Провадження № 1-кп/331/15/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 1-кп/331/15/2017 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , займає посаду заступника начальника Запорізького СІЗО з режиму, охорони та оперативної роботи УДПтСУ в Запорізькій області, відкомандирований на виконання роботи чергового помічника начальника Вільнянської виправної колонії № 20, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
19 лютого 2015 року ОСОБА_3 , діючи у порушення Закону України «Про засади запобігання корупції», перебуваючи на посаді заступника начальника Запорізького СІЗО з режиму, охорони та оперативної роботи УДПтСУ в Запорізькій області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, посада якого відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну службу» (станом на момент розгляду справи) відноситься до категорії Б, постійно виконуючи організаційно-розпорядчі функції та здійснюючі функції представника влади, передбачені посадовою інструкцією від 30.01.2015 року, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди запропонував засудженому ОСОБА_8 передати йому неправомірну вигоду в розмірі 2000 доларів США за вчинення в інтересах останнього дій, а саме: за ініціювання перед керівництвом УДПтСУ в Запорізькій області питання щодо непереведення останнього до іншої виправної установи для подальшого відбуття покарання та надання можливості останньому, всупереч діючому законодавству, безперешкодного користування засобами мобільного зв`язку під час перебування у Запорізькому СІЗО. Засуджений ОСОБА_8 , маючи бажання залишитись для подальшого відбуття покарання у Запорізькому СІЗО, а також маючи намір користуватись засобами мобільного зв`язку під час перебування у місцях попереднього ув"язнення, погодився на пропозицію ОСОБА_3

22 лютого 2015 року з метою виконання пропозиції ОСОБА_3 щодо передачі неправомірної вигоди в розмірі 2000 доларів США, яка за згодою сторін може бути еквівалентна 60000 грн., ОСОБА_8 зателефонував своїй знайомій ОСОБА_9 , яку попрохав зібрати та передати зазначені грошові кошти у визначений ним спосіб, а саме: покласти їх у відро з-під фарби та передати заступнику начальника Запорізького СІЗО з режиму, охорони та оперативної роботи УДПтСУ в Запорізькій області ОСОБА_3 під виглядом будівельних матеріалів.

Так, 23 лютого 2015 року приблизно о 10 годині 40 хвилин, заступник начальника Запорізького СІЗО з режиму, охорони та оперативної роботи УДПтСУ в Запорізькій області ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний намір на одержання неправомірної вигоди, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у службовому приміщені - в кімнаті огляду Запорізького СІЗО за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, 36, одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 60000 грн. за ініціювання перед керівництвом УДПтСУ в Запорізькій області питання щодо непереведення засудженого ОСОБА_8 до іншої виправної установи для подальшого відбуття покарання та надання можливості останньому, всупереч діючому законодавству, безперешкодного користування засобами мобільного зв`язку під час перебування у Запорізькому СІЗО.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні провину у вчиненому злочині не визнав та пояснив, що з 16.01.2015 року його було призначено на посаду заступника начальника Запорізького слідчого ізолятора. Оскільки ця установа перебувала під контролем у Департаменті виконання покарань України як найгірше СІЗО України, йому було поставлено негласне завдання займатися викриттям працівників СІЗО, які вчиняють незаконні дії, перебуваючи на службі. Перед святом 23 лютого черговий йому зателефонував та повідомив, що із ним особисто бажає поспілкуватися обвинувачений ОСОБА_8 з приводу того, що у нього у камері був вилучений мобільний телефон. Оскільки обвинувачений погрожував спричинити собі шкоду та писати численні скарги, він вирішив поспілкуватися із останнім біля його камери. Побачивши умови, у яких утримувався обвинувачений більше шести років, він став питати, чому той не вживає заходів щодо ремонту приміщення та пообіцяв надати працівників та інвентар для таких робіт у разі, якщо ОСОБА_8 має матеріальну можливість придбати будівельні матеріали. Під час розмови обвинувачений хотів вирішити питання вільного користування телефоном, однак він йому відмовив. Наступного дня після повторного шантажу та погроз він погодився на зустріч із ОСОБА_8 , під час якої запропонував останньому працювати на нього та бути його інформатором, на що той погодився, при цьому повідомив, що його сестра скоро вирішить питання придбання будівельних матеріалів. У той же день помічник йому повідомив, що прийшла жінка, яка привезла будівельні матеріали. Він попросив ОСОБА_10 забрати будівельні матерали, однак той повідомив, що жінка бажає їх віддати лише йому. Він був здивований та розлючений тим, що його відволікають у таких незначних питаннях, однак вийшов на КПП та запросив жінку до кімнати огляду, вона поставила відро із фарбою та швидко пішла. У той момент, коли він ногою штовхнув відро, то зрозумів, що воно порожнє. Тоді він відкрив кришку, там був пакет із грошима. Оскільки жінка пішла, йому було нікому повертати гроші, а він був шокований таким розвитком подій, тому вирішив занести гроші до свого кабінету, де поклав їх на шафу, а потім поміркувати, що робити у подальшому. Приблизно о 15 годині він зайшов до сусіднього кабінету, де працював ОСОБА_11 , намагаючись порадитися із останнім,однак не встиг, оскільки прийшли працівники СБУ та розпочали обшук у його кабінеті. Під час обшуку вони знайшли гроші у кишенях його куртки, яким чином гроші там опинилися, він не знає. Однак, зазначає, що перед обшуком двері його кабінету були відчинені, коли він зайшов, там вже перебувало близько 10 осіб. Під час обшуку йому не роз`яснювали його права та не надали змогу скористатися послугами захисника. Вважає, що ці всі дії були заздалегідь сплановані з метою усунути його від займаної посади, оскільки він прибув з іншої області та намагався навести порядок у діяльності СІЗО. Крім того зазначив, що до його повноважень не входить вирішення питання щодо переведення чи не переведення засуджених до установ виконання покарання. Це питання може лише ініціювати начальник СІЗО перед обласним Департаментом виконання покарань, яке вирішується комісією. Вважає себе не винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочині.
Не дивлячись на невизнання своєї провини у вчиненні інкримінованого йому злочині, винуватість ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що у лютому 2015 року їй зателефонував її знайомий ОСОБА_12 , який на той час відбував покарання у СІЗО, та сказав, що заступник начальника СІЗО ОСОБА_3 просить у нього 2 000 доларів США за те, щоб його не переводили до іншої установи виконання покарань та надали можливість вільно користуватися мобільним телефоном в умовах СІЗО. Оскільки на той момент вона мала можливість допомогти своєму знайомому, вона погодилась. Через декілька днів їй став телефонувати особисто ОСОБА_3 та казати, коли та куди необхідно привезти гроші. Тоді вона зрозуміла, що ОСОБА_3 вчиняє незаконні дії та пішла до СБУ, де розповіла про обставини справи. Працівники СБУ запропонували їй віднести ОСОБА_3 помічені грошові кошти з метою викриття його діяльності, на що вона погодилась. Телефонні розмови між нею та ОСОБА_3 прослуховувались. У призначений ОСОБА_3 час вона пішла разом із відром з-під фарби, де лежали 60000 грн., які були помічені якимось порошком та надані їй працівниками СБУ, до СІЗО м. Запоріжжя та подзвонила у чергову частину. Оскільки спочатку до неї вийшов інший чоловік, а не ОСОБА_3 , вона не віддала йому гроші, а потім ОСОБА_3 особисто покликав її до приміщення СІЗО, де вона зайшла у кімнату, передала відро. ОСОБА_3 відкрив кришку та упевнився у тому, що у відрі лежать гроші. Після цього сказав, що все у ОСОБА_13 буде добре, та наказав їй уходити. Вийшовши із приміщення СІЗО, більше вона ОСОБА_3 не бачила, про подальші обставини справи їй нічого невідомо.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що у лютому 2015 року він працював начальником одного з відділів СІЗО м. Запоріжжя. 23.02.2015 року у денний час ОСОБА_3 попросив його вийти за межі СІЗО та забрати у жінки відро із фарбою тобто будівельні матеріали, які часто приносять родичі засуджених осіб для господарських потреб слідчого ізолятору. Коли він вийшов, то побачив жінку, яка стояла біля воріт із відром, однак вона не погодилась віддати йому фарбу, а вимагала зустрічі особисто із ОСОБА_3 . Про ці обставини він доповів ОСОБА_3 . Пізніше приблизно о 17 годині на території СІЗО прийшли працівники СБУ та стали проводили обшук у службовому кабінеті ОСОБА_3 .
Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він працює черговим помічником начальника СІЗО. 23.02.2015 року він заступив на чергування. На усну вимогу ОСОБА_3 він виходив із приміщення СІЗО та відкривав ворота, у які зайшов ОСОБА_14 . Що відбувалось у подальшому, йому невідомо.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що працює начальником Управління Державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області. Питання переведення засуджених осіб до установ виконання покарань відноситься до повноважень комісії, яка діє в Управлінні. Він, як голова Управління, підписує прийняте комісією рішення, яке у подальшому оформлюється у вигляді розпорядження та спрямовується до СІЗО для виконання. Зазначене розпорядження є обов"язковим для виконання начальником СІЗО та скасуванню не підлягає. З приводу засудженого ОСОБА_13 пояснив, що вказана особа була засуджена до довічного ув`язнення, однак чи приймалось по ньому рішення щодо місця відбування подальшого покарання, він не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він працює заступником начальника Управління Державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області. За своїми посадовими обов`язками він особисто представляв ОСОБА_3 у січні 2015 року співробітникам СІЗО після його призначення на посаду. 23.02.2015 року йому зателефонували працівники поліції та повідомили, що ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Щодо обставин отримання ОСОБА_3 неправомірної вигоди йому нічого невідомо.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_18 пояснила, що вона працює на посаді начальника сектору з контролю за виконанням судових рішень в Управлінні ДПС України у Запорізької області. Згідно встановлених в Управлінні правил переміщення засуджених осіб до установ виконання покарання здійснюється за розпорядженням начальника Управління, проект якого виготовляється нею особисто на підставі рішення комісії з вказаних питань, та передається до канцелярії Управління для надіслання до відповідного СІЗО для виконання. В той же час начальник відповідного СІЗО має право звернутися із поданням до Комісії про залишення засудженої особи для відбування покарання в умовах СІЗО. У справі ОСОБА_13 комісією було прийнято рішення про переведення його до іншої установи виконання покарання, однак дані щодо виконання розпорядження з цього приводу до Управління не надходили.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він працює начальником відділу виконання судових рішень у Запорізькому СІЗО та підпорядковується безпосередньо Управлінню ДПС України у Запорізькій області. У лютому 2015 року із Управління надійшло розпорядження про переведення засудженого ОСОБА_13 до Вільнянської виправної колонії, підготувати відповідні документи він доручив ОСОБА_20 , однак дізнався, що його чомусь не перевели з невідомих йому причин. Пізніше стало відомо, що у ОСОБА_13 були призначені судові засідання в іншому кримінальному провадженні, тому він доповідав керівництву про недоцільність його переведення на теперішній час, однак розпорядження про етапування ОСОБА_13 з виконання знято не було. Чому його не перевели до установи виконання покарання і другий раз, йому невідомо.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона працює спеціалістом з виконання судових рішень, справа щодо засудженого ОСОБА_13 перебувала у неї на виконанні. 13.02.2015 року надійшло розпорядження про необхідність його етапування для відбування покарання до Вільнянської виправної колонії. Вона почала готувати документи для переведення, однак ОСОБА_19 вирішив його не вивозити, оскільки на 17.02.2015 року та 18.02.2015 року у ОСОБА_13 були призначені судові засіданні в іншому кримінальному провадженні. Довідку про те, що щодо ОСОБА_13 планується етапування підписав особисто ОСОБА_3 25.02.2015 року до СІЗО надійшов вирок суду щодо ОСОБА_13 по іншій справі. Після обшуків у кабінеті ОСОБА_3 вона справою ОСОБА_13 більше не займалась.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що він працює на посаді начальника Запорізького СІЗО. У січні 2015 року на посаду його першого заступника було призначено ОСОБА_3 , призначення відбувається керівництвом Управління Державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області. 23.02.2015 року його запросили до кабінету ОСОБА_3 , де працівники СБУ проводили обшук. У куртці останнього виявили грошові кошти приблизно 60000 грн. Однак, йому нічого особисто невідомо з приводу обставин отримання ним зазначених коштів. Також підтвердив, що засуджений ОСОБА_12 перебував у них в установі як особа, яка засуджена до довічного ув`язнення. Підтвердив, що користування мобільними телефонами в умовах СІЗО засудженими заборонено. При цьому родичі засуджених можуть приносить у якості благодійної допомоги будівельні матеріали для покращення умов перебування арештованих осіб у СІЗО.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що він був запрошений працівниками СБУ до кабінету ОСОБА_3 , де проводився обшук його речей, під час якого біли знайдені та вилучені грошові кошти приблизно 50000-55000 грн. ОСОБА_3 заперечував те, що вказані кошти належать йому. Купюри були усі різним номіналом, мали характерне світіння, руки ОСОБА_3 також світилися зеленим випромінюванням.
Аналогічні пояснення щодо обставин його присутності під час обшуку та виявлення грошових коштів у ОСОБА_3 надав у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який також на той момент працював на посаді заступника начальника СІЗО.
Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснили, що їх запросили працівники поліції взяти участь у якості понятих під час проведення слідчих дій. Вони бачили, як працівники СБУ розклали грошові кошти на столі, помітили їх якимось розчином, поклали в у пакет та банку з-під фарби, яку дали жінці. Потім разом із жінкою вони приїхали до СІЗО м. Запоріжжя, куди жінка понесла банку з-під фарби, через деякий час вона вийшла із приміщення СІЗО без банки. Тоді вони разом із працівниками СБУ зайшли до приміщення СІЗО та були присутні під час проведення обшуку у кабінету молодого чоловіка працівника СІЗО. У його куртці знайшли грошові кошти приблизно 60000 грн., купюри та руки того чоловіка світилися. Під час обшуку проводилась відеозйомка, вони підписували усі надані ним документи.
Крім того, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується наступними письмовими доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.02.2015 року від ОСОБА_9 , згідно якого остання просить притягнути до відповідальності заступника начальника Запорізького СІЗО ОСОБА_3 , який вимагає грошові кошти від її знайомого ОСОБА_25 за не переведення його до іншого СІЗО;
- протоколом огляду, помітки та вручення грошових коштів від 23.02.2015 року, згідно якого були оглянуті грошові кошти у розмірі 60000 грн., описані та з них зроблені ксерокопії, оброблені препаратом «Светлячок М». Оглянуті купюри поміщені у поліетиленовий пакет із написом «АТБ» та у пластмасове відро з кришкою білого кольору з написом «Снежка». Після чого відро із грошима передані ОСОБА_9 , відеозапис якого було продемонстровано у судовому засіданні.
Захисник та обвинувачений просили визнати зазначений протокол недопустимим доказом з огляду на те, що у протоколі відсутнє посилання на джерело походження грошових коштів та їх власника.
Зазначені доводи суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на нормах Кримінального процесуального кодексу України. Згідно ст.. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку,встановленому цим Кодексом. Згідно ст.. 273 КПК Україниза рішенням керівника органу досудового розслідування, прокурора під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть бути використані заздалегідь ідентифіковані (помічені) або несправжні (імітаційні) засоби. З цією метою допускається виготовлення та використання спеціально виготовлених речей і документів, створення та використання спеціально утворених підприємств, установ, організацій. Використання заздалегідь ідентифікованих або несправжніх (імітаційних) засобів з іншою метою забороняється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 20.02.2015 року начальником слідчого відділу прокуратури Запорізької області була винесена постанова про використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів, на підставі якої проводилась вказана негласна слідча дія. Інших вимог або обмежень щодо проведення вказаної слідчої дії діючим законодавством не передбачено.

- протоколом обшуку від 23.02.2015 року, згідно якого у робочому кабінеті ОСОБА_3 у приміщенні Запорізького СІЗО у шафі була виявлена чоловіча куртка, у кишенях якої знаходились грошові кошти у розмірі 60000 грн., які мали характерне світіння, а також особисті речі ОСОБА_3 , який в свою чергу був зафіксований на відеозаписі, продемонстрованому у судовому засіданні. Крім того, у кімнаті огляду на вході до Запорізького СІЗО було виявлено відро з-під фарби , у якому знаходився пакет білого кольору із написом «АТБ»
Стороною захисту було заявлено клопотання про визнання зазначеного протоколу обшуку недопустимим доказом, оскільки до його проведення слідчим не було отримано дозволу суду, про намір проводити обшук в адміністративній будівлі СІЗО не повідомлялось ані ОСОБА_3 , ані начальнику СІЗО ОСОБА_21 . У протоколі обшуку не зазначені повні відомості щодо осіб, які брали у ньому участь, та технічні характеристики записів відео фіксації. Крім того, ОСОБА_3 не були роз`яснені його процесуальні права та не було забезпечено право на захист, не дивлячись на його спроби зателефонувати захиснику.
Оцінюючи зазначений доказ на предмет його допустимості суд враховує наступне.
Відповідно до ст.. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

У судовому засіданні встановлено, що обшук службового кабінету ОСОБА_3 було проведено без ухвали слідчого судді на підставі ч.3 ст.233 КПК України. При цьому, у передбачені законом строки слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку, яке було задоволено, що підтверджується оригіналом ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.02.2015 року. Таким чином, порушень вимог КПК України під час проведення вказаної слідчої дії судом не встановлено, цей доказ визнається судом допустимим.

Крім цього, суд зазначає, що обшук приміщенням проводився у присутності осіб, які були допитані у судовому засіданні, та підтвердили свою безпосередню участь під час обшуку у приміщенні СІЗО 23.02.2015 року, тому посилання на відсутність повних даних учасників процесу у протоколі обшуку є безпідставним та не свідчить про порушення діючих правил під час його проведення. Оскільки під час обшуку проводилась відео фіксація, результати якої продемонстровані у судовому засіданні, учасниками процесу не заявлено про фальсифікацію відеозапису, суд відкидає доводи сторони захисту про те, що обшук є незаконним через відсутність у протоколі технічних характеристик відео записуючої апаратури.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 заявили про порушення його права на захист під час проведення обшуку, однак з такими доводами суд не погоджується, оскільки згідно ст.. 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені.

Аналіз даної норми права свідчить про те, що закон не вимагає забезпечення особи, яка бере участь під час обшуку, захисником. Як вбачається з відеозапису проведеної слідчої дії, ОСОБА_3 скористався своїм правом не давати пояснення та не підписувати відповідні процесуальні документи, слідчими та іншими учасниками процесу не було вчинено ніяких дій, які б свідчили про порушення або обмеження конституційних прав ОСОБА_3 .

Також суд зазначає про те, що після того, як слідчим було проголошено ОСОБА_3 про його затримання у порядку ст.. 208 КПК України, ним було повідомлено Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Запоріжжя про затримання особи та необхідність забезпечення участі захисника, що зафіксовано на відеозаписі вказаної слідчої дії. Таким чином, суд вважає помилковими посилання обвинуваченого на порушення його права на захист під час проведення обшуку.

- протоколом огляду касет від 27.02.2015 року, на яких здійснювалось фіксування ходу проведення обшуку приміщення Запорізького СІЗО, під час якого відеозапис було скопійовано на ДВД диск та долучено до протоколу огляду
- протоколом огляду мобільного телефону «LG» чорного кольору, який належить ОСОБА_3 , згідно відомостей якого ОСОБА_3 23.02.2015 року неодноразово спілкувався з абонентом, підписаним у телефонній книзі як «Сер 929» з номером НОМЕР_1
- протоколом огляду ДВД-диску із записом, на якому зафіксовано, як 23.02.2015 року о 10.40 годин ОСОБА_3 заходить до кімнати огляду Запорізького СІЗО, о 10.41 годин ОСОБА_3 заводить до кімнати огляду СІЗО ОСОБА_9 , яка у руках тримає предмет, схожий на відро з-під фарби, після чого виходить на вулицю, після неї виходить ОСОБА_3 . Зазначений відеозапис було продемонстровано у судовому засіданні.
- висновком судово-хімічної експертизи № 104 від 24.03.2015 року, згідно якого на чотирьох купюрах НБУ номіналом 500 грн. кожна, на двох купюрах номіналом 100 грн. кожна, які виявлені у гаманці ОСОБА_3 встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофору, на десяти купюрах НБУ номіналом 100 грн., які виявлені в робочому столі в блокноті червоного кольору, встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофору, на 14 купюрах номіналом 500 грн., 45 купюрах номіналом 200 грн., 428 купюрах номіналом 100 грн., які були вилучені у внутрішніх кишенях куртки ОСОБА_3 , встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофора. На внутрішніх нагрудних кишенях куртки ОСОБА_3 , встановлено присутність спеціальної хімічної речовини люмінофора.
У судовому засіданні встановлено, що під час проведення обшуку службового кабінету ОСОБА_3 проводились змиви з рук останнього. У судовому засіданні захисником заявлено про порушення норм КПК України під час проведення освідування його довірителя, оскільки ані слідчим, ані прокурором не виносилась постанова про освідування ОСОБА_3 , вказана постанова не пред`являлась ОСОБА_3 для ознайомлення, тому результати освідування та висновок судово-хімічної експертизи у цій частині необхідно визнати недопустимими доказами.

Вирішуючи порушене стороною захисту питання суд виходить з наступного.

Згідно ст.. 241 КПК України слідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря. Перед початком освідування особі, яка підлягає освідуванню, пред`являється постанова прокурора. Після цього особі пропонується добровільно пройти освідування, а в разі її відмови освідування проводиться примусово. Про проведення освідування складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Особі, освідування якої проводилося примусово, надається копія протоколу освідування.

Як встановлено у судовому засіданні, перед освідуванням слідчим не пред`являлась ОСОБА_3 для ознайомлення постанова про освідування, така постанова суду для дослідження прокурором не надавалась. Крім того, прокурором не було надано суду на підтвердження факту проведення освідування ОСОБА_3 протокол за наслідками проведення такої слідчої дії. Таким чином, оскільки слідчим було порушення норми КПК України в частині дотримання порядку проведення освідування ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про недопустимість у якості доказів речових доказів в вигляді змивів з рук ОСОБА_3 , а також висновку експерта № 104 від 24.03.2015 року в частині результатів дослідження змивів з рук ОСОБА_3 , керуючись правилом «плоди отруєного дерева», та вважає неможливим здійснення їх оцінки на підтвердження чи спростування провини ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині.
-протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 12.03.2015 року, який проводився на підставі постанови прокурора про здійснення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 20.02.2015 року, під час якого було зафіксовано факт передачі ОСОБА_9 заздалегідь ідентифікованих засобів у вигляді грошових коштів, яка у подільшому передала вказані грошові кошти заступнику начальника Запорізького СІЗО ОСОБА_3 ;
-протоколом про результати спостереження за особою від 11.03.2015 року, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області № 08/2117т від 20.02.2015 року, у результаті якого здійснювалось спостереження за ОСОБА_9 із застосуванням технічних засобів фіксації, та встановлено, що 23.02.2015 року о 10.30 годин ОСОБА_9 підійшла до КПП Запорізького СІЗО із відром з-під фарби у руках, о 10.35 годин до неї підійшов чоловік, одягнений у формений одяг, потім повернувся до СІЗО. О 10.40 годин із КПП Запорізького СІЗО вийшов ОСОБА_26 , який покликав до себе ОСОБА_9 , після чого вона зайшла до будівлі СІЗО. Приблизно о 12.35 годин ОСОБА_9 вийшла із СІЗО, при цьому у руках у неї нічого не було. Відеозапис вказаної негласної слідчої дії було продемонстровано у судовому засіданні.
-протоколом про результати спостереження за особою від 11.03.2015 року, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області № 08/2118т від 20.02.2015 року, у результаті якого здійснювалось спостереження за ОСОБА_3 із застосуванням технічних засобів фіксації, та встановлено, що 23.02.2015 року о 10.40 годин під КПП Запорізького СІЗО вийшов ОСОБА_3 , який покликав до себе ОСОБА_9 , після чого вони зайшли до приміщення СІЗО. Відеозапис вказаної негласної слідчої дії було продемонстровано у судовому засіданні.
- протоколом про результати аудіо-, відео контролю за особою від 11.03.2015 року, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області № 08/2119т від 20.02.2015 року, у результаті якого здійснювався аудіо, відео контроль за ОСОБА_3 , в ході якого зафіксовано зміст розмов між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , який було прослухано у судовому засіданні.
Зі змісту розмов 21.02.2015 року у приміщенні Запорізького СІЗО вбачається, що ОСОБА_3 дізнається у обвинуваченого ОСОБА_8 , чи має він при собі мобільний телефон та пропонує зараз зателефонувати сестрі, щоб дізнатися, коли остання може приїхати до Запоріжжя. Після телефонної розмови із ОСОБА_9 , яка повідомляє, що у неї зараз тільки частина грошей, половина, ОСОБА_3 , продовжуючи розмову із ОСОБА_8 зазначає: «я понимаю, я же не рекет. Все «бабки» не вимогаю с тебя», після чого на зауваження ОСОБА_8 про те, що «там все долары не будут, там гривны будут», запитує: «Все гривнами? По какому курсу?». ОСОБА_8 продовжує: «Короче, она отдаст деньги,давайте в понедельник она привезет, все оставшееся», ОСОБА_3 погоджується.
23.02.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відбувається розмова про те, що його сестра приїхала та привезла «60 тисяч», при цьому він цікавиться, коли його планують відправляти за етапом, та пояснює, що йому неможна зараз відїзжати з СІЗО. ОСОБА_3 відповідає: «Если все на базе, я звоню, и все ОК». Після чого обіцяє не давати команду на вилучення мобільних телефонів у ОСОБА_8
23.02.2015 року приблизно о 10.42 відбувається розмова між жінкою та ОСОБА_3 у приміщенні СІЗО, де жінка запитує, чи не етапують ОСОБА_27 ( ОСОБА_8 ), на що ОСОБА_3 відповідає: «Я ему помогаю, я прикладываю максимум усилий». Після слів жінки: «Там ровно 60 тисяч», відповідає: «Я понял, понял».
23.02.2015 року о 15.30 годин між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відбувається розмова, під час якої ОСОБА_3 каже: «Ты завтра должен был ехать. Завтра. Но ты не едешь». Після чого ОСОБА_8 дякує за допомогу, продовжуючи розмову з приводу умов тримання у СІЗО та медичній частині.
-протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.03.2015 року, проведено на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області № 08/2120т від 20.02.2015 року, згідно якого здійснено зняття інформації під час розмов ОСОБА_3 по мобільному телефону із номером оператора Київстар із абонентом з номером НОМЕР_1 , який записаний у телефонній книзі мобільного телефону ОСОБА_3 як Сер 929, особа якого не була встановлена під час досудового слідства, між якими 23.02.2015 року відбулась розмова з приводу того, що «скоро второе марта, малый должен был ехать». На що невідома особа питає: « ОСОБА_28 что оно уже есть?», та отримує відповідь від ОСОБА_3 : «да, только в этих, как бы это. В собственных». О 14.51 годин вказана особа знову телефонує ОСОБА_3 та зазначає: «15 оставь себе». Вказані записи були прослухані у судовому засіданні.

-протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.03.2015 року, проведено на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області № 08/2120т від 20.02.2015 року, згідно якого здійснено зняття інформації під час розмов ОСОБА_3 по мобільному телефону із номером оператора Лайф із абонентом з номером НОМЕР_2 , особа якого не була встановлена під час досудового слідства, між якими 21.02.2015 року відбулась розмова з приводу того, що етап планується на понеділок та необхідно зняти його з етапу. 23.02.2015 року між ОСОБА_3 та тією самою особою відбувається розмова з приводу того, що нужно «тормознуть человека с этапа, котрого на завтра планировали». Зазначена розмова була прослухана у судовому засіданні.

Стороною захисту було заявлено про недопустимість усіх протоколів негласних слідчий дій, оскільки прокурором не було підтверджено наявність та зміст ухвал слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області. Однак, із такими висновками суд не погоджується, оскільки згідно ст.. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Статею 256 КПК України передбачено, що протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи той факт, що щодо кожної негласної слідчої дії слідчим були отримані ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області, зміст яких відносить до інформації з грифом «таємно», під час досудового розгляду рішення про скасування грифу таємності не приймалось, суд вважає, що слідчим було дотримано порядок проведення усіх негласних слідчих дій по даному кримінальному провадженню, тому вони є належними та допустими доказами.

-листом начальника Управління державної пенітенціарної служби про переведення підсудного ОСОБА_8 із Запорізького слідчого ізолятора до Вільнянського слідчого ізолятора від 12.02.2015 року;

-листом на адресу судді Запорізького районного суду Запорізької області за підписом ОСОБА_3 про те, що ув`язнений ОСОБА_8 буде етапований до Вільнянського слідчого ізолятора Запорізької області від 13.02.2015 року.

-наказом № 5 від 16.01.2015 року «Про призначення ОСОБА_3 на посаду заступника начальника СІЗО з режиму і охорони та оперативної роботи Запорізького слідчого ізолятора управління ДПтСУ України в Запорізькій області"

-посадовою інструкцією заступника начальника СІЗО з режиму і охорони та оперативної роботи Запорізького слідчого ізолятора управління ДПтСУ України в Запорізькій області, затвердженою 30.01.2015 року, згідно якої на ОСОБА_3 було покладено організація роботи відділу режиму і охорони та оперативного відділу, вжиття заходів щодо дотримання вимог діючого законодавства України та нормативно-правових актів Державного департаменту України з питань виконання покарань; контроль за дотриманням підпорядкованим особовим складом вимог законодавства, нормативно-правових актів Департаменту та інших наказів, здійснення щоденного обходу та огляду території СІЗО, вивчення оперативної обстановки; контроль за дотриманням особами, взятими під варту (засудженими) та персоналом СІЗО вимог режиму та внутрішнього розпорядку дня, у тому числі на об`єктах, де використовується праця осіб, взятих під варту (засуджених).

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді заступника начальника Запорізького СІЗО мав особисту розмову із обвинуваченим ОСОБА_29 з приводу надання останньому можливості вільно користуватися мобільними телефонами та вжити заходи щодо неетапування його до іншого слідчого ізолятора. Зазначений факт підтверджується дослідженими у судовому засіданні протоколами про результати аудіо-, відео контролю за особою від 11.03.2015 року. Після цьому ОСОБА_3 розмовляв з невстановленими у ході досудового розгляду особами з приводу зняття його з етапу після отримання грошової винагороди, що також підтверджується протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.03.2015 року. Особистими поясненнями свідка ОСОБА_9 та протоколом про результати проведення слідчого експерименту підтверджується той факт, що ОСОБА_9 на прохання свого знайомого ОСОБА_8 отримала від працівників правоохоронних органів заздалегідь ідентифіковані грошові кошти та передала їх ОСОБА_3 у приміщенні СІЗО за не переведення ОСОБА_8 до іншого закладу виконання покарання. Протоколом обшуку від 23.02.2015 року у приміщенні СІЗО підтверджено факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 60000 грн., які були вилучені з кишень його куртки, та частково із гаманця та блокноту.
Доводи обвинуваченого про те, що він згідно своїх посадових обов`язків не мав повноважень вирішувати питання щодо переведення чи не переведення осіб, які перебувають у СІЗО до інших установ, тому пред`явлене йому обвинувачення не ґрунтується на законі, суд оцінює критично, з огляду на наступне.
Згідно правових висновків Верховного суду України (постанова № 5-149кс16) з приводу аналізу аналогічних кримінальних проваджень суд зазначав, що за нормативними приписами заборони одержувати незаконну винагороду, визначення яких міститься у статті 368 КК, представник влади, не вправі одержувати будь-якої винагороди у зв`язку зі здійсненням своїх службових повноважень. Указане законодавче положення передбачає, що кримінальна відповідальність за порушення цієї заборони настає в тому разі, коли особа, яка дає хабар службовій особі, усвідомлює, що дає його саме такій особі й у зв`язку з можливостями її посади, а особа, яка одержує незаконну винагороду (хабар), розуміє (не може не розуміти) значущість займаної нею посади, її статусність та можливості; ураховується також вагомість цієї посади у сприйнятті хабародавцем, мета, яку переслідує останній, та його переконаність у тому, що цієї мети буде досягнуто завдяки можливостям посади, яку обіймає хабароодержувач.

Таким чином, враховуючи той факт, що ОСОБА_8 був особою, яка перебувала під вартою у СІЗО у зв`язку із розглядом щодо нього кримінального провадження, та звернувся до ОСОБА_3 як до представника адміністрації СІЗО, тобто до особи, яка згідно його уявленням мала можливість вирішити позитивним чином питання не переведення його до іншої установи виконання покарання, та отримав від ОСОБА_3 згоду на надання йому допомоги у цьому питанні та у питанні не проведення перевірок щодо користування мобільним телефоном, суд вважає, що доводи ОСОБА_3 з цього приводу є безпідставними.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що у той момент, коли він виявив, що у відрі з-під фарби знаходяться грошові кошти у пакеті, він взяв пакет та переніс його до свого кабінету, де поклав на шафу, після чого, перебуваючи у шоковому стані, розмірковував над своїми подальшими діями. При цьому він не мав наміру присвоювати ці кошти собі та не знав, для чого та чому ОСОБА_9 принесла гроші у відрі до приміщення СІЗО. Такі пояснення суд вважає неправдивими, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Так, під час обшуку приміщення СІЗО, а саме кімнати огляду біля КПП, було виявлено відро з-під фарби із порожнім поліетиленовим пакетом. При цьому у кабінеті ОСОБА_3 були виявлені грошові кошти, які мали характерне світіння, а ніякого пакету виявлено не було. Крім того, грошові кошти були виявлені в особистих речах ОСОБА_3 , а саме: кишенях куртки, що свідчить отримання останнім вказаних грошових коштів у якості неправомірної вигоди від ОСОБА_9 за надання певних благ ОСОБА_8 , використовуючи свою посаду та службове становище, та обернення них на свою користь.

Той факт, що ОСОБА_8 у судовому засіданні відмовився від дачі пояснень щодо себе з приводу обставин його спілкування із ОСОБА_3 не свідчить на користь обвинуваченого та не спростовує фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі інших доказів.

Припущення ОСОБА_3 про те, що працівниками правоохоронних органів до проведення обшуку у його службовому кабінеті було підкинуто грошові кошти з метою притягнення його до кримінальної відповідальності та звільнення із займаною посади, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не вказували на які-небудь конфліктні ситуації між працівниками СІЗО та характеризували ОСОБА_3 позитивно як особу, яка нещодавно прибула на службу до установи попереднього ув"язнення м. Запоріжжя. Оскільки судом було визнано відсутність порушень під час проведення обшуку приміщення СІЗО, суд вважає, що підстав сумніватися у отриманні саме ОСОБА_3 грошових коштів, немає, обставини провокації вчинення злочину з боку правоохоронних органів в даному випадку відсутні.

Надані обвинуваченим пояснення щодо обставин подій 23.02.2015 року спростовуються у тому числі і поясненнями свідка ОСОБА_9 , яка зазначила, що під час передачі відра із грошима вона вказала на суму, яка знаходиться у відрі та поцікавилась, чи не буде переведений до іншої колонії ОСОБА_8 після передання нею грошей, на що отримала позитивну відповідь, а також результатами проведених негласних слідчих дій щодо телефонних розмов ОСОБА_3 та особистих розмов ОСОБА_3 із ОСОБА_8 .

Таким чином, оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що доводи сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні поза розумним сумнівом.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 368 КК України, тому що він вчинив умиснi дії, які виразилися в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив тяжкий корупційний злочин, має офіційне місце праці та дохід, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також мати ОСОБА_30 , яка є інвалідом 3 групи, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-кардіолога із діагнозом: пароксизмальна суправентрикулярна тахікардія.
На підставі викладеного, враховуючи обставини справи та дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення, із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням керівництва державними органами у сфері виконання кримінальних покарань та пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих функцій у державних органах у сфері виконання кримінальних покарань та із конфіскацією всього особистого майна.
Речові докази на підставі ст.. 100 КПК України частково необхідно знищити, частково обернути на користь держави, частково повернути ОСОБА_3 .
Судові витрати необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Застосовані слідчим суддею заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна залишити без змін до фактичного виконання рішення суду в частині конфіскації майна.
Керуючись ч. 2 ст. 373 КПК України, суд-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 368 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням керівництва державними органами у сфері виконання кримінальних покарань та пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих функцій у державних органах у сфері виконання кримінальних покарань строком на три роки із конфіскацією всього особистого майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання.
Зарахувати ОСОБА_3 до строку основного покарання строк попереднього ув`язнення з 23 лютого 2015 року до 26 лютого 2015 року включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день позбавлення волі дорівнює двом дням попереднього ув`язнення.
Застосовані слідчим суддею заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. залишити без змін до моменту фактичного виконання вироку суду в частині конфіскації майна. Після набрання вироком суду чинності особисті грошові кошти ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. конфіскувати у доход держави
Речові докази:
- відро з-під фарби, 6 паперових конвертів знищити;
- мобільний телефон «LG», шкіряну куртку чорного кольору повернути ОСОБА_3
- ДВД-диск у кількості 2 штуки зберігати у матеріалах кримінального провадження суду.
- грошові кошти у вигляді 60000 гривень обернути на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді витрат на проведення судово-хімічної експертизи у розмірі 3693,20 грн.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1