Справа№672/106/17
Провадження №1-кс/672/17/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
учасників судового провадження:
представника скаржника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Городок скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 29.12.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 29.12.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Свої вимоги він мотивує тим, що слідчий не вчинив належних процесуальних дій з метою розслідування дорученого йому кримінального провадження, а прийняв незаконну постанову про закриття кримінальної справи.

З даним висновком слідчого скаржник не згідний з наступних підстав.

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 19.02.2015 року у справі «Жизіцький проти України» встановлено факт порушення щодо нього державою Україна міжнародних зобов`язань, зокрема, статті 3 та пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Постановою від 09.11.2015 року, ухваленою Верховним Судом України, встановлені наступні обставини: «Суд зауважив, що дві судово-медичні експертизи виявили на тілі заявника тілесні ушкодження, які могли бути йому завдані як до затримання, так і під час тримання під вартою. Версію заявника щодо їх виникнення внаслідок застосування до нього електричного струму працівниками міліції висновками експертів спростовано не було, і жодного альтернативного пояснення пошкодження зазначених тілесних ушкоджень так і не було наведено. За таких обставин Суд визнав, що зазначені твердження заявника мають достатню доказову базу та дійшов висновку, що заявника було піддано катуванню.»

Крім того, суд зазначив, що застосування до заявника сили мало на меті його приниження, підкорення та примушення його до надання визнавальних показань щодо вчинення тяжкого злочину.

Крім того у вищевказаних рішеннях зазначено, що застосування до заявника сили мало на меті його приниження, підкорення та примушення його до надання визнавальних показань щодо вчинення тяжкого злочину і встановлено порушення процесуального аспекту статті 3 Конвенції у звязку з непроведенням ефективного розслідування за скаргами заявника на його катування працівниками міліції.
Вважає, що слідчий не вжив всіх необхідних та передбачених законом заходів для встановлення істини у справі, а тому закриття слідчим справи за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, норма якої передбачає відсутність в діянні складу кримінального правопорушення є незаконним.

На підставі наведеного просить задовольнити скаргу.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що дана скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 29.12.2016 року закрито кримінальне провадження №0000082 від 22.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Однак 19 лютого 2015 року Європейський суд з прав людини (далі Суд) одноголосно постановив рішення у справі «Жизіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 19 травня 2015 року, про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), а саме:

- статті 3 Конвенції, яке полягає в тому, що до заявника під час його перебування в міліції застосовували електричний струм, що є особливо тяжкою формою жорстокого поводження, здатною викликати сильний біль і нестерпні страждання, а тому має вважатись катуванням.

Суд зауважив, що дві судово-медичні експертизи виявили на тілі заявника тілесні ушкодження, які могли бути йому завдані як до затримання, так і під час тримання під вартою. Версію заявника щодо їх виникнення внаслідок застосування до нього електричного струму працівниками міліції висновками експертів спростовано не було, і жодного альтернативного пояснення походження зазначених тілесних ушкоджень так і не було наведено. За таких обставин Суд визнав, що зазначені твердження заявника мають достатню доказову базу, та дійшов висновку, що заявника було піддано катуванню.

Крім того, Суд зазначив, що застосування до заявника сили мало на меті його приниження, підкорення та примушення його до надання визнавальних показань щодо вчинення тяжкого злочину.

Суд також встановив порушення процесуального аспекту статті 3 Конвенції у зв`язку з непроведенням ефективного розслідування за скаргами заявника на його катування працівниками міліції.

Як зазначив Суд, національні органи влади не вжили жодних переконливих заходів для встановлення походження тілесних ушкоджень на геніталіях заявника, яких той зазнав під час йото перебування в міліції, а також так і не надали заявникові статусу потерпілого і не допитали у такому статусі.

Також Суд присудив відшкодувати заявнику 20000 євро моральної шкоди і 480 євро компенсації судових та інших витрат.

За таких обставин суд вважає безпідставною мотивацією закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення вже встановлений вищевказаним рішенням Європейського Суду з прав людини «Жизіцький проти України» і на даний час досудовому слідству необхідно встановити осіб, які застосовували до потерпілого тортури. Якщо таких осіб встановити не можливо, то має бути прийнято відповідне процесуальне рішення.

Крім того слідчий у своїй постанові вказує, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження його обставин, однак в ході розслідування достатніх доказів для доведення винуватості осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, не встановлено, можливість їх отримання вичерпана.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Однак в резолютивній частині слідчий закриває кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто з іншої підстави, ніж зазначена у мотивувальній частині постанови.

За таких обставин суд прийшов до висновку про скасування постанови слідчого від 29.12.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року.

Керуючись ст.303, 304, 306, 307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 29.12.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1