АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №640/3130/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/500/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2016р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

-02.08.2012р. Ленінський районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.3 ст.357, ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

засуджений за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 1(одного) року 6(шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків призначене шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02.08.2012р. у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Згідно вироку, 09.02.2016р. о 09год. 25хв. ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи в салоні маршрутного таксі №263, що слідувало повз автозаправки «Окко» за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 2«В», де, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, направлені на викрадення чужого майна, таємно викрав з рюкзака ОСОБА_9 гаманець з грошима в сумі 941грн. Після чого ОСОБА_8 вийшов з автобусу на зупинці «ХАІ», розташованій по вул. Чкалова в м. Харкові, і був зупинений працівниками поліції, у зв`язку з чим, свій злочинний умисел не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

20.09.2016р. о 19год. 20хв. ОСОБА_8 , знаходячись у салоні маршрутного таксі №263 при пересуванні по вул. Чебишева в м. Харкові, діючи умисно, повторно, маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав з жіночої сумки ОСОБА_10 , належне останній майно загальною вартістю 411грн. 00коп., а саме: гаманець жіночий ТМ «Fuerdanni» помаранчевого кольору вартістю 216грн. 00коп., з грошовими коштами в сумі 195грн. 00коп. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_8 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час спроби залишити місце вчинення злочину із викраденим майном був затриманий силами громадськості.

Обвинувачений у поданій апеляції не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію звертає увагу на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого в наслідок суворості та просить в зв`язку з цим вирок суду змінити та застосувати до нього положення ст.69 КК України, врахувавши ті пом`якшуючи обставини які він зазначив в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію прокурора, який вважав вирок правосудним, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вироку (т.1 а.с.138-140) фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати ці обставини.

Оскільки ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Звідси, колегія суддів перевіряючи вирок суду лише в частині призначення покарання виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив до відбуття покарання за попереднім вироком; пом`якшуючими покарання обставинами визнано щире каяття, наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх синів, відсутність матеріальної шкоди від кримінального правопорушення, оскільки викрадене майно повернуто потерпілим і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , районний суд послався на вищевикладені обставини та прийшов, за переконанням колегії суддів, до правильного висновку, що слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_8 до цього притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. При цьому він вже реально відбував покарання у виді позбавлення волі і як свідчать обставини справи не став на шлях виправлення. Крім того, злочин вчинив до відбуття покарання за попереднім вироком.

Пом`якшуючи обставини, на які посилається апелянт майже у повному обсязі враховані судом першої інстанції при призначені покарання, а активне сприяння розкриттю злочину, як свідчить обвинувальний акт (т.1 а.с.73-75) органи досудового слідства не встановили.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи винного відсутні підстави для застосування положення ст.69 КК України до обвинуваченого.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок районного суду зміні.

З положення ч.5 ст.72 випливає, що суд зобов`язаний зарахувати строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до неї було застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2016р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ч.5 ст.72 КК України та врахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20.09.2016р. по 09.02.2017р., з розрахунку один день попереднього увязненн за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії.

Головуючий

Судді