Справа № 361/7533/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/447/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 08.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
08 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 23.03.2016 засуджено Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2016, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим троком 2 роки 6 місяців, та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат,-
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за злочини проти власності, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, повторно, за наступних обставин.
12 лютого 2016 року близько 02 години 00 хвилин ОСОБА_7 за допомогою цеглини розбив заднє скло автомобіля, що належить ОСОБА_9 та через утворений отвір проник всередину, звідки заволодів зарядним пристроєм марки «Nokia DC-4» вартістю 48 грн. 83 коп., п`ятьма наборами голок марки «Groz-beckert» та чотирма наборами голок марки «Organ» загальною вартістю 298 грн. 45 коп., а також ліхтарем марки «Police BL-1101» ціною 231 грн. 63 коп. З речами, належними потерпілому ОСОБА_9 на загальну вартість 578 грн. 91 коп. обвинувачений залишив салон транспортного засобу, однак не мав можливості розпорядитися викраденим за власним розсудом, оскільки біля автомобіля був затриманий мешканцями будинку, які викликали співробітників поліції.
В суді першої інстанції справа розглядалась за приписами ст.349 КПК України.
Не погоджуючись із вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2016, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На думку прокурора, вирок є незаконним у звязку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, зазначив у вироку про наявність обставин, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, проте, ця обставина не врахована. Крім того, судом не надано належної правової оцінки тим фактам, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, має 3 не знятих і не погашених судимостей за вчинення тяжких корисливих злочинів та злочину проти життя.
Крім того, обвинувачений уже звільнявся від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2012, однак протягом іспитового строку вчинив новий тяжкий злочин та був засуджений вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2012 до реального покарання у виді позбавлення волі.
Також, на думку прокурора, суд першої інстанції не мав права покладати обов`язки, передбачені ст.76 КК України - не виїжджати без дозволу органів пробації на постійне проживання за межі України, оскільки такого обов`язку не передбачено вказаною нормою, і таким чином суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, не перевіряється відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, вказаних положень дотримався, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, судом врахована думка потерпілого ОСОБА_9 , яку він висловив в письмовій заяві, про те, що не має до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру та покладається на розсуд суду в обранні виду і міри покарання.
На думку колегії, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України, яке відповідає характеру та обставинам вчиненого злочину, його наслідкам та особі обвинуваченого, і є справедливим та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи приписи ст.50 КК України, обставини справи та думку потерпілого, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи якої не підтвердились матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними. Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України. Вказаний злочин вчинено 12 лютого 2016 року, тобто, до постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, за яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Цим же вироком на підстав ст.76 КК України ОСОБА_7 зобов`язали не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції (відповідно до Закону від 07.09.2016 №1492-VIII «уповноважений орган з питань пробації»), повідомляти ці органи про зміну місця роботи та проживання, періодично з`являтися в ці органи на реєстрацію.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення вироку, то строк покарання остаточно призначається за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком за правилами, передбаченим в статті 72 КК України.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно застосував вказані норми, призначивши ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2016, остаточно призначивши покарання у виді 5 років позбавлення волі. Враховуючи обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, покладені на ОСОБА_7 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2016, суд першої інстанції правомірно зобов`язав ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Будь-яких інших порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у звязку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: