Справа № 728/2198/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/113/2017
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 липня 2016 року за № 0000660, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2016 р.

в с т а н о в и л а :

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Івантіївка Івантіївського району Саратовської області Російської Федерації, громадянин України, з неповною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий по АДРЕСА_2 , не судимий в силу ст. 89 КК України,-

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1(одного) року обмеження волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, та покладення обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у виді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 703 (сімсот три) грн.68 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 22.07.2016 року близько 22:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно від оточуючих, проник через незачинені вхідні двері до приміщення сараю, розташованого в АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , де незаконно заволодів велосипедом марки «Profi Elit 26,1 (26'') вартістю 2232,46 грн., акумулятором марки Yuasa NPL 100-12, 12V, 100 Ah» вартістю 1958,25 грн., мотокосою марки «SHTIL FS-38» вартістю 3755,26 грн. та повітродувкою марки Foshan Shunde Huawei air» вартістю 600,00 грн., чим завдав ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 8545,97 грн.

Окрім того, 22.07.2016 року близько 23:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс кулаком правої руки два удари в область обличчя ОСОБА_8 , в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, множинними саднами на обличчі та закритого перелому кісток носа, які, згідно з висновком експерта № 162 від 23.07.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Звертаючись з апеляційною скаргою перший заступник прокурора Чернігівської області не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого та не заперечуючи фактичних обставин кримінального провадження, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України 1 рік обмеження волі; за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Автор скарги наполягає, що призначене ОСОБА_7 покарання не можна вважати необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів, оскільки судом не враховані вимоги п.3 ч.1 ст. 65 КК України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» №7 від 24.10.2003 року, не надано належної оцінки тому, що злочин вчинений в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, ніде не працює, не має сталих соціальних зв`язків, характеризується формально посередньо, тому покарання є явно несправедливим через його м`якість, що порушує вимоги ст.ст. 65-67, 75 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію обвинуваченого, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В суді першої інстанції справа розглядалась за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, тому докази обвинувачення при апеляційному розгляді не перевіряються.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вказаних вимог закону дотримався. Зокрема. Суд врахував повне визнання вини обвинуваченим та щиросердне його каяття, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченому. Викрадене майно повернуто потерпілому. Обвинувачений не має непогашених судимостей. Крім того, суд орієнтувався на позицію державного обвинувача, який в судовому засіданні просив призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі 240 годин громадських робіт, а стосовно засудження за ст. 185 КК України просив застосувати ст. 69 КК України. Місцевий суд вийшов за межі запропонованого прокурором покарання, призначив покарання більш суворе, однак з урахуванням наведених вище обставин, звільнив від нього з випробуванням.

За таких обставин, суду незрозуміла позиція державного обвинувачення, коли в місцевому суді прокурором пропонується покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а при апеляційному перегляді вироку за тих же самих обставин пропонується застосування позбавлення волі як безальтернативного покарання.

Апеляційний суд не може врахувати як обставину, що впливає на тяжкість покарання твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. В силу ст. 89 КК України він не судимий і попередня погашена судимість не може слугувати обставиною, яка обтяжує покарання. Не може бути такою обставиною і відсутність працевлаштування з урахуванням загальної економічної ситуації в державі та відсутність сталих соціальних зв`язків. Характеристика обвинуваченого не являється негативною. В той же час, з урахуванням думки потерпілого, ОСОБА_7 слід дати шанс на виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі не наведено, а прокурором в судовому засіданні не підтверджено, чому покарання тільки у виді позбавлення волі може сприяти виправленню і перевихованню ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів порівняла наявність та вагомість обставин, які обтяжують покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння й таких, що пом`якшують покарання щиросердне каяття і повне визнання своєї вини та позицію сторони обвинувачення, можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства і з урахуванням наведеного дійшла висновку про відсутність підстав для скасування вироку і постановлення нового вироку з призначенням більш суворого покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 413,420, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області залишити без задоволення.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4