АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/791/17 Справа № 183/1922/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальні провадження за № 0000534 та № 0003516 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.02.1998 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 45 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 06.07.2000 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч.2 ст.81, ст.42 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна, на підставі ст. 43 КК України частково приєднаний не відбутий термін 6 місяців за вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 17.02.1998 року до позбавлення волі строком 4 роки;

- 22.02.2005 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий термін 1 місяць за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2000 року до позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць;

- 15.04.2008 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією майна. На підставі постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2010 року не відбутий термін 2 роки 3 місяці 2 дні позбавлення волі, змінено на обмеження волі на підставі ст.82 КК України;

- 21.12.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 23.11.2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці;

- 27.12.2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України.

В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, оскільки покарання не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказує на те, що суд не прийняв до уваги наявність двох неповнолітніх дітей 2007 та 2013 року народження. Зазначає, що на скоєння протиправних дій, його підштовхнуло тяжке матеріальне становище, відсутність роботи і необхідність утримувати дітей. Зазначає, що він вину визнав в повному обсязі, викрадені речі повернув потерпілому, який претензій не має, що само по собі може слугувати обставинами які пом`якшують покарання.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 року із призначенням покарання за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 123 гривні 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в сумі 880 гривень 40 копійок.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_7 , визнано винним за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

16 лютого 2016 року близько 04 години 38 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на прилеглій території магазину «Восход», який розташований по вул. Зіни Білої, 40 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, піднявся на електричну опору, яка розташована біля магазину «Восход», та шляхом вільного доступу викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: камеру відео спостереження марки «КРС-S230HL». Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1001 гривень.

Також, на початку серпня 2016 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, близько 13 годин 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу ТОВ «Новомосковський завод залізобетонних та електротехнічних виробів», який розташований за адресою: вул. Північна, 5 в. м. Новомосковськ Дніпропетровської області, побачив кущі дикорослої рослини конопля. Достовірно знаючи, що конопля є наркотиковмісною рослиною, у останнього виник умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 , зірвав кущ коноплі, тим самим незаконно придбав наркотиковмісну рослину конопля. Після чого він доводячи свій умисел до кінця, за місцем виявлення дикорослої рослини конопля, висушив раніше незаконно придбану наркотиковмісну рослину конопля та висушене листя подрібнив, тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб канабіс для власного вживання без мети збуту.

18 серпня 2016 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 помістив наркотичний засіб канабіс в поліетиленовий пакет та поклав у внутрішній відділ барсетки коричневого кольору, яка одягається через плече, з метою подальшого власного вживання без мети збуту, та пішов до свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 . 18 серпня 2016 року приблизно о 16 годині 30 хвилин під час проведення обшуку на території домоволодіння АДРЕСА_3 за рішенням слідчого було проведено обшук ОСОБА_7 , в ході якого у останнього у внутрішньому відділі його барсетки коричневого кольору виявлено та вилучено поліетиленовий пакет, у якому знаходилась речовина рослинного походження зеленого кольору, в подрібненому стані масою 27,356 г, яка є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 24,073 г.

Заслухавши доповідь судді доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, яка вважала, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч.2 ст. 185 та ч. 2 ст. 309 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Матеріалами справи підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, в повному обсязі відповідає вимогам ст. ст. 65, 70 КК України.

При обранні такої міри покарання суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, який вчинив злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово судимого, не працюючого, за місцем проживання характеризується незадовільно, у лікаря нарколога та психіатру на обліку не перебуває.

Поряд з цим, місцевий суд неупереджено, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 відніс щире каяття та повне відшкодування матеріальних збитків шляхом повернення майна, а щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції правильно обговорив та прийшов до об`єктивного висновку про відсутність підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, з мотивів викладених у вироку.

Посилання обвинуваченого на наявність в нього на утриманні неповнолітніх дітей , та те, що на скоєння протиправних дій, його підштовхнуло тяжке матеріальне становище, відсутність роботи, не може слугувати обставинами які пом`якшують покарання.

На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Окрім того, колегія суддів, вважає необхідним застосувати вимоги ч.5 ст.72 КК України, зарахувавши обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 08 лютого 2017 року по день постановлення ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року, щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 , в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 08 лютого 2017 року по 27 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому який тримається під вартою в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.
Судді апеляційного суду:
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4