Справа № 346/6381/16-к
Провадження № 1-кп/346/88/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

у складі:головуючого- судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 17 листопада 2016 року за № 0001711 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семаківці, Коломийського району, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, освіта середня- спеціальна, працюючого у ТзОВ «Скіф» на посаді майстер цеху, раніше не судимого, депутатом не являється, громадянина України,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , неодруженого, освіта середня-спеціальна, працюючого у ТзОВ «Скіф» складальник меблів, раніше не судимого, депутатом не являється, громадянина України

Обох у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,-
встановив:

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, злочин вчинено при наступних обставинах:

16 листопада 2016 року близько 20.30 год., ОСОБА_5 , на автобусній зупинці «Сирзавод», що в м. Коломия по вул. Карпатська, знаходячись в салоні громадського транспорту- маршрутного автобуса № 2, який рухався в напрямку м. Коломия, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю вчинив словесний конфлікт з водієм автобуса- ОСОБА_6 . В ході конфлікту виражався нецензурною лайкою та наніс потерпілому удар кулаком правої руки в ділянку обличчя. В подальшому, коли автобус приїхав на зупинку по вул. Грушевського в м. Коломия біля ТК «Гетьман», ОСОБА_5 вийшов з маршрутного автобуса № 2 та пересів у маршрутний автобус № 19. Знаходячись у вказаному автобусі, коли до салону зайшов потерпілий ОСОБА_6 та попросив обвинуваченого ОСОБА_5 вийти та дочекатися поліції, спільно з своїм сином- обвинуваченим ОСОБА_4 , який теж зайшов до салону автобуса, діючи умисно, групою осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, почали наносити удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_6 . В ході конфлікту обвинувачені виштовхали потерпілого на вулицю, де продовжили наносити йому удари.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, не визнав та пояснив, що 16 листопада 2016 року, близько 20.30 год. очікував на зупинці маршрутний автобус № 2. Вказаний автобус запізнювався на 20 хв., внаслідок чого люди дуже сильно обурювалися. Коли автобус приїхав і люди висловили водію претензії, останній їм грубо відповідав. Тоді він теж зробив водію зауваження, на що той відповів непристойно. Визнає, що не стримався та дав водію ляпаса долонею руки по обличчю. Після цього автобус продовжив рух. Приїхавши на автостанцію, він вийшов з автобуса № 2 та пересів у автобус № НОМЕР_1 . Сидячи в салоні, відчув, що ззаду його хтось вдарив по обличчю і силою витягнув з автобуса та кинув на землю. Піднявшись, побачив, що це був потерпілий ОСОБА_6 . Тоді йому на допомогу підбіг його син, ОСОБА_4 та вони з ОСОБА_6 почали штовхатися. Згодом приїхали працівники поліції, вони всі разом поїхали у відділення поліції, де в них відібрали пояснення. У вчиненому розкаюється, просить його суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 296 ч.2 КК України не визнав та пояснив, що 16 листопада 2016 року він разом з своїм батьком, ОСОБА_5 на зупинці «Сирзавод» в м. Коломия зайшов в автобус № 2. Батько зайшов першим, а він трохи згодом. Конфлікту між батьком та водієм автобуса не чув і не бачив, однак коли автобус рухався, чув, як водій погрожував його батькові. Коли автобус приїхав на автостанцію в м. Коломия, вони разом з батьком пересіли в маршрутний автобус № 19. За ними в автобус зайшов ОСОБА_6 та почав витягувати батька на вулицю. На вулиці, захищаючи батька він вдарив потерпілого долонею лівої руки по обличчю, внаслідок чого той впав. На цьому конфлікт припинився. У вчиненому розкаюється, просить його суворо не карати.

Не зважаючи на такі показання обвинувачених, їх вина у вчиненому доведена повністю і підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює водієм маршрутного автобуса № 2. 16 листопада 2016 року, у звязку з важкими погодними умовами він спізнювався по маршруту. На зупинці «Сирзавод» в м. Коломия, в автобус почали заходити пасажири та обурюватися з приводу його запізнення. Він намагався ввічливо їз заспокоювати. Коли в автобус зайшов ОСОБА_5 , то відразу почав йому погрожувати та наніс удар кулаком в обличчя, від чого в нього з носа потекла кров. Зупинив автобус та зателефонував до поліції з повідомленням про злочин. В поліції йому запропонували рухатись до автостанції в м. Коломия. Тоді він продовжив рух по маршруту і доїхав до автостанції, де ОСОБА_5 вискочив з автобуса та забіг в автобус № 19. Він пішов за ним, зайшов до салону автобуса та сказав, щоб ОСОБА_5 вийшов та дочекався працівників поліції. В цей час відчув сильний удар ногою в правий бік. Від удару впав на підлогу в автобусі та відчув, як йому було завдано ще декілька ударів. Піднявши голову, побачив, що удари йому завдавли ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Вони витягнули його з автобуса, кинули на землю та завдали щ декілька ударів ногами. Тоді їх розборонили люди, які перебували на зупинці. Через деякий час приїхала поліція. Просить обвинувачених суворо не карати.

Зважаючи на послідовність показань ОСОБА_6 , суд вважає ці показання достовірними.

Показаннями свідків:

ОСОБА_7 , який пояснив, що в листопаді 2016 року, який точно день не пам`ятає, приблизно о 20 год. 40 хв., він готувався виїхати по маршруту № 19, оскільки працює водієм автобуса. В цей час ззаду підїхав автобус та блимнув йому фарами. Він зрозумів, що слід почекати, оскільки з автобуса будуть пересідати пасажири. До його автобусу зайшли обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , пр.и цьому ОСОБА_5 сказав йому пошвидше їхати. За ними до автобусу зайшов ОСОБА_6 , в нього було закривавлене обличчя та попросив його не їхати. Бачив, як один з обвинувачених, а саме- ОСОБА_4 вдарив в салоні автобуса ОСОБА_6 ногою в спину. Крім того, обвинувачені виштовхали ОСОБА_6 з автобуса і почали копати ногами. Через деякий час приїхали поліція.

ОСОБА_8 , яка пояснила, що в листопаді 2016 року, точну дату не пам`ятає, поверталася з роботи маршрутним автобусом № 2. На зупинці «Сирзавод» в м. Коломия підійшла велика кількість людей. Спочатку зайшла літня жінка, а за нею обвинувачений ОСОБА_5 , який відразу почав нецензурно висловлюватись в бік водія. Між ними виникла суперечка в ходія якої чула, як ОСОБА_5 погрожував вдарити водія. Вона знаходилась в салоні, та побачила, як ОСОБА_5 замахнувся в бік водія рукою, і хоча самого удару не бачила, однак чула характерний звку удару руки по обличчю. Автобус продовжив рух по маршруту, і коли приїхав на автостанцію в м. Коломия, то почула від людей, які сиділи в автобусі, як вона зрозуміла співробітників обвинуваченого, що їх майстер далі продовжує бити шофера. Дочекалася приїзду поліції, в неї взяли дані та сказали, що будуть викликати для дачі пояснень.

ОСОБА_9 , який пояснив, що приблизно два місяці тому біля 20.30 годин чекав автобус у с. Шепарівці. Автобус запізнювався. На зупинці «сир завод» зайшло багато людей, серед яких один чоловік, ОСОБА_5 , нецензурно висловився до водія та вдарив його рукою. Самого удару не чув, однак чув характерні звуки від удару. Коли автобус приїхав в м. Коломия, пасажири вибігали з автобуса і хтось крикнув, що бють шофера. Він особисто побачив, як потерпілий в снігу витирав лице. Марціновські стояли збоку.

ОСОБА_10 , яка пояснила, що близько місяця тому вона перебувала в маршрутному автобусі № 2. На зупинці «Сирзавод» до автобуса зайшло багато людей, серед яких був ОСОБА_5 . Останній почав обзивати шофера і вдарив його кулаком в область обличчя. Після цього він пішов в кінець маршрутки, а шоер зателефонував до поліції та повідомив про те, що сталося. Коли автобус приїхав до автостанції в м. Коломия, ОСОБА_5 вийшов, а шофер побіг за ним. Що відбувалося на автостанції вона вже не бачила, однак чула від людей, які були в маршрутці, зокрема від свого брата, ОСОБА_11 , що шофера бють. Вона, коли вийшла, побачила шофера в крові біля автобуса.

Зважаючи на послідовність показань вищевказаних свідків, їх узгодження з показаннями потерпілого, суд вважає ці показання достовірними.

Крім цього вина ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтверджується також матеріалами кримінального провадження:

-рапортом від 16.11.2016 року, з якого вбачається, що водій маршрутки звернувся з заявою про те, що його вдарив пасажир -а.с.30;

-висновком експерта № 353 від 17 листопада 2017 року, згідно якого експерт прийшов до висновку, що у ОСОБА_6 на момент проведення експертизи були наявні наступні тілесні ушкодження: синці з саднами на їх фоні, в лобній ділянці праворуч та в ділянці спинки носа; синці в ділянці задньої поверхні грудної клітки та поперекової ділянки праворуч. Наявні в нього тілесні ушкодження могли утворитись щонайменш від 5-ти разової дії (ударів або тиснення), зокрема могли бути спричинені внаслідок дії кінцівками сторонньої особи (кулаками рук, ногами чи взуттям на стопах). Можливість утворення всіх зазначених тілесних ушкоджень внаслідок одномоментного падіння потерпілого з вертикального чи близького до цього положення тіла на площині з ударом до її твердої поверхні виключається (а.с.34-35).

-протоколом проведення слідчого експерименту разом з фототаблицею від 25.11.2016 року, з якого вбачається, що потерпілий вказав, де знаходився ОСОБА_5 в момент завдання йому удару, а також де саме завдавав йому удару ОСОБА_4 . Також вказав, де йому завдавали ударів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спільно. (а.с.45-52).

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставина, яка пом`якшує покарання щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що одна лише тяжкість вчиненого в даному випадку злочину не може бути єдиною та безумовною підставою для висновку про неможливість виправлення підсудного без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання за ч.2 ст. 296 КК України у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України, зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком згідно положень ст. 75 КК України та покладанням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставина, яка пом`якшує покарання щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що одна лише тяжкість вчиненого в даному випадку злочину не може бути єдиною та безумовною підставою для висновку про неможливість виправлення підсудного без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання за ч.2 ст. 296 КК України у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України, зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком згідно положень ст. 75 КК України та покладанням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року та шість місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі - з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов*язки передбачені п.1 та 2, ч.1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також додатково покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов*язок передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання рахувати з дня винесення вироку.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі;

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі - з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов*язки передбачені п.1 та 2, ч.1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також додатково покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов*язок передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання рахувати з з дня винесення вироку.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1