Справа № 496/3229/16-к
Провадження № 1-кп/496/244/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоряне, Межівського район Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має неповну освіту, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України, -
Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 р. «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.27 квітня 2016 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №108 від 24 квітня 2016 р. ОСОБА_4 , було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні „старший матрос, та призначеного на посаду курсантом навчального взводу навчальної роти зазначеної військової частини, і поставлено на всі види забезпечення.
Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
З 27 квітня 2016 р., тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
Водночас, згідно наказу заступника начальника штабу Збройних Сил України №193-РС від 30 червня 2016 р., старшого матроса ОСОБА_4 призначено на посаду старшого навідника 2 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу 6 реактивної артилерійської батареї 2 дивізіону військової частини НОМЕР_2 .
Так, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №140 від 06 липня 2016 р. ОСОБА_4 , було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому звані „старший матрос, та призначено на посаду старшого навідника 2 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу 6 реактивної артилерійської батареї 2 дивізіону військової частини НОМЕР_2 і поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проте, діючи на порушення зазначених вимог та обов`язків, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 та проходячи військову службу на посаді старшого навідника 2 розрахунку 2 реактивного артилерійського взводу 6 реактивної артилерійської батареї 2 дивізіону військової частини НОМЕР_2 у військовому звані „старший матрос, усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, з метою тимчасового ухилення від обов`язків військової служби, приблизно о 13-00 годин 01 серпня 2016 р. без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив вказану військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 15-00 годин 21 серпня 2016 р., проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування. У вчиненому розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинувачуваного ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, ту обставину, що тяжких наслідків від скоєного не настало, особу обвинуваченого, а саме: що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, за місцем реєстрації та мешкання характеризується позитивно, відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив негідність вчиненого ним злочину і критично оцінює вчинене, готовий нести за вчинене відповідальність.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 являється щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд також враховує конкретні обставини справи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся у цьому, наявність обставин, що пом`якшують покарання і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України. Зважаючи на наявності обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд, вважає за можливе обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України одночасно поклавши на нього обов`язки, які передбачені ст. 76 КК України.
Відомості про цивільний позов, речові докази по справі та наявність судових витрат суду не надавались.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.ст. 371-373, 374 КПК України суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.
Суддя ОСОБА_1