Справа № 603/166/17
Провадження № 1-в/603/4/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" червня 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про звільнення від відбування призначеного судом покарання,

за участі захисника: ОСОБА_3

прокурора: ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області із клопотанням про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування зазначеного клопотання посилається на те, що згідно вироку Монастирського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Зазначений вирок набрав законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2006 року. З дня проголошення вироку та набрання обвинувальним вироком законної сили минуло більше 10 років. ОСОБА_4 по даний час не вчинив нового злочину та до адміністративної відповідальності не притягувався. Посилаючись на правовий висновок ВСУ у справі №5-324 кс 15 (постанова від 24.12.2015 року), адвокат ОСОБА_3 зазначає, що на даний час відсутній вирок, який набрав законної сили щодо ОСОБА_4 за ухилення від відбування покарання, тому останній не може вважатись особою, яка ухилялась від відбування покарання. Оскільки обвинувальний вирок Монастирського районного суду від 30.03.2006 року не було виконано протягом більше ніж 10 років, адвокат ОСОБА_3 просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав зазначених у ньому, просить його задоволити.

Прокурор ОСОБА_5 стосовно задоволення зазначеного клопотання заперечила, вважає, що воно є безпідставним, оскільки засуджений ухиляється від відбування покарання та перебуває у розшуку, тому перебіг строків давності зупинено.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до наступного висновку.

Вироком Монастирського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Ухвалою судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2006 року, вирок Монастирського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Згідно ст. 80 ч. 3 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до правового висновку ВСУ у справі №5-324 кс 15 (постанова від 24.12.2015 року), на який посилається у клопотанні адвокат ОСОБА_3 , ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Згідно ст. 458 КПК України, Висновки Верховного Суду України, викладені у його ухвалах, у випадках, передбачених у частині другій статті 455 і частині другій статті 456 цього Кодексу, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.
Виходячи з аналізу доводів адвоката ОСОБА_3 , враховуючи його посилання на вищезазначений правовий висновок у справі №5-324 кс 15, суд звертає увагу на наступне.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5-324 кс 15, висловився про те, що правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом судом, адже відповідно до частини першої статті 389 КК ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином.

З наведеного вбачається, що вищезазначений правовий висновок винесений у справі про ухилення від відбування покарання у виді штрафу, що є злочином передбаченим ч.1 ст.349 КК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в чинному КК України відсутня норма закону, якою передбачено покарання за ухилення від відбування призначеного судом покарання пов`язаного з позбавленням волі, вчинене до моменту звернення вироку до виконання, що свідчить про те, що зазначене діяння не може бути визнане злочином передбаченим 350 КК України, доведеність у вчиненні якого встановлюється вироком суду.

Також суд звертає увагу на те, що при застосуванні ст. 458 КПК України, щодо обов`язковості застосування висновків Верховного Суду України, передбачено положення, які вказують на обов`язковість застосування рішень ВСУ лише при застосуванні відповідної норми у певній справі, щодо якої висловився Верховний Суд України.

При цьому, суд прийшов до висновку, що в даній справі підстави для застосування ст.458 КПК України щодо обов`язковості виконання висновку Верховного Суду України на який посилається захисник засудженого - відсутні, оскільки у правовому висновку ВСУ у справі №5-324 кс 15 (постанова від 24.12.2015 року), Верховний Суд України висловився у справі при розгляді кримінального провадження в частині призначення покарання за сукупністю вироків із застосуванням ст.71 КК України із врахуванням ст.80 КК України. Таким чином, обставини у справі №5-324 кс 15 (постанова від 24.12.2015 року) є відмінними від тих, які є предметом дослідження даної справи, оскільки в даному випадку не йдеться про розгляд кримінального провадження із призначенням покарання із застосуванням ст.71 КК України та ст.80 КК України.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що посилання захисника ОСОБА_3 на правовий висновок ВСУ у справі №5-324 кс 15 від 24.12.2015 року, в даному випадку є безпідставним та до застосування в даній справі не підлягає.

Також, згідно ч.3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування, покарання.

Ухилення від відбування покарання - це умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Так, судом встановлено, що згідно вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року, засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили вирішено залишити запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Як вбачається зі змісту ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 12.07.2006 року, при розгляді апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_4 , останній при розгляді вказаної апеляційної скарги в судовому засіданні присутній не був.

Наведені обставини дають суду підстави вважати про те, що ОСОБА_4 порушив умови запобіжного заходу згідно вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року, покинувши місце свого постійного проживання.

Також, згідно довідки виданої Монастириським відділенням поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_4 з 18.10.2006 року перебуває у розшуку у зв`язку з ухиленням від відбування покарання.

Враховуючи наведені обставини справи, суд дійшов до висновку, що підстави для звільнення ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.03.2006 року відсутні, а тому, в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про звільнення від призначеного судом покарання слід відмовити.

Керуючись ч.1 ст.80 КК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Тернопільської області через Монастирський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Суддя: