Ухвала іменем україни 16 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
переглянула в судовому засіданні вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 .

Вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастириська, Тернопільської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання, перебування його під вартою з 13 квітня 2016 року по день постановлення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, 12 квітня 2016 року, приблизно о 21.00 год., знаходячись на колі трамвайної зупинки вокзалу «Харків-пасажирський», який розташований по вул. Червоноармійській у м. Харкові, підійшов до ОСОБА_8 , схопив його руками за одяг та, погрожуючи нанесенням йому тілесних ушкоджень, став оглядати одяг потерпілого, після чого дістав з кишені ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Нокіа 1100» і грошові кошти у суму 7 грн., та відкрито заволодів ними, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 115 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів винуватості вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються лише на недопустимих доказах. Стверджує, що суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_7 . Зазначає, що під час ухвалення вироку суд не дотримався вимог статей 368, 370 КПК. Вважає, що суд апеляційної інстанції, при перегляді вироку місцевого суду, порушив вимоги ч. 4 ст. 95 КПК, а також належним чином не розглянув доводи апеляційної скарги засудженого. Вказує, що апеляційний суд не досліджував покази свідків безпосередньо в судовому засіданні, проте з обвинувальним ухилом здійснив посилання на їх покази.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи своєї касаційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення у цій частині показаннями: потерпілого ОСОБА_8 , який підтвердив факт заволодіння його майном з погрозою застосування насильства засудженим ОСОБА_7 за обставин викладених у вироку; свідка ОСОБА_9 , який підтвердив показання потерпілого ОСОБА_8 та пояснив про обставини відкритого заволодіння засудженим майном потерпілого; даними слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в ході яких було підтверджено місце вчинення злочину засудженим та обставини відкритого викрадення ним майна потерпілого; протоколом огляду місця події, під час якого у засудженого був вилучений телефон потерпілого.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч.2 ст.186 КК України. З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки засуджений відкрито викрав чуже майно (грабіж) поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Що стосується доводів засудженого про добровільне надання йому потерпілим ОСОБА_8 мобільного телефону для здійснення дзвінка, то вони також були предметом перевірки суду першої інстанції, отримали належну правову оцінку і правильно відхилені судом, оскільки спростовані показаннями потерпілого та свідків. Показання потерпілого за даним фактом не спростовані матеріалами провадження, вони не визивають сумнівів щодо правдивості, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку. Не спростовані наведені обставини і доводами касаційної скарги.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , перевірив всі доводи його апеляції, які за своїм змістом аналогічні до касаційної скарги його захисника, і правильно визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі мотиви такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції провадився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим, колегія суддів не вбачає.
Покарання засудженому призначено у відповідності до вимог статей 50, 65 КК та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до ст. 438 КПК були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3