Справа № 381/4821/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/395/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 11.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
11 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

з участю:

прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисника адвоката ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

потерпілої ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ст. 70 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_13 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Постановлено стягнути із ОСОБА_13 на користь держави судові витрати за проведення експертизи дослідження технічного стану транспортних засобів № 05-02/110 від 25.03.2015 року в сумі 613 грн. 80 коп., експертизи дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод № 05-02/286 від 26.06.2015 року в сумі 460 грн. 80 коп., транспортно-трасологічної експертизи в сумі 614 грн. 40 коп.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_13 визнаний винним та засуджений за те, що 09 березня 2015 року, близько 21 години 20 хвилин, в темну пору доби, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Соборна, міста Фастів, Київської області, в напрямку центра міста, що має по одній смузі для руху транспортних засобів, в кожному напрямку. Під час руху, навпроти будинку № 58 по вул. Соборна міста Фастів, ОСОБА_13 будучи неуважним, відволікся від керування транспортним засобом, що позбавило його змоги постійно контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_15 , який рухався на велосипеді марки «Ardis» по правому краю дороги у попутному напрямку.

У результаті ДТП велосипедист ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Фастівській ЦРЛ.

Порушення водієм ОСОБА_13 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б, 12.2., 12.3 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку із вчиненою ДТП та наслідками, що настали.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_13 усвідомлюючи, що вищевказаними протиправними діями поставив потерпілого ОСОБА_15 у небезпечний для життя стан, нехтуючи обов`язком піклуватися про потерпілого, не вжив заходів щодо збереження життя потерпілого, не надав останньому першої медичної допомоги, не викликав швидку медичну допомогу та зник з місця пригоди, тим самим завідомо залишив ОСОБА_15 , який перебував у безпорадному внаслідок втрати свідомості і отримання тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння та був позбавлений можливості до самозбереження, без допомоги.

Після вчинення вищевказаної ДТП, не з`ясувавши у якому стані перебуває потерпілий ОСОБА_15 з місця події втік та приїхав до свого місця проживання в м. Фастів Київської області.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 135 КК України 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_13 призначити у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Дослідити у ході апеляційного розгляду матеріали, що характеризують особу ОСОБА_13 . В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано належним чином те, що ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Окрім того, прокурор вказав, що суд залишив поза увагою той факт, що обвинувачений після порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані через дії ОСОБА_13 , не вчинив інших дій, які повинен вчинити водій при настанні дорожньо-транспортної пригоди, від чого як наслідок потерпілий помер на місці.

Матеріальної шкоди потерпілій стороні не відшкодував, чим залишив дружину загиблого з 2 дітьми без засобів для існування.

Вказані порушення призвели до уникнення засудженим покарання у виді реального позбавлення волі на необхідний термін з метою виконання основних завдань покарання.

Вважає, призначення покарання за дії, передбачені ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, внаслідок яких загинула людина, явно несправедливим та незаконним.

Крім того, суд застосовуючи ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_13 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, не зазначивши при цьому від якого саме покарання, основного чи додаткового.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра апеляційну скаргу прокурора підтримала в повному обсязі та просила її задоволити, обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника адвоката ОСОБА_12 , та потерпілу ОСОБА_14 , котрі не підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили вирок суду залишити без зміни, потерпілу ОСОБА_16 , котра підтримала думку прокурора та просила позбавити волі обвинуваченого ОСОБА_13 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Винність ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і не оспорюється в апеляційній скарзі.

Суд розглянув справу у відповідності зі ст. 349 КПК України, а тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість то вони є безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_13 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, котрий вину свою визнав повністю, щиро розкаявся та дав правдиві покази щодо вчиненого ним злочину, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, стан його здоров`я, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, є постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, думку потерпілих з приводу призначення покарання, котрі просили не позбавляти волі обвинуваченого з умовою, щоб він виплачував кошти на утримання дітей потерпілої ОСОБА_14 , обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання останнього.
Крім того, в судовому засідання апеляційного суду Київської області була заслухана потерпіла ОСОБА_14 , котра просила не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки останній допомагає їй та її дітям матеріально, він сплатив вже близько 15 тисяч гривень та перебуваючи на волі ОСОБА_13 буде приносить їй більше користі аніж в місцях позбавлення волі, так як окрім нього в неї немає нікого, хто міг би допомогти матеріально.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що по даній справі цивільний позов потерпілими не заявлявся.
З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, та на підставі ст.ст. 75, 76 звільнив його від відбування покарання з випробуванням та поклав відповідні обов`язки. Свої висновки в цій частині суд достатньо обґрунтував, і з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі, вважаючи обране обвинуваченому ОСОБА_13 покарання достатнім для його виправлення, а тому підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_13 із застосуванням ст. 75 КК України не зазначив від якого основного чи додаткового покарання звільнив його, то вони також безпідставні.
Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року, стосовно ОСОБА_13 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: