АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2563/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 644/6243/16-к
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002297 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, розлученого, безробітного, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.05.2012 року вироком Орджонікідзевськго районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28.05.2014 року на підставі ст. 4 п.а ЗУ «Про амністію у 2014 році»,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Бердичів, Житомирської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має чотирьох малолітніх дітей, перебуває на службі в ЗСУ за контрактом в в/ч пп В НОМЕР_1 на посаді навідника, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Згідно вироку, 05 липня 2016 року приблизно о 23 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у компанії ОСОБА_8 , який являється військовослужбовцем ЗСУ за контрактом в/ч пп В НОМЕР_1 , знаходячись біля будинку № 9 по вул. Роганській в м. Харкові, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 .. Після цього ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , який також знаходився у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, наблизився спереду до ОСОБА_10 та шляхом ривку намагався зірвати з неї жіночу сумку з майном, яка знаходилась в неї на плечі. В момент, коли ОСОБА_10 повернулась до ОСОБА_8 спиною, останній руками штовхнув ії у спину, від чого ОСОБА_10 впала на землю, утримуючи сумку. В момент перебування ОСОБА_10 на землі, ОСОБА_7 намагався зірвати з останньої сумку, яку вона продовжувала силою утримувати в руках, чим почав волочити потерпілу по землі, спричиняючи їй тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2074 від 21.07.2016 року, садна на обличчі та ногах, що відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень.
Побачивши дану ситуацію, ОСОБА_8 продовжуючи свої дії щодо відкритого заволодіння майном потерпілої, наступив на ручки сумки, яку продовжувала утримувати ОСОБА_10 , в результаті чого вони обірвалися й сумка залишилася в руках ОСОБА_7 ..
Заволодівши вказаною сумкою потерпілої ОСОБА_10 , вартістю зі слів потерпілої 200 грн., в якій знаходились гаманець червоного кольору, вартістю зі слів потерпілої 100 грн., з грошима в сумі 73 грн., 1 долару США, що дорівнював 24,8158230 грн., 3 картками «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_10 з грошовими коштами на рахунку, візитками та дисконтними картками супермаркетів, паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_10 , ідентифікаційний код на ім.я ОСОБА_10 , студентський квиток на ім.я ОСОБА_10 , окуляри в коричневій оправі із темними лінзами, вартістю зі слів потерпілої 100 грн., газовий балончик, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3809 від 21.07.2016 року 65 грн., навушники для мобільного телефону, вартістю зі слів потерпілої 60 грн., зарядний пристрій до телефону «Самсунг», зв`язка ключів в кількості 5 штук, відкрита пачка сигарет «Президент», ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 562,8 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що суд розглянув справу за відсутності потерпілої, всупереч клопотанням обвинуваченого, чим порушив принцип безпосередності дослідження показань потерпілої. Крім того, апелянт зазначає, що відсутність у судовому засіданні потерпілої позбавила його можливості задати їй питання, які б могли усунути певні протиріччя у справі.
Прокурор надав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких посилаючись на законність і обґрунтованість вироку просив апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , в частині необґрунтованості та невмотивованості оскаржуваного вироку, наявності істотних порушень КПК України внаслідок недотримання судом засад безпосередності дослідження показань потерпілої, на думку колегії суддів не позбавлені фактичних та правових підстав.
Вимогами норм ч.1 ст. 91 КПК України, передбачено, що доказуванню у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають вид і розмір шкоди, завданої злочином а також винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета. При цьому належить врахувати, що суд у вироку, дублюючи дані обвинувального акту, зазначив при формулюванні обвинувачення та фактичних обставин події, про перелік та вартість відкрито викрадених речей лише зі слів потерпілої, вказаних у обвинувальному акті, яка не брала участі в судовому розгляді, внаслідок чого суд безпосередньо не досліджував її показання, а сторони були позбавлені можливості задавати їй питання щодо перевірки версії обвинувачення.
Крім того, зазначені обставини обумовили відсутність висновків судово-товарознавчої експертизи щодо вартості викрадених речей. Більш того, всупереч вимог ч.4 ст. 95 КПК України, суд у вироку в обґрунтування винуватості обвинувачених, послався на показання потерпілої, які вона подавала слідчому, що зафіксовано у протоколі слідчого експерименту від 12.07.2016 року, який проводився за участю потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , але суд безпосередньо не досліджував та не сприймав показання цих осіб під час судового засідання, що також свідчить про недотримання судом вимог ст. 22 КПК України. Про необхідність допиту вказаних осіб слушно пояснював обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник під час апеляційного розгляду, висуваючи версію про відсутність умислу на вчинення грабіжницьких дій стосовно ОСОБА_10 , а також на наявність недопитаного в суді свідка очевидиці події.
Разом з цим, суд у мотивувальній частині вироку, всупереч вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, зазначив про наявність показань обвинуваченого ОСОБА_8 , тобто на підтвердження встановлених судом обставин, але не вказав їх фактичного змісту, обмежившись формальною вказівкою про аналогічність показань, що надавалися обвинуваченим ОСОБА_7 .
Вказані обставини залишилися недослідженими в суді першої інстанції, що свідчить про істотну неповноту судового розгляду, яка перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що з урахуванням вимог ст.370, п.2 ч.1 ст.410, п.1 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, - є підставою для скасування судового рішення.
Зазначені обставини свідчать про порушення у системному зв`язку принципу безпосередності дослідження доказів, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п.п. 10, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці, а також зазначені вище, вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає вимогам норм ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409, ст. 410 п. 2 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 13, 15, 16 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, змагальність сторін, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції.
Решту апеляційних доводів обвинуваченого, колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України.
Дотримуючись вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженні, переховуватися від суду та правоохоронних органів, що може негативно вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 січня 2017 року включно, а обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 10 січня 2017 року включно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1,3; ст.410 п. 2, ст. 412 ч. 1; 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Продовжити раніше обрані запобіжні заходи стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тримання під вартою до 28 січня 2017 року включно, а стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 10 січня 2017 року включно.
Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді

________________ ______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4