Провадження № 5/761/3/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2017 року
Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю :

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

клопотання засудженого ОСОБА_4 про відновлення пропущеного строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Апеляційного суду м. Севастополя від 25 жовтня 2002 року ОСОБА_4 засуджений за ст.93 п.п. «а», «з», ч.3 ст.132,ч.1 ст.263, ч.2 ст.357 КК України до довічного позбавлення волі та наразі відбуває покарання.

20 квітня 2017 року ОСОБА_4 ,перебуваючи у Київському слідчому ізоляторі, направив до Апеляційного суду м. Києва касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про порушення кримінальної справи відносно прокурора м. Севастополя ОСОБА_5 , слідчого Ленінської районної прокуратури м. Севастополя ОСОБА_6 .

Ухвалою колегії суддів Апеляційцного суду м. Києва від 3 травня 2017 року на підставі ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року клопотання

ОСОБА_4 про відновлення пропущеного строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року направлено для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 від 20 квітня 2017 року міститься клопотання відповідно до ст.353 КПК України 1960 року відновити строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року, оскільки в ухвалі не зазначений строк касаційного оскарження ухвали.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання.

Прокурор заперечував проти поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на відсутність поважних причин відновлення зазначеного у клопотанні строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року.

Заслухавши думку засудженого, прокурора, дослідивши матеріали клопотання та касаційної скарги, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 про відновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст. 386 КПК України (в редакції 1960 року) касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині першій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом одного місяця з моменту проголошення вироку чи оголошення ухвали або постанови, які оскаржуються, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку чи постанови. У разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку, цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року) у разі пропуску строку на оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, якій постановив вирок, про відновлення пропущеного строку.

Суд не вбачає підстав для відновлення ОСОБА_4 пропущеного строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року, оскільки з моменту постановлення ухвалиАпеляційним судом м. Севастополя від 19 березня 2003 року, яка набрала законної сили, минуло більше 14 років, суд вважає за неможливе визначення обставин, які зазначені у клопотанні засудженого ОСОБА_4 від 20 квітня 2017 року поважними причинами для поновлення йому строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року.

Отже, ОСОБА_4 слід відмовити у відновленні строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Севастополя від 19 березня 2003 року про відмову у задоволенні заяви про порушення кримінальної справи відносно прокурора м. Севастополя ОСОБА_5 , слідчого Ленінської районної прокуратури м. Севастополя ОСОБА_6 , а касаційну скаргу визнати такою, що не підлягає задоволенню.

Також при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_4 про відновлення строку на касаційне оскарження ухвали, суд повинен виходити з прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини з справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом закону, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не допускається порушення принципу правової визначеності, шляхом безпідставного поновлення строку на оскарження рішення суду, яке набуто чинності та яким права й обов`язки сторін визначені. Жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Про це зазначено в справах «Пономарьов проти України», «Христов проти України».

Керуючись ст.ст. 353, 383, 386 КПК України (в редакції 1960 року), суд

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відновленні строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. С евастополя від 19 березня 2003 року, а його касаційну скаргу визнати такою, що не підлягає розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 15-ти діб із моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1