АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/207/17-к Головуючий суддя 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/124/17 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«23» січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора захисників підозрюваного при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 молодшого радника юстиції ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року про часткове задоволення клопотання слідчого Московського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року частково задоволено клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Відмовлено у застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, покладено на нього передбачені ст. 194 КПК України обов`язки, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
З вищевказаного клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді директора юридичної компанії «Аспект», за попередньою змовою з ОСОБА_12 , який займає посаду заступника начальника відділу Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області, та ОСОБА_13 , який займає посаду головного спеціаліста-юрист консульта відділу забезпечення виконання судових рішень юридичного департаменту Харківської міської ради, за можливість використання приміщення, розташованого за адресою: м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, 32, що перебуває в комунальній власності, без правовстановлюючих документів та з порушенням встановленого законодавством порядку оренди комунального майна, висловив пропозицію ОСОБА_14 про передачу неправомірної вигоди в розмірі 12 000,00 грн. за зупинення виконання судового рішення, а в подальшому по 6 000,00 грн. щомісяця, за можливість користування вказаним приміщенням.
11 листопада 2016 року ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_14 неправомірну вигоду в розмірі 13 000,00 грн. як частину з загальної суми неправомірної вигоди за використання вищевказаного приміщення.
10 січня 2017 року ОСОБА_15 отримав від ОСОБА_14 неправомірну вигоду в сумі 12 000,00 грн. за використання цього приміщення.
Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України,- пособництво в одержанні службовими особами неправомірної вигоди, для себе за невчинення такими службовими особами в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їм влади чи службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
За даним фактом порушено кримінальне провадження за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.
10 січня 2017 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
11 січня 2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.
Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення, та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, просив суд застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року, прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 молодшим радником юстиції ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що ухвала суду першої інстанції є невмотивованою, необґрунтованою, постановленою з порушенням кримінального процесуального закону. Посилається на те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, доводи клопотання належним чином не досліджені. Судом не надано в сукупності оцінку всім обставинам кримінального провадження, які, в свою чергу, спростовують висновки щодо недоведеності недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючим ризикам. Також судом першої інстанції не надано оцінку особливому суб`єктному складу та тому факту, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні корупційного кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Прокурор ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного, захисників, прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та того факту, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, застосування якого в даному кримінальному провадженні є недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання може запобігти існуючим ризикам. Також прокурором не доведено обставини недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючим ризикам.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні Московського ВП ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000109 від 02 листопада 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (аркуш а.м.с.п. 7,8).
10 січня 2017 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (а.м.с.п. 78-84).
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:
- заявою ОСОБА_14 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які через пособника ОСОБА_8 висловили вимогу передачі неправомірної вигоди за зупинення виконання судового рішення в розмірі 18 000,00 грн. та 6 000,00 грн. щомісяця за можливість користування приміщенням (а.м.с.п. 16, 17);
- письмовими поясненнями ОСОБА_14 , з тексту яких вбачається висловлювання ОСОБА_8 вимоги передачі неправомірної вигоди за зупинення виконання судового рішення в розмірі 18 000,00 грн. та 6 000,00 грн. щомісяця за користування приміщенням, та про передачу ОСОБА_8 грошових коштів в розмірі 5 000,00 грн. (а.м.с.п. 18);
- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 02 листопада 2017 року, який надав пояснення про обставини події, вимогу передачі неправомірної вигоди за зупинення виконання судового рішення в розмірі 18 000,00 грн. та 6 000,00 грн. щомісяця за можливість користування приміщенням, передачу ОСОБА_8 в рахунок виконання даної вимоги грошових коштів в розмірі 5 000,00 грн. та здійснений на портативний технічний засіб звукозапис розмови з ОСОБА_8 (а.м.с.п. 35-39);
- даними протоколу огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 11 листопада 2016 року, відповідно до яких було проведено огляд грошових купюр, необхідних для проведення заходів по отриманню фактичних даних щодо отримання неправомірної вигоди через пособника особами органів державної влади та місцевого самоврядування (а.м.с.п. 43-46);
- даними протоколів допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 11 листопада 2016 року, які надали пояснення про обставини залучення їх в якості понятих для участі в слідчо-оперативних діях. В їх присутності ОСОБА_14 було надано працівникам правоохоронних органів грошові кошти в національній валюті гривні, сума яких становила приблизно 13 000,00 грн. Працівником правоохоронних органів дані щодо серійного номеру та номіналу кожної грошової купюри були занесені в протокол (а.м.с.п. 47-54);
- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 24 листопада 2016 року, який надав пояснення про залучення для участі в слідчо-оперативних діях понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , надання ним працівникам правоохоронних органів грошових коштів в сумі 13 000,00 грн. з метою проведення слідчо-оперативних дій та про обставини передачі даних грошових коштів у вказаному розмірі ОСОБА_8 (а.м.с.п. 55-58);
- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 29 листопада 2016 року, який надав додаткові пояснення щодо домовленостей з ОСОБА_8 про відстрочення сплати грошових коштів на виконання вимог про отримання неправомірної вигоди (а.м.с.п 59-62);
- даними протоколу огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 10 січня 2017 року, відповідно до яких метою огляду купюр, необхідних для проведення заходів по отриманню фактичних даних щодо отримання неправомірної вигоди службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування, які діють через пособника (а.м.с.п. 74-77);
- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10 січня 2017 року, відповідно до яких 10 січня 2017 року ОСОБА_8 був затриманий співробітниками УЗЕ Харківської області ДЗЕ НП України, після отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_14 (а.м.с.п. 78-81);
- даними протоколу огляду місця події від 10 січня 2017 року, відповідно до яких ОСОБА_8 зазначив, що отримав від особи, з якою він зустрічався грошові кошти в сумі 12 000,00 грн., які в подальшому ним було надано для перевірки, за результатом проведення якої встановлено, що грошові купюри під світлом ультрафіолету мають жовто-зелений колір (а.м.с.п. 87-89).
Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності обґрунтованої підозри.
ОСОБА_8 раніше не судимий, не одружений, не має на утриманні дітей, працює на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Аспект», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Також матеріали судового провадження містять дані щодо позитивної характеристики підозрюваного ОСОБА_8 .
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 . Прокурором не доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеному ризику.
Дослідивши обставини даного провадження колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовного того, що обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є обґрунтованим.
З урахуванням соціального положення ОСОБА_8 , наявності постійного місця роботи та позитивної характеристики, застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та таким, що порушує правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
В рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року судом визначено, що будь-яка система обов`язкового тримання під вартою не сумісна за визначенням зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути крім всього, переконливо доведена наявність конкретних обстави, які переважають правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Колегія суддів не вбачає ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які переважають правило поваги до особистої свободи, та з метою запобігання яких існує необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення має значення, проте сама по собі вона не може виправдовувати тримання особи під вартою. Дана правова позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини та викладена в рішення «Бечієв проти Молдови».
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Разом з тим, дослідивши вищенаведені матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує лише ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, у зв`язку з чим обраний судом першої інстанції запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не є достатнім для запобігання існуючому ризику.
ОСОБА_8 пред`явлено підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Перш за все метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Враховуючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 176 КПК України, доказів про вчинення ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає обраний судом першої інстанції вид запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам.
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики з місця роботи, колегія суддів дійшла висновку щодо достатності та доцільності застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З правового аналізу ч.3 ст. 176 КПК України вбачається, що на прокурора покладено обов`язок доведення, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів було досліджено та надано оцінку в сукупності всім обставинам кримінального провадження, відсутності судимостей у підозрюваного, наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, та доводам апеляційної скарги прокурора. За результатами чого, колегія суддів вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є занадто суворим для запобігання доведеному ризику.
Колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є достатнім для запобігання існуючому ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.
Застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може в повній мірі запобігти доведеному ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Правові підстави, що унеможливлюють застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відсутні.
Застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного засобу у вигляді домашнього арешту є достатнім та зможе запобігти доведеному ризику, передбаченому п.1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів вважає доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, недостатніми для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурором не було доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для перешкоджання вищевказаному ризику та забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, обраний судом першої інстанції відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не є достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосування якого вимагає прокурор, є занадто суворим.
Застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є обґрунтованим, достатнім та виправданим.
Керуючись ст.ст. 392, 404, ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 молодшого радника юстиції ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року про часткове задоволення клопотання слідчого Московського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, директора товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Аспект», раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в частині застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.
Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Заборонити ОСОБА_8 в період часу з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;
- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим;
- здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області паспорт для виїзду за кордон, виданий на ім`я ОСОБА_8 (за наявності), як документ, який надає право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосованого відносно ОСОБА_8 , в межах строку досудового розслідування.
В іншій частині ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4