Справа № 183/2489/17
№ 1-кп/183/691/17

У Х В А Л А
02 червня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.ч. 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч.ч. 2, 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України, -
Прокурор ОСОБА_5 просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні колегією суддів вважаючи, що підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, справа підсудна Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Також прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_8 строків обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, зазначивши, що на теперішній час не змінились ризики, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. Так, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого злочинів, можуть вчинити нові злочини, перешкоджати встановленню обставин кримінального провадження, впливати на свідків і потерпілих, які ще не допитані судом, а також переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що їм загрожує. Також, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 не працюють, не одружені, осіб на утриманні не мають, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем їх проживання. Крім того, співучасники злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , а саме ОСОБА_15 і ОСОБА_16 на даний час перебувають у розшуку, що додатково свідчить про наявність ризику переховування обвинувачених від суду. Отже, суспільний інтерес в даному випадку превалює над особистими інтересами обвинувачених.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , кожен окремо, підтримали думку прокурора, не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просили продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_8 строк тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_6 ОСОБА_7 не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Заперечувала проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ризик впливу на потерпілих прокурором не підтверджено та відсутній суспільний інтерес у подальшому триманні обвинуваченого під вартою.
Захисник ОСОБА_8 ОСОБА_9 висловився про призначення кримінального провадження до судового розгляду, заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки будь-яких неправомірних дій щодо потерпілих з боку обвинуваченого не зафіксовано.
Захисник ОСОБА_10 ОСОБА_11 зазначив, що отриманий його підзахисним обвинувальний акт щодо фактичних обставин за змістом і обсягом відрізняється від обвинувального акта, що знаходиться в матеріалах справи. Щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду залишив це питання на розсуд суду.
Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , кожен окремо, погодилися з думкою своїх захисників.
Заслухавши прокурора, потерпілих, захисників та обвинувачених, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає обвинувальний акт таким, що не відповідає вимогам КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях особи склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.
Проте, всупереч зазначених норм кримінально-процесуального законодавства, в обвинувальному акті при викладі фактичних обставини вчинених кримінальних правопорушень не вказано часу та місця вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки в обвинувальному акті лише зазначено: «Крім того, ОСОБА_6 у невстановлені слідством дату і час, перебуваючи у невстановленому місці,...». Також, не зазначено часу та місця вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки в обвинувальному акті лише зазначено: «Крім того, ОСОБА_8 у невстановлені слідством дату і час, перебуваючи у невстановленому місці,...». Отже, в обвинувальному акті взагалі, хоча б приблизно, не описано подію вказаних злочинів, що відноситься до предмету доказування. Вказане свідчить про не конкретність пред`явленого обвинувачення, що, в свою чергу, перешкоджає стороні захисту захищатися від пред`явленого обвинувачення і призводить до порушення права обвинувачених на ефективний захист.
Також, до загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України, зокрема, віднесено законність та забезпечення права на захист. Принцип законності встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства. Забезпечення права на захист передбачає, зокрема, право обвинуваченого користуватися правовою допомогою захисника, а слідчий, прокурор та суд зобов`язані забезпечити право обвинуваченого на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним чи призначеного захисника.
Статтею 293 КПК України безальтернативно визначений обов`язок прокурора під розписку, тобто особисто, надати захиснику копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Разом з тим, до обвинувального акту, переданого до суду, долучено лише розписки обвинувачених про вручення їм копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Розписок захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про вручення їм вказаних документів надані до суду матеріали не містять.
Крім того, в обвинувальному акті на порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України взагалі не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями. Так, в обвинувальному акті зазначено, що розмір шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, під час досудового розслідування не встановлено. Під час викладу фактичних обставин злочину в обвинувальному акті за епізодами вчинення злочинів 05.01.2017 року щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , 01.02.2017 року щодо потерпілого ОСОБА_13 , 02.02.2017 року щодо потерпілого ОСОБА_14 взагалі не вказана вартість викраденого у потерпілих майна, а зазначено лише «невстановленої вартості». В той же час, згідно вимог ст. 242 КПК України для визначення розміру матеріальних збитків від злочину обов`язково має бути призначена експертиза. Оскільки в обвинувальному акті наведено марку та модель переважної кількості викрадених у потерпілих речей, не визначення їх вартості в рамках обвинувачення у вчиненні корисливих злочинів, на думку суду, є невиправданим.
Судом також перевірено заяву захисника ОСОБА_11 з приводу невідповідності обвинувального акта. Так, оглядом в судовому засіданні копії обвинувального акта, який був наданий обвинуваченому ОСОБА_10 , судом встановлено, що останній відрізняється від обвинувального акта, який було направлено до суду, щодо викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень за змістом і обсягом (текст на наступних сторінках за логікою не відповідає тексту на попередніх сторінках, на деяких сторінках текст починається без попередніх фраз, які б логічно узгоджувалися з наступним текстом або переривається без логічного його продовження тощо). Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.п. 5,7 ч. 2 ст. 291, ст. 293 КПК України.
Крім вищезазначеного в обвинувальному акті вказано, що разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів приймали участь ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Однак вказані особи не притягнуті до участі в даному провадженні в якості підозрюваних чи обвинувачених, з пояснень прокурора вони знаходяться у розшуку. За таких обставин, суд вважає неможливим призначити до розгляду обвинувальний акт, в тексті якого викладені обставини щодо обвинувачення осіб, які не є учасниками у даному кримінальному провадженні і позбавлені права на захист.
Зазначені недоліки в своїй сукупності суд вважає суттєвими і такими, що перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_8 суд враховує, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованих їм злочинах. Судом також враховується, що обвинувачені не одружені, не працюють, осіб на утриманні не мають, що свідчить про відсутність у них стійких соціальних зв`язків за місцем проживання на даний час.
Тому, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, з огляду на тяжкість покарання, що їм загрожує, а також вчиняти нові злочини. Крім того, стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні змінились. Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинувачених, суд приходить до висновку, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Тому, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження необхідно продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування їх на волі буде суперечити інтересам суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, п. 3 ч. 3 ст. 314, 315 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 28 липня 2017 року включно.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України, продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 28 липня 2017 року включно.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3