АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/458/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , потерпілого у кримінальному провадженні № 0005594 від 11.07.2014 року, про накладення арешту на: житловий будинок в садовому товаристві «Битовик» в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :90:599:0033, розташовану за адресою: садове товариство «Битовик» в АДРЕСА_1 ; автомобіль Nissan Note 2008 року випуску кузов № НОМЕР_1 ; гаражний бокс в підземному паркінгу по АДРЕСА_2 , номер машиномісця НОМЕР_2 .

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що у даному кримінальному провадженні, відсутні підозрюваний, обвинувачений, засуджений, фізична чи юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а пред`явлення цивільного позову, а також звернення із клопотанням про накладення арешту на майно для забезпечення останнього є передчасним, необґрунтованими і таким, що не відповідає вимогам ч. 6 ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в порядку забезпечення цивільного позову накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що висновок слідчого судді про відсутність підозрюваного у кримінальному провадженні зроблено без об`єктивної оцінки дій та бездіяльності органу досудового слідства, який не виконує покладених на нього законом обов`язків, оскільки досудове слідство у даному кримінальному провадженні триває понад два роки і п`ять місяців, проте слідчий та процесуальний керівник за цей час не вжили заходів для встановлення істини у справі.

Також апелянт стверджує, що органами досудового розслідування, не зважаючи на заявлене клопотання потерпілого, не витребувано матеріали, на підставі яких ОСОБА_8 замінила свій паспорт на новий, без вказівки про наявність шлюбу з ОСОБА_7 , та не витребувані матеріали про укладення договорів відчуження ОСОБА_8 на користь її матері ОСОБА_9 зазначеного в клопотанні майна.

Крім того, автор апеляційної скарги вказує, що на даний час ОСОБА_8 вживає активні дії щодо переоформлення вищевказаного майна на свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 , тобто, як стверджує апелянт, продовжує протиправні шахрайські дії, а тому невжиття заходів забезпечення цивільного позову позбавить потерпілого ОСОБА_7 можливості стягнути завдану йому матеріальну шкоду з винної особи - ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано відмовлено у клопотанні про накладення арешту та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Дарницького УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005594, відомості про яке 11.07.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 .
15.12.2016 року ОСОБА_7 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, з метою забезпечення цивільного позову останнього, поданого слідчому під час проведення досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, зазначене у його клопотанні, відмовлено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у кримінальному провадженні № 0005594, відомості про яке 11.07.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відсутній підозрюваний, обвинувачений, засуджений, фізична чи юридична особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Враховуючи викладене, з урахуванням наведених вимог закону, накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою, передбаченою п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, є передчасним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.
Посилання апелянта на те, що висновок слідчого судді про відсутність підозрюваного у кримінальному провадженні зроблено без об`єктивної оцінки дій та бездіяльності органу досудового слідства, який не виконує покладених на нього законом обов`язків, слід визнати необґрунтованими, оскільки дане питання не є предметом розгляду при вирішенні питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, такого як арешт майна, проте регулюються Главою 26 КПК України.

Що стосується тверджень апелянта з приводу не витребування слідчим суддею матеріалів про укладення договорів відчуження та матеріалів, на підставі яких відбулася заміна паспорту ОСОБА_8 на новий, то такі дії слідчого судді не передбачені чинним КПК України.

Твердження апелянта про вжиття ОСОБА_8 дій щодо переоформлення майна, вказаного у клопотанні ОСОБА_7 , не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони носять цивільно-правовий характер.

А тому, враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , потерпілого у кримінальному провадженні № 0005594 від 11.07.2014 року, про накладення арешту на майно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4