.

При призначенні покарання обвинуваченому за ч.1 ст. 126 КК Українисуд враховує те, що він скоїв злочин невеликої тяжкості, перебуває у цивільному шлюбі, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює без оформлення трудових відносин, має погашену судимість, попрохав вибачення у потерпілої, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої та беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, та вважає достатнім і доцільним для виправлення і перевиховання призначити покарання у виді штрафу.
Питання про речові докази підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні, запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та виправдати його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Речовий доказ по справі: мобільний телефон «4 G Cell» Phone imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , що переданий на зберігання до кімнати речових доказів Арбузинського ВП Братського ВП ГУ НП в Миколаївській області повернути законному власнику ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1