АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
законний представник обвинувачених ОСОБА_9
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, який тимчасово непрацює, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;

неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, учня 10-го класу Банилово-Підгірнівської гімназії, не одруженого, раніше не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше не судимого, -

Провадження №11-кп/794/185/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_12
Категорія: ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року подано апеляційні скарги прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_6 та в його інтересах захисником ОСОБА_11 ..

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених:

- ч.4 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- ч.1 ст.121 КК України призначено 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 6 (шість) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено утримання під вартою, строк відбування покарання обчислено з 05 серпня 2016 року, тобто з моменту взяття його під варту, зараховано йому строк тримання під вартою до набрання вироком законної сили відповідно до ч.5 ст.72 КК України, а саме один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України і призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України і призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_13 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , майнову шкоду у розмірі 5671 грн. 33 коп., а також моральну шкоду у розмірі 30000 грн., а всього на загальну суму 35671 грн. 33 коп..

Вирішено долю речових доказів.

Прокурор всвоїй апеляційній скарзі не оспорюючи кваліфікації дій обвинувачених, доведеності їх вини у скоєнні кримінальних правопорушень, вважає вирок Глибоцького районного суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у зв`язку неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Вказує, що суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання.

Звертає увагу, що ч.4 ст. 296 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Проте, всупереч вказаному суд при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшов за межі санкції статті і призначив покарання нижче від найнижчої межі, що допускається лише у випадку застосування судом при призначення покарання положень ст. 69 КК України.

Однак, суд вказану статтю Кримінального кодексу України не застосував, та як наслідок неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Також вважає, що суд призначив покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 всупереч вимогам ст. 75 КК України, оскільки не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, а саме те, що вони вчинили тяжкий злочин, внаслідок якого малолітній ОСОБА_14 заподіяно тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а малолітньому потерпілому ОСОБА_15 , 2014 року народження, заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Звільняючи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд мотивував своє рішення лише тим, щоостанні є неповнолітніми та вчинили злочин вперше.

Просить вирок суду І інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш суворе покарання.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі вважає, що зазначений вирок суду повинен бути скасований у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: при визначенні кваліфікації дій неповнолітнього ОСОБА_8 , на думку захисту, суд невірно визначив об`єкт злочину та суб`єктивну сторону злочину, що привело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Правозастосовна практика виробила критерії відмежування хуліганства від інших злочинів. При цьому потрібно врахувати спрямованість умислу винного, мотиви злочину , цілі та обставини вчинених особою дій.

Стверджує, що під час судового слідства не доведена та не інкримінується ОСОБА_8 обставина, що він наносив будь-кому з неповнолітніх удари, а навпаки, надавав допомогу неповнолітній ОСОБА_14 , яка була залишена в небезпеці потерпілим ОСОБА_16 ..

Крім того, вказує, що предмет скоєння злочину зазначений у вироку «штахетина» не вилучена та не долучена , як доказ до матеріалів справи, а тому даний доказ є недопустимим.

Просить вироку суду І інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_8 ..

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі та в доповненні до неї вважає, що вказаний вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області є таким, що не ґрунтується на законі та не відповідає фактичним обставинам справи. Більше того, свій вирок суд ґрунтував на обвинувальному уклоні, обравши позицію прокурора, а не керуючись законом.

Визнавши його винним у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, суд проігнорував вимоги постанови ПВСУ від 04 жовтня 2012 року, а тому і прийшов помилково до висновку, що його дії та синів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.4 ст. 296 КК України.

Внаслідок обрання судом обвинувального уклону, ним не взято до уваги всіх вимог ППВСУ та не враховано те, що в їх діях відсутній хуліганський мотив, що є обов`язковою умовою суб`єктивної сторони вказаного злочину.

Вважає, що якщо припустити, що він і вчинив якійсь злочин, і суд прийшов такого висновку, то при цьому, суд мав би кваліфікувати його дії та дії синів, за відповідними статями 125 та 128 КК України.

Наполягає на тому, що він не вчиняв ніякого злочину, а призначене йому покарання є надто суворе, так як не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та його особі як обвинуваченого.

Просить скасувати вирок відносно нього та його синів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за відсутністю в їх діях складу кримінальних правопорушень.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі вважає даний вирок незаконним та необґрунтованим в частині визнання винним ОСОБА_6 за ст.ст.121 ч.1, 296 ч.4 КК України, у зв`язку із тим, що судом І-ї інстанції допущено неповноту судового розгляду, висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Звертає увагу, що під час, як досудового слідства, так, і судового розгляду, не було здобуто та досліджено, як жодного доказу який свідчив би, як про участь ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, так і жодних доказів про наявність умислу учасників даної події на вчинення грубого порушення громадського порядку, чи тим більше, умисного спричинення потерпілій ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

Навпаки, сукупність досліджених в судовому засіданні доказів прямо вказує на відсутність як прямого так і непрямого умислу неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на спричинення неповнолітній ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень та на вчинення хуліганських дій. Об`єктивно оцінені докази однозначно вказують на те, що вони дійсно не бачили дітей на мотоциклі під керуванням ОСОБА_16 та не могли передбачити те, що там будуть знаходитись діти, те саме стосується і ОСОБА_6 ..

Вказує, що дії обвинувачених не були довготривалі, вчинялись з метою побиття виключно ОСОБА_16 , в безлюдному - не громадському місці, позбавлені ознак виняткового цинізму чи особливої зухвалості, ці дії були вчинені на ґрунті довготривалих негативних відносин з ОСОБА_16 , що підтвердили всі допитані сторони по справі, та стали результатом протиправних дій ОСОБА_16 відносно ОСОБА_8 , що підтверджується довідками в справі, наданими стороні захисту за запит, про те, що інформація по факту побиття неповнолітнього ОСОБА_8 . ОСОБА_16 була внесена до ЄРДР, що по часу передувало настанню даної події.

Крім того, звертає увагу на стан здоров`я ОСОБА_6 , а саме те, що останній є важкохворий згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи.

Просить суд апеляційної інстанції здійснити об`єктивну, незалежну та неупереджену оцінку доказів в даній кримінальній справі, врахувати обставини наведені в апеляційній скарзі та скасувати вирок районного суду в частині визнання ОСОБА_6 винним за ст.ст.121 ч.1, 296 ч.4 КК України.

В запереченні на апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурор вказує на їх безпідставність та необґрунтованість.

Вважає, що доводи викладені захисником ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі були оцінені судом першої інстанції під час судового розгляду та обґрунтовано були визнані безпідставними, що належним чином вмотивовано.

Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , то його апеляційна скарга не відповідає вимогам КПК України, а її доводи взагалі не заслуговують на увагу, оскільки апелянт не вказує суті та характеру порушень, не зазначає, які норми процесуального закону на його думку порушено, в чому полягає незаконність вироку чи не правильність висновків суду першої інстанції.

Звертає увагу, що нанесення ударів по особі, яка рухається на мотоциклі дерев`яними штахетниками, у темну пору доби, не бачачи куди точно і по кому наносяться ці удари, при цьому усвідомлюючи, що можуть заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, а також враховуючи той факт, що потерпілий був позбавлений можливості чинити їм будь-який опір вказує на хуліганський мотив. Оскільки, дії обвинувачених були явно непропорційними та позбавлені будь-якої необхідності, а також базувалися на самолюбстві та мали на меті самоутвердження обвинувачених.

У зв`язку з чим просить апеляційні скарги учасників кримінального провадження, тобто сторони захисту залишити без задоволення, задовольнити апеляційні вимоги сторони обвинувачення та скасувати вирок районного суду і призначити обвинуваченим більш суворе покарання.

Судом І інстанції встановлено,що 04 серпня 2016 в с. Банилів-Підгірний Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_6 , разом із своїми синами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під малозначимим приводом, попередньо домовились між собою побити потерпілого ОСОБА_16 та заздалегідь, для спричинення останньому тілесних ушкоджень, підготували відрізки дерев`яних штахетників.

04 серпня 2016 приблизно о 22 год. 30 хв., з метою реалізації спільного злочинного умислу, ОСОБА_6 зі своїми синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на сільській дорозі, що в куті Плай, с. Банилів-Підгірний, Сторожинецького району, Чернівецької області очікували на ОСОБА_16 .. Після того як вони побачили, що ОСОБА_16 керує їм назустріч мотоциклом марки «Мінськ» на якому, як пасажири були його малолітні діти: ОСОБА_14 , 2008 року народження та ОСОБА_15 , 2014 року народження. Не відмовляючись від свого умислу, ОСОБА_6 при наближенні ОСОБА_16 до нього, в групі зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у заподіянням тілесних ушкоджень потерпілим та з винятковим цинізмом, що виразилось у демонстративній зневазі до загальноприйнятих норм моралі, а саме побитті малолітньої дитини, напали на ОСОБА_16 та за допомогою вказаних відрізків дерев`яних штахетників, нанесли ряд ударів по різним частинам тіла ОСОБА_16 та його малолітнім дітям ОСОБА_14 , 2008 року народження та ОСОБА_15 , 2014 року народження, спричинивши їм тілесні ушкодження, чим грубо порушили громадський порядок та вчинили хуліганство.

Крім цього, 04 серпня 2016 року біля 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на сільській дорозі, що в куті Плай, с. Банилів-Підгірний, Сторожинецького району, Чернівецької області, під час скоєння хуліганства, за допомогою заздалегідь підготовленого відрізку дерев`яного штахетника, умисно наніс удар в лобно-скроневу ділянку голови малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка знаходилась в вертикальному положенні на рухомому транспортному засобі - мотоцикл «Мінськ» позаду водія, спричинивши їй тілесні ушкодження у виді рани в лобно-скроневій ділянці зліва; субапоневротичної гематоми; забою головного мозку; вдавленого перелому лобної кістки зліва з компресією на головний мозок; травматичного розходження коронарного шва; множинних лінійних переломів лобної та тім`яної кістки зліва з поширенням на основу черепа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 136-Е-мд від 31.08.2016 року, за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні І інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини не визнав, а обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнали частково.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що він взагалі не був на місці злочину, а знаходився десь приблизно на відстані від 100 метрів від місця події. Бачив, що їхав мотоцикл приблизно із швидкістю 60 км/год., у якого горіло тільки переднє світло, хто був на мотоциклі він не бачив. При цьому водій різко змінив напрямок руху вправо, не впорався з керуванням, внаслідок чого з мотоцикла впала дитина на купу каміння, а водій мотоцикла не зупинився і поїхав далі. Після чого його син ОСОБА_7 схопив дитину і відніс до медсестри ОСОБА_17 . На вулиці було темно, ніякого освітлення не було, подія відбувались 04.08.2016 року приблизно о 22-23 годині вечора. Вказав, що його сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали намір помститися потерпілому ОСОБА_16 , який раніше побив його сина ОСОБА_8 , а саме мали намір його побити. Коли його син, ОСОБА_8 , того вечора вийшов з господарства, нічого йому не сказавши, він просто пішов за ним, і у нього в руках була палка з якою він постійно ходить, синів він не бачив, а також не бачив щоб хтось когось бив. Після того як ОСОБА_7 відніс дитину, вони втрьох повернулися додому. Просив не притягати його до відповідальності, оскільки, злочинів він не вчиняв. Вказав, що наміру побити дитину у них не було, просив пробачити. Цивільний позов не визнав.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину визнав частково, а саме не визнав вчинення ним хуліганських дій та пояснив, що раніше його побив потерпілий по справі ОСОБА_16 .. 04.08.2016 року ввечері йому передзвонив його брат ОСОБА_7 і повідомив, що бачив потерпілого ОСОБА_16 і йому можна відомститись та вказав йому, в яку сторону рухається потерпілий. Бажаючи помститись ОСОБА_16 , він погодився на пропозицію брата та пішов в ту сторону і по дорозі він підібрав штахету. Вже було темно і йдучи по дорозі він впізнав ОСОБА_16 по звуку мотоцикла, який їхав ззаду, а він знаходився з правої сторони від потерпілого. Коли потерпілий ОСОБА_16 проїжджав повз нього, він наніс йому один удар штахетою з боку, з правої сторони. Хто був на мотоциклі в момент удару не бачив, бо було темно, і кому він наносить удар він так само не бачив. ОСОБА_7 в момент удару був з іншої сторони від потерпілого, при цьому він не бачив, щоб брат наносив удари, і не помітив чи було у нього щось в руці. Після цього він помітив, що з мотоцикла на дорогу впала дитина, яка почала плакати, і ОСОБА_7 взяв її на руки і поніс до сусідів, щоб надали допомогу. Після цього, він штахету викинув, по дорозі зустріли батька і всі втрьох повернулись додому. Просив його виправдати по хуліганству, та вказав що розкаюється у вчиненому.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав частково, а саме невизнав вчинення ним хуліганських дій та пояснив, що 04.08.2016 року ввечері повертаючись зспортзалу він побачив потерпілого ОСОБА_16 , який раніше побив його брата, при цьомувін був без дітей. Після цього він передзвонив брату ОСОБА_8 і повідомив, що ОСОБА_16 поїхав і йому можливо «вернути», тобто побити його, на що брат погодився. Після цього вінпідібрав штахету та рухаючись по дорозі, йому на зустріч на мотоциклі їхав потерпілий, коливони зрівнялись він наніс йому один удар спереду штахетою, після чого потерпілий проїхав десьприблизно 5-6 метрів і з мотоцикла впала дитина з правої сторони головою до землі, а потерпілийпоїхав далі. Після цього він взяв дитину та поніс її до медсестри. На місці пригоди брата ОСОБА_8 побачив після того як наніс удар, чи наносив брат ударів він не бачив, а також не помітив чибуло у брата щось у руці. Батька зустріли по дорозі коли з братом повертались. Розкаявся увчиненому просив суд виправдати його по хуліганству.

Потерпілий ОСОБА_16 в судовому засіданні вказав на те, що 04.08.2016 року йому передзвонила дружина, щоб привезти їй ліхтарик, після чого віддавши ліхтарик біля річки дружина з свекрухою пішли до сестри, а він біля 22 год. 30 хв. повертався назад зі сторони ОСОБА_18 на своєму мотоциклі з увімкненим світлом фар. На мотоциклі знаходились його діти, син сидів спереду нього, а донька потерпіла ОСОБА_14 позаду, тримаючись руками за одяг. Виїжджаючи на головну дорогу він побачив ОСОБА_6 , який знаходився ліворуч від дороги та тримав в руках предмет схожий на біту, а порчу із ним стояв його син ОСОБА_8 , а з правого боку були його сини ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , які також тримали в руках предмети схожі на біти. Він дуже добре їх розгледів у світлі фар, та бачив їх обличчя. Майже одночасно вони підбігли до нього із двох сторін та почали наносити удари бітами по різним частинам тіла, всього десь було нанесено до десяти ударів. В ході цього він кричав, що на мотоциклі діти. Першим удар йому наніс в область лівого передпліччя ОСОБА_6 , і захищаючись від першого удару підняв руку над головою в результаті чого частина удару припала на його сина ОСОБА_15 в область чола з лівого боку, при цьому інші обвинувачені також наносили йому удари. В цей момент ОСОБА_6 спробував нанести йому другий удар, проте промахнувся та вдарив дитину ОСОБА_14 яка сиділа позаду нього, та отримала удар в область голови. Після удару ОСОБА_14 відпустила руки, перестала плакати, та втратила свідомість, він однією рукою її ще трошки тримав, проте проїхавши декілька метрів вона впала, а він зрозумівши, що його можуть позбавити життя, будучи на мотоциклі почав тікати з місця пригоди разом з сином, якого намагався врятувати. Навздогін йому ще нанесли декілька ударів.Після цього він поїхав до себе додому та залишив сина в будинку, після чого вирішив повернутисьза донькою. Щойно виїхав із свого господарства як до нього власним автомобілем приїхали ОСОБА_20 та його дружина та повідомили, що його донька у їхньому автомобілі. Разом вони поїхали у лікарню с.Банилів-Підгірний, а звідти доньку в Сторожинецьку ЦРЛ відвезла швидка допомога. Просив призначити обвинуваченим сувору міру покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, а саме міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог сторони захисту, скасувати вирок в частині призначеного покарання обвинуваченим та ухвалити новий вирок, думку захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 , які просили закрити кримінальне провадження щодо обвинувачених з-за відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинувачених та сторони захисту слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.4 ст. 296 КК України і висновок про доведеність вини обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинів відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що викладено та наведено докладні мотиви в судовому рішенні.

В апеляційній інстанції обвинувачені підтримали свої покази надані в суді першої інстанції та наполягали на відсутності в їх діях інкримінованих їм злочинів. Обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини не визнав, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свою вину визнали частково, разом з тим їх вина спростовується матеріалами кримінального провадження та доказами наведеними у вироку.

Колегія суддів не може погодитись із доводами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 , щодо відсутності в діях обвинувачених складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 КК України, ч.1 ст.121 КК України та неналежної оцінки доказів судом І інстанції. Твердження, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах обвинувачені та захист, були предметом дослідження районним судом, який, з`ясувавши доводи всіх учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали провадження, надав змістовні та обґрунтовані відповіді у судовому рішенні.

Зокрема, суд це зробив шляхом допиту обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_16 , законного представника потерпілої ОСОБА_14 ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також дослідив та оглянув надані сторонами обвинувачення та захисту письмові докази, висновки судової експертизи, а також, суд врахував доводи та виступи учасників провадження в судових дебатах.

Як вбачається з вироку, судом І інстанції ретельно перевірені ці доводи, які є аналогічні тим, що викладені в апеляційних скаргах сторони захисту і обвинуваченого ОСОБА_6 , які в свою чергу, в апеляційних скаргах не спростували їх з інших підстав, які б не були предметом дослідження судом першої інстанції. Отже, мотиви зазначені у вироку про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Перевіривши всі доводи та вислухавши думку учасників судового розгляду, суд свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 296 ч.4, ст. 121 ч.1 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України за викладених у вироку обставин, довів об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку і є допустимими. Судом було вичерпано всі можливості для отримання доказів, які мали значення для встановлення обставин в даному кримінальному провадженні, та прийнято обґрунтоване рішення.

Колегія суддів вважає, що вина обвинувачених доведена показаннями потерпілого ОСОБА_16 , свідків, даними, які містяться в протоколі огляду місця події та додатках до нього, протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим та додатками до них, висновками експертів.

Зокрема, згідно висновку судово-медичної експертизи №110-Е від 05.08.2016 року вбачається, що у ОСОБА_16 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці: по передній поверхні правого плеча в нижній третині; на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середньо-верхній третині з переходом на передню поверхню грудної клітки справа; садна: в середній третині лівого передпліччя; на спині справа в проекції 3-го ребра по лопатковій лінії - дані тілесні ушкодження виникли в результаті не менше як 4-ох разової травмуючої дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, цілком можливо внаслідок ударів дерев`яними бітами по строку та обставинах можуть відповідати вказаному у фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень. З висновку експерта №112-Е від 05.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження, а саме синець на чолі справа. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, які по строку та обставинах можуть відповідати вказаному у фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень. З висновку експерта №136-Е-мд від 17.08.2016 року вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_14 були виявлені тілесні ушкодження: А) садна по - задній поверхні шиї; у ділянці колінних згинів. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії твердих тупих предметів, або від ударів об такі по строку виникнення можуть відповідати вказаному в фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Б) у виді рани в лобно-скроневій ділянці зліва; субапоневротичної гематоми; забою головного мозку; вдавленого перелому лобної кістки зліва з компресією на головний мозок; травматичного розходження коронарного шва; множинних лінійних переломів лобної та тім`яної кістки зліва з поширенням на основу черепа, які за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли виникнути, в результаті не менш як одноразової травмуючої дії твердих предметів, чи від ударів об такі, найбільш ймовірно під час перебування потерпілої у вертикальному положенні лівою тім`яно-лобною ділянкою голови до нападаючого по строкам та обставинам можуть відповідати вказаному у фабулі постанови. При цьому враховуючи локалізацію та морфологічні властивості всіх вище вказаних тілесних ушкоджень малоймовірне їх виникнення внаслідок падіння з положення стоячи, як з попереднім прискоренням, так і без такого.

Таким чином, вищевказаними висновками експертів спростовуються доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони нанесли тільки по одному удару кожний, оскільки висновком експерта встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_16 виникли в результаті не менше, як 4-ох разової травмуючої дії. Крім того, вказані висновки експерта також підтверджує покази потерпілого ОСОБА_16 , про те, що захищаючись від удару, частина удару припала на його сина ОСОБА_15 ..

Отже, наведені вище доводи є належними,допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 , яке супроводжувалось порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, в ході якого ОСОБА_6 також наніс тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_14 ..

Так, кримінальний кодекс України не пов`язує наявність хуліганства з його вчиненням у громадських місцях. Таким чином, громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого (вночі, у безлюдному місці, в квартирі).

Об`єктивна сторона хуліганства в кримінальному кодексі не конкретизована. Диспозиція ст. 296 КК України свідчить, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає у грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

З показів обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вбачається, що останні в знак помсти ОСОБА_16 за раніше вчинені ним діяння відносно ОСОБА_8 , проявили особливу зухвалість та винятковий цинізм в тому, що вони бажали помститися потерпілому і, коли випала нагода, вони цим скористалися, як про це зазначив в своїх показах ОСОБА_7 , який передзвонив брату ОСОБА_8 і повідомив, що ОСОБА_16 поїхав і йому можливо «вернути», тобто побити його, на що брат погодився. Після цього він підібрав штахету та рухаючись по дорозі, йому на зустріч на мотоциклі їхав потерпілий, коли вони зрівнялись він наніс йому один удар спереду штахетою, отже, своїми діями обвинувачені порушили громадський порядок.

Крім того, суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Незважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і потерпілий ОСОБА_16 були знайомі між собою та перебували у неприязних відносинах міжсобою, і зі змісту протиправних дій кожного обвинуваченого простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю саме потерпілого ОСОБА_16 ..В даній конкретній ситуації обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і потерпіла ОСОБА_14 взагалі не перебували у будь-яких відносинах та не були знайомі. Поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень вданому випадку жодним чином не могла бути поведінка потерпілого ОСОБА_16 , а особливо потерпілої малолітньої ОСОБА_14 , оскільки така поведінка має відбутись до початку протиправних дій з боку обвинувачених, і фактично ці події мають бути нерозривні у часі.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що, як визначив Верховний Суд України у п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року - дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства і а супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

п.5вказаної Постанови передбачено, що хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані і демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані та ін..

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду України від 04.10.2012 року: хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Обвинувачені не заперечували факту конфлікту і бажання поквитатися з потерпілим, а фізичний контакт і заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується активною, зухвалою та цілеспрямованою їх поведінкою.

На думку колегії суддів, посилання захисту на те, що між обвинуваченими та потерпілими існують довготривалі неприязні відносини на кваліфікацію їх дій у даному випадку не впливає, оскільки, обвинувачені нанесли тілесні ушкодження також двом малолітнім дітям потерпілого ОСОБА_16 ОСОБА_15 2014 року народження та ОСОБА_14 2008 року народження, зазначене свідчить, що по відношенню до них будь-яких неприязних відносин й бути не могло.

Крім того, нанесення ударів по особі, яка рухається на мотоциклі дерев`яними штахетниками, у темну пору доби, не бачачи куди точно і по кому наносяться ці удари, при цьому усвідомлюючи, що можуть заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, а також враховуючи той факт, що останній був позбавлений можливості чинити їм будь-який опір вказує на хуліганський мотив. Оскільки, дії обвинувачених були явно непропорційними та позбавлені будь-якої необхідності, а також базувалися на самолюбстві та мали на меті самоутвердження обвинувачених.

Колегія суддів, вважає, що вказана неповага обвинувачених в даному випадку до потерпілих є явною та доведеною, оскільки апелянти не представили суду апеляційної інстанції обґрунтованих доводів про відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Кваліфікуючою ознакою злочину за ч. 4 ст. 296 КК України, якого є хуліганство, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 3 (із змінами, внесеними постановами від 04 червня 1993 року № 3 та від 03 грудня 1997 року № 12) «Про судову практику в справах про хуліганство», спеціально пристосованими для заподіяння тілесних ушкоджень слід визнавати такі предмети, які були пристосовані винним для згаданої цілі заздалегідь або під час вчинення хуліганських дій, а так само предмети, які хоч і не піддавалися будь - якому попередньому обробленню, але були спеціально підготовлені винним для тієї ж цілі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а також як було встановлено підчас судового розгляду справи у суді першої інстанції,

ОСОБА_8 підібрав дерев`яну штахету по дорозі саме з метою нанесення

тілесних ушкоджень потерпілому та зробив це задовго до вчинення злочину.

Також із підібраною палицею останній очікував на потерпілого

ОСОБА_16 ще деякий час.

Така непослідовна та суперечлива позиція обвинувачених, які протягом судового слідства змінювали покази, щодо фактичних обставин вчинення злочину, повністю спростована, як первинними показаннями самих обвинувачених, так і показаннями потерпілих та свідків, які являлися безпосередніми очевидцями даних подій. Дані обставини також узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, із застосуванням предметів заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень

Крім того, колегія суддів вважає вірною кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння. Твердження захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_6 , про відсутність в діях останнього складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч.1КК України є необґрунтованими та не доведеними і спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зі слів потерпілого вбачається, що першим удар йому наніс в область лівого передпліччя ОСОБА_6 , і захищаючись від першого удару він підняв руку над головою в результаті чого частина удару припала на його сина ОСОБА_15 в область чола з лівого боку, при цьому інші обвинувачені також наносили йому удари. В цей момент ОСОБА_6 спробував нанести йому другий удар, проте промахнувся та вдарив дитину ОСОБА_14 , яка сиділа позаду нього, та отримала удар в область голови. Після удару ОСОБА_14 відпустила руки, перестала плакати, та втратила свідомість, він однією рукою її ще трошки тримав, проте проїхавши декілька метрів вона впала, а він зрозумівши, що його можуть позбавити життя, будучи на мотоциклі почав тікати з місця

пригоди разом з сином, якого намагався врятувати.

Зазначені покази потерпілого узгоджуються матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 16.09.2016 року з якого вбачається, як потерпілий ОСОБА_16 детально показує, при яких обставинах йому та його дітям були завдані тілесні ушкодження, його покази під час проведення слідчого експерименту відповідають тим показам, які він давав в судовому засіданні. При цьому потерпілий під час проведення слідчого експерименту і в судовому засіданні впевнено стверджував, що потерпілій ОСОБА_14 тілесні ушкодження в область голови наніс саме обвинувачений ОСОБА_6 , внаслідок чого вона впала з мотоциклу.

Крім цього, під час проведення комісійної судово-медичної експертизи №019 від 20.02.2017 року, яка була проведена згідно ухвали суду від 11.01.2017 року, зважаючи на переважання за враженістю локальних ушкоджень на голові потерпілої ОСОБА_14 та ушкодження на її тілі, відсутність супутніх ушкоджень в ділянці голови, які характерні для подібного виду травми, комісія експертів прийшла до висновку щодо малоймовірності виникнення таких ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у вигляді падіння з мотоцикла, який рухався і вважає більш характерними для прямої травмуючої дії твердого тупого предмету з обмеженою, по відношенню до травмованої, поверхнею контактування, у тому числі, не виключено, і дерев`яної палиці.

Таким чином, суд апеляційної інстанції критично ставиться до невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Наведене вище свідчить, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 є необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених колегією суддів доводів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити основне покарання у вигляді позбавлення волі.

Зокрема, судом при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховано, що останній вчинив декілька злочинів, які відноситься до категорії тяжких, характер вчинення злочинів та обставини при яких вони були скоєні, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в томі числі за нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 , при цьому вчинив новий злочини, його негативну характеристику по місцю проживання, стан здоров`я (ішемічна хвороба серця, серцева недостатність, хронічне обструктивне захворювання легень) та позицію потерпілих, які просять призначити суворе покарання.

Крім того, судом взято до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , на які останній звертає увагу в своїй апеляційній скарзі, та зазначив відсутні будь які об`єктивні медичні застереження, які б унеможливлювали його тримання під вартою. Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за вчинені злочини в межах санкцій статей, які йому інкримінують, оскільки саме таке покарання буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначеного неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, колегія суддів приходить до висновку, що, призначаючи обвинуваченим покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, встановивши ряд обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції безпідставно не застосував вимоги ст.69 КК України, відповідно до положень якої за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті цього Закону.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та як встановив районний суд, а колегією суддів перевірено, що при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом враховано, що згідно вимог ст. 12 КК України, злочин вчинений обвинуваченим відноситься до категорії тяжких, а також характер вчинення злочину та обставини при яких він був скоєний, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, який на момент вчинення злочину був неповнолітнім, а також його поведінку після скоєння злочину, а саме надання допомоги потерпілій ОСОБА_14 ..

Призначаючи неповнолітньому ОСОБА_8 виду та міру покарання, суд врахував, що обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, характер вчинення злочину та обставини при яких він був скоєний, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, а також те, що ОСОБА_8 є неповнолітнім.

На думку колегії суддів, з врахуванням наведених вище обставин при призначенні покарання ОСОБА_7 та неповнолітньому ОСОБА_8 , а також врахувавши обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, а саме часткове визнання своєї вини, сприяння у розкритті злочину та вчинення злочину неповнолітніми, а також відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе визнати вказані обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого злочину, та з урахування особи винних, дають підстави призначити більш м`яке покарання застосувавши ст. 69 КК України, яке буде необхідним й достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що районний суд, врахувавши усі обставини справи та вимоги Закону, вірно обрав міру покарання у вигляді двох років позбавлення волі, яка відповідає принципу достатності, справедливості та індивідуальності, однак при цьому не застосував вимоги ст. 69 КК України, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання слід змінити, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Пункт перший, частини 1першої статті 408 КПК України, передбачає, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на наведене, частково погоджуючись із доводами прокурора, які він навів в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що за таких обставин вирок районного слід змінити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, п.1 ч.1 ст. 408, 409, 413, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 засудженими за ч.4 ст.296 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2-х років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3