УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльності детектива Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою про кримінальне правопорушення, -
ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку ст. 303 КПК України про визнання незаконною бездіяльності детектива Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою про кримінальне правопорушення відносно судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 ..
Дана скарга була подана до Солом`янського районного суду м. Києва та в подальшому, відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2016 року направлена для розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.
В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості за його заявою до ЄРДР детективом Національного антикорупційного бюро України до цього часу внесені не були, досудове розслідування не розпочато. Просить зобов`язати посадових осіб Національного антикорупційного бюро України внесення відомості по зазначеній заяві про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
В судове засідання особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 не з`явився, надіслав клопотання про доручення до матеріалів скарги письмових доказів, зазначивши, що у зв`язку зайнятістю його та не бажанням бачити «цього суддю більше ніколи у своїх судових процесах» просить розглядати скаргу за його відсутності.
Представник Національного антикорупційного бюро України в судове засідання не з`явився, повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі.
Дослідивши зміст скарги, слідчий суддя прийшов до наступного:
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Являючись ініціатором даного судового провадження, володіючи інформацією про надходження скарги до суду, особа яка подала скаргу - ОСОБА_3 на розгляд скарги не з`являється, повідомлений належним чином, про що свідчить розписка наявна в матеріалах скарги.
Клопотання ОСОБА_3 про небажання з`явитись в судове свідчить в незацікавленості ОСОБА_3 в результатах розгляду даної скарги по-суті а лише зневажливе ставлення до суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Слідчий суддя при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Відповідно до Глави ІІІ КПК України особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
В силу ст.306 КПК України, скарга на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, розглядається не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження скарги. Розгляд скарги здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та прокурора. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка подала скаргу, та прокурор.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України. Службою безпеки України. Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_3 подав до СБУ заяву-повідомлення про кримінальне правопорушення вих. №с-6645 від 23.09.2016 року про вчинення кримінальних правопорушень, вказуючи на те, що в діях судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366, ч. 1 ст. 396 КК України, які підлягають внесенню до ЄРДР.
Оскільки, згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дій або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8- рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4- рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. № 3- рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р.. ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р.. та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН. «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН. Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р.. Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Рада Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.
Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Це стосується і визначеного в ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист .
Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надані у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.
Крім того, відповідно до ст.5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001, оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 306, 307, 309 КПК України,-
У задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльності детектива Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою про кримінальне правопорушення - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: