Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/494/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.07.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001445 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Світловпіль Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого середньо спеціальну освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-14.04.2008 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
-10.06.2010 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, звільнився 17.08.2010 року по відбуттю покарання;
-06.06.2013 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 30.05.2014 року за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22.05.2014 року умовно-достроково на 1 рік 3 дні
-25.04.2016 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,
визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2016 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у період з 13 квітня 2017 року до набрання вироком законної сили у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вказаним вироком також вирішено питання, щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення відкритого викрадення чужого майна ( грабіж ), вчинений повторно, за наступних обставин.

07.08.2016 року о 14 годині 37 хвилин ОСОБА_8 прийшов до приміщення магазину ПП «Оптовичок», розташованого по вулиці Приморській, 64 міста Світловодська Кіровоградської області, замовив у продавця магазину ОСОБА_9 пачку цигарок «Прилуки Класичні 12 (25) червоні» і користуючись тим, що остання перебувала на відстані від нього за прилавком магазину, попрохав її відчинити замковий пристрій на холодильній камері, де зберігалися напої. ОСОБА_9 , вважаючи, що ОСОБА_8 збирається придбати товари в магазині, дістала пачку цигарок, які поклала на прилавок, і за допомогою дистанційного пульта відчинила замок холодильної камери, в якій зберігалися спиртні напої, після чого стала спостерігати за діями ОСОБА_8 , очікуючи від нього розрахунку за придбання товарів. ОСОБА_8 , отримавши вільний доступ до холодильної камери, дістав з неї дві пляшки пива марки «Чернігівське світле», об`ємом по 2,5 літра, після чого, не розрахувавшись за товари швидко вийшов з приміщення торгівельного залу. В той же час ОСОБА_9 , викривши ОСОБА_8 у вчинені ним злочину, попрохала відвідувачів магазину його затримати та вибігла з магазину і наздогнавши ОСОБА_8 поряд з другим під`їздом будинку по АДРЕСА_3 , схопила останнього за край футболки і утримуючи його таким чином, зажадала щоб останній повернув викрадені дві пляшки пива. У свою чергу ОСОБА_8 , продовжуючи свої дії та чітко усвідомлюючи, що його злочинні дії викриті продавцем магазину та іншими сторонніми особами, не бажаючи припинити вчинення кримінального правопорушення та повернути викрадене майно, вирвався від ОСОБА_9 та, утримуючи викрадене, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядилися на свій розсуд.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження щодо останнього закрити у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з огляду на малозначність діяння.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилися приписи ст. 458 КПК України, згідно з якою висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Такою підставою відповідно до п.1 частини першої статті 445 цього Кодексу є, зокрема неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень ( крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання ).
Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи, а оскільки завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода є мізерною ( 55 грн. 76 коп.), тому вважає, що суд першої інстанції мав би враховуючи висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК України, визнати ОСОБА_8 не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з огляду на малозначність діяння, а відтак відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення.
Таким чином, вважає вирок суду щодо ОСОБА_8 ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що на переконання сторони захисту є підставою для його скасування.
- обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та доповнені до неї, яка є аналогічною апеляції його захисника, просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з огляду на малозначність діяння, як передбачено ч.2 ст. 11 КК України, звільнити з під варти із залу суду посилаючись на те, що заподіяна ним шкода в сумі 55 грн. 76 коп., яку він відшкодував, є мізерною, а тому через малозначність його діяння не є суспільно небезпечним.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові вимоги поданих апеляцій підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, висновок прокурора, який просив відмовити в задоволенні поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 ККУкраїни, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, яким було надано всебічну і об`єктивну оцінку, та які відповідають фактичним обставинам справи.
Так, обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції, свою вину щодо викрадення майна визнав повністю, але скориставшись своїм правом, відмовився надавати показання суду з приводу обставин вчинення злочину. Разом з тим щиро розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що не допустить подібних діянь, а також просив суд не позбавляти його волі.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, досліджених судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повністю узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами: витягом з кримінального провадження № 0001475 від 07.08.2016 року, даними протоколу огляду місця події від 07.08.2016 року, актом контрольної перевірки ( інвентаризації ) від 07.08.2016 року, висновком № 74 від 19.08.2016 року незалежного експерта-оцінювача та переглянутим в суді відеозаписом із камер відеоспостереження яким підтверджується, що ОСОБА_8 відкрито заволодів товаром, а саме двома пляшками пива та з місця вчинення злочину зник.
З урахуванням положень ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг і враховуючи досліджені судом першої інстанції докази вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна ( грабіж ), вчиненого повторно, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України правильною.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 65 КК України належним чином врахував, тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому районний суд правильно врахував і те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, вчинив інший аналогічний злочин проти власності під час іспитового строку, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність зазначеної особи.
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а тому за вказаних вище фактичних обставин справи повністю погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в місцях позбавлення волі, і що достатнім буде призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
На думку колегії суддів, призначений обвинуваченому районним судом такий вид та термін покарання є виваженим і відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а також буде необхідним і достатнім для його виправлення, та слугуватиме попередженню вчинення ним нових злочинів.
Доводи апеляції захисниката обвинуваченого про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України з огляду на малозначність діяння на думку колегії суддів є безпідставними.
Так, на відміну від кваліфікації дій за вчинення крадіжки чужого майна, де чинним законодавством встановлено мінімальний розмір викраденого, з якого настає кримінальна відповідальність, для кваліфікації дій обвинуваченого за вчинення відкритого викрадення чужого майна чинним кримінальним законодавством не встановлено такого мінімального розміру викраденого, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність такого посягання на чуже майно, яке характеризується зухвалістю поведінки винної особи. За даних обставин зважаючи на незначну вартість та кількість викраденого обвинуваченим майна, з урахуванням особи ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину та вчинив новий більш тяжкий злочин в період іспитового строку, не можна вважати, що вчинене обвинуваченим відкрите викрадення чужого майна на незначну суму, відповідно ч.2 ст. 11 КК України, не є злочином через малозначність діяння.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року, щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підпис
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2