Провадження №1-кп/751/33/17

В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
06 березня 2017 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд міста Чернігова
головуючого судді ОСОБА_1
секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_7
представника потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_8
обвинуваченої, цивільного відповідача ОСОБА_4
Встановив:
22 липня 2016 року близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Daewoо Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалась в м. Чернігові по вул. Івана Мазепи зі сторони проспекту Перемоги в напрямку вул. Музикальна. Рухаючись у вказаному напрямку, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поряд з будинком № 58 по вул. Івана Мазепи у м. Чернігові, водій ОСОБА_4 , проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, при випередженні автомобіля, що зупинився попереду перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшивши швидкість та не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, виїхала на вказаний пішохідний перехід, де здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу з право на ліво відносно напрямку руху автомобіля під управлінням ОСОБА_4 .
У результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з розривом селезінки, поширеною гематомою та садном м`яких тканин області лівого підребер`я, ускладненої внутрішньо-черевною кровотечею, черепно-мозковою травми з переломами кісток лицевого черепа зліва, забоєм головного мозку, рвано-забійної раною верхньої повіки, субкон`юнктивальним крововиливом лівого ока, синцями, саднами, забиттям м`яких тканин обличчя, закритого перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, забою та підшкірної гематоми верхньої третини лівого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 945 від 02.09.2016 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 , грубо порушила вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнала і показала, що вона повністю погоджується з пред`явленим обвинуваченням. Однак, цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди не визнала, оскільки її цивільно-правова відповідальність застрахована, вона вчасно повідомила страхову компанію про ДТП, а тому шкода повинна бути відшкодована страховою компанією «Просто-страхування». З приводу правопорушення показала, що вона рухалась на невеликій швидкості 40 км/год, попереду неї став різко гальмувати транспортний засіб, вона почала гальмувати та об`їхала його. Потерпіла опинилася у неї перед автомобілем. Після дорожньо-транспортної пригоди вона весь час перебувала з потерпілою до приїзду лікарів, надавала їй допомогу. Після того як забрала швидка потерпілу, вона чекала працівників поліції. А з ранку вона прийшла до лікарні, однак родичі потерпілої її не пустили. Декілька разів вона ще приходила до лікарні, просила вибачення, намагалась надати допомогу, однак родичі відмовились. В скоєному вона щиро розкаюється, просила вибачення у потерпілої. Також обвинувачена пояснила, що вона ніде не працює, на даному автомобілі перевозить товар, ця робота є її основним і єдиним джерелом доходу, тому просила суд врахувати цю обставину та суворо не карати.
Крім визнання вини самою обвинуваченою, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України підтверджується показами потерпілої, письмовими документами.
Так, потерпіла в судовому засіданні суду показала, що 22.07.2016 року вона приїхала в м. Чернігів у справах та прийшла до аптеки № 206, щоб придбати ліки. Підійшовши до нерегульованого пішохідного переходу, подивившись ліворуч та праворуч, розпочала рух та коли підійшла до середини дороги відчула удар. На дорозі прийшла у свідомість на декілька секунд. Потім вже у реанімації прийшла у свідомість від страшного болю. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди підтримує повністю. Зазначила, що після аварії у неї постійні запаморочення, не може зосередитись, весь час знаходиться під наглядом лікарів, постійно болить голова, попереду ще операція. Зараз вона боїться перейти дорогу, нервує, не може вийти на роботу. Матеріальна шкода пов`язана з витратами на лікування, витратами на поїздки чоловіка до неї в лікарню. Обвинувачена навіть не попросила у неї вибачення та ніколи до неї з приводу відшкодування шкоди не зверталась. А тому вона наполягає на суворій мірі покарання.
Наявність тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у ОСОБА_7 підтверджується висновком судово-медичної експертизи №945 від 22.09.2016 року, згідно з яким у ОСОБА_7 , 1986 року народження, маються тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з розривом селезінки, поширеною гематомою та садном м`яких тканин області лівого підребір`я, ускладненої внутрішньо - черевною кровотечею; черепно - мозкової травми з переломами кісток лицевого черепа зліва, забоєм головного мозку, рвано-забійною раною верхньої повіки, субкон`юнктивальним крововиливом лівого ока, синцями, саднами, забиттям м`яких тканин обличчя; закритого перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, забою та підшкірної гематоми верхньої третини лівого стегна. Вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів або при ударі об такі ж по давності утворення, можуть відповідати даті 22.07.2016р. як на це вказано в постанові про призначення експертизи. Враховуючи те, що всі описані вище тілесні ушкодженні є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо - транспортної пригоди оцінка ступеню тяжкості їх проводиться в сукупності. Весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (а.с.92-94).
Вина обвинуваченої ОСОБА_4 також підтверджується:
- відомостями з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2016 року та схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події (а.с.82-89), відповідно до яких місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на вул.І.Мазепи, 58 у м.Чернігові, на нерегульованому пішохідному переході; проїзна частина: горизонтальна ділянка, пряма; вид та стан покриття: асфальтобетонне, сухе, чисте; дорожнє покриття - 14,40 м, призначено для руху в двох напрямках; одинарні сліди гальмування від попередніх коліс автомобіля «Daewoо Lanos»; ознаки руху транспортного засобу: за кінцевим розташуванням транспортного засобу; в автомобілі «Daewoо Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 розбите лобове скло, деформовано капот, пошкоджений пластиковий декор;
- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 21.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_9 , яка показала та розповіла про обставини ДТП (а.с.101-104);
- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_4 , яка показала та розповіла про обставини ДТП (а.с.105-108);
- висновком судової автотехнічної експертизи №503 від 28.10.2016 року, відповідно до якого в умовах місця події викладених в постанові величина мінімальної швидкості руху автомобіля Деу перед гальмуванням за найдовшим слідом гальмування лівих коліс довжиною 15,1 м дорівнює близько 50,6 км/год. В умовах місця події викладених в постанові водій автомобіля Деу повинен був діяти в відповідності до технічних вимог п. 13.1 (з урахуванням визначення терміну «безпечна дистанція» п. 1.10), п. 10.1, п. 12.3 (з урахуванням визначення терміну «перешкода для руху» п. 1.10), 14.6 «в», п. 18.1 (з урахуванням визначення терміну «дати дорогу» п.1.10), 18.4 ПДР України (а.с.97-100).
Вищезазначені докази не оспорюються обвинуваченою та її захисником з приводу їх достовірності та допустимості.
Порушень норм КПК України, які відповідно до ст.. 86,87 КПК України тягнуть за собою недопустимість зазначених доказів, в суді не встановлено.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 підлягають правовій кваліфікації за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, за яким кваліфіковано дії обвинуваченої, відноситься до тяжких злочинів з необережною формою вини.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.
Суд також враховує, що обвинувачена незаміжня, не працює, негативні характеризуючи дані відсутні, раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Судом також враховується, що вину у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачена визнала в повному обсязі, матеріальну допомогу потерпілій не відшкодувала, потерпіла наполягала на суворій мірі покарання.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, так як характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину свідчить про неможливість виправлення обвинуваченої без застосування до неї додаткового виду покарання. Керуючись принципами необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки її перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався, підстави для його обрання відсутні.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 21 760 грн, яка складається з вартості витрат на лікування, транспортних витрат, проїзду до медичних закладів, правоохоронних органів, оплати послуг адвоката, придбання нового одягу, на підтвердження яких надано оригінали платіжних документів (а.с.42-43, 118-135). Потерпіла та її представник вважають, що саме обвинувачена повинна відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду.
Обвинувачена позов не визнала, оскільки її цивільно-правова відповідальність застрахована, вона вчасно повідомила страхову компанію про ДТП, а тому шкода повинна бути відшкодована страховою компанією «Просто-страхування». Захисник обвинуваченої вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду.
Дослідивши цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 суд приходить до наступних висновків.
Так, виходячи зі змісту статтей 127 129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України. Якщо ж процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, зазначеним Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. В той же час вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення, згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягає доказуванню. Крім того, при вирішенні цивільного позову суд повинен застосовувати норми цивільного судочинства, зокрема положення ст.ст. 23, 1166-1167, 1187, 1195 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність обвинуваченої була застрахована АТ «Просто-страхування» на період з 14.06.2016 року до 13.06.2017 року (а.с.117).
У встановлений строк 25.07.2016 року ОСОБА_4 повідомила страхову компанію про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с.154).
При розгляді справи № 2808цс15 в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
За таких обставин, доводи обвинуваченої та її захисника про залишення позову без розгляду не заслуговують на увагу, оскільки потерпіла, яка наполягає на відшкодуванні шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).
Матеріальна шкода, яка складається з витрат на проїзд на суму 188,47 грн, з витрат на лікування на суму 16 380,95 грн підлягає стягненню з обвинуваченої на підставі ст.1166 ЦК України, оскільки вказаний розмір шкоди підтверджується квитками на проїзд безпосередньо потерпілою з 22.08.2016 року (а.с.123-124), чеками на придбання лікарських засобів та препаратів (а.с.125-133), а також копією епікризу із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 , довідками Чернігівської центральної районної лікарні, в яких зазначені призначення лікарських засобів та препаратів, необхідних для лікування (а.с. 116, 155-157).
Разом з тим, витрати на проїзд на суму 1 242, 46 грн в період з 22.07.2016 року по 22.08.2016 року, які підтверджуються квитками (а.с.118-127) не підлягають відшкодуванню, оскільки вказані поїздки не здійснювались безпосередньо цивільним позивачем, а здійсненні чоловіком останньої, про що підтвердила у судовому засіданні потерпіла.
Також, не підлягають стягненню і витрати на придбання одягу в сумі 395 грн (а.с.134), оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження пошкодження одягу внаслідок ДТП.
Не підлягають задоволенню витрати на суму 810 грн (а.с.131), оскільки вказані витрати є благодійними внесками на потреби ЧМЛ № 2.
Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно п.1 ч.1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу є процесуальними витратами. Згідно ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн підтверджені документально, а саме квитанцією № 372202 від 03.08.2016 року, договором про надання правової допомоги та актом наданих послуг (а.с.22, 135, 139).
Так, представник потерпілої, цивільного позивача на складання позову та надання консультацій витратила - 120 хв., також приймала участь у судовому засіданні 238 хв, а саме: 30.11.2016 року 18 хв., 12.12.2016 року 56 хв., 02.02.2017 року 136 хв., 03.03.2017 року - 28 хв.
За таких обставин, позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню на суму 16 569,42 грн. матеріальної шкоди та на суму 2 000 грн документально підтверджених витрат на правову допомогу.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню в сумі 351,84 грн, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
Засудив:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 16 569 (шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 42 коп. матеріальної шкоди та 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп витрат на правову допомогу.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 351 грн. 84 коп.
Речовий доказ по справі, а саме: автомобіль «Daewoо Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий ОСОБА_4 на відповідальне зберігання залишити в розпорядженні законного володільця.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Новозаводський районний суд м.Чернігова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1