Дата документу Справа № 320/1105/17-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/1105/17-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1026/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Садове Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року, яким його засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання обвинуваченого з 08 лютого 2017 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 08 лютого 2017 року по 23 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що органом досудового розслідування та судом невірно кваліфіковані його дії за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він мав лише умисел на таємне викрадення чужого майна, у той момент коли його дій ніхто не бачив. Також зазначає, що свій злочинний умисел він не довів до кінця, тому що був зупинений двома чоловіками, яким і віддав викрадену річ. Крім того апелянт зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу його вини у вчиненні грабежу, а судом у вироку викладені суперечливі висновки про те, що в ході розгляду справи були досліджені всі докази, які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненому злочині, при тому, що справу розглянуто в порядку ст.349 КПК України - без дослідження інших окрім його показань доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 08 лютого 2017 року, приблизно о 15-00 годині, знаходячись біля торгівельного кіоску №90, який розташований на території «Кіровського» ринку по вул.Г.України в м.Мелітополь Запорізької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями спостерігають, шляхом вільного доступу з вітрини вказаного кіоску відкрито викрав вовняну зимову чоловічу шапку чорного кольору, вартістю 300 гривень, яка належить потерпілій ОСОБА_8 , та втік з місця вчинення злочину, чим завдав останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка частково погодилась з апеляційною скаргою обвинуваченого та вважала, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, допущеними судом першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався через наступне.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме: відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

У судовому засіданні ОСОБА_6 зазначив, що він вкрав чоловічу шапку у той момент коли продавець відволіклась, однак у подальшому був зупинений двома чоловіками, яким і віддав викрадену річ.

Таким чином, зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_6 не вбачається, що він погодився з тим обвинуваченням, яке викладене в обвинувальному акті, та визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.186 КК України.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, не переконався в тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінального провадження і суть пред`явленого обвинувачення, та дослідив докази у спрощеному порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що є неприпустимим.

Зі змісту вироку вбачається, що суд не з`ясував повно і всебічно обставини кримінального провадження та фактично не встановив направленість умислу ОСОБА_6 .

Викладене, на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України, оскільки потягло порушення права обвинуваченого на захист.

Крім того, в матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання від 23 березня 2017 року, у якому, згідно з журналом судового засідання від цієї дати, обвинуваченому надано останнє слово та проголошувався вирок, що, відповідно до вимог ст.412 КПК України, є також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому на підставі ст.ст.409, 412 КПК України, цей вирок підлягає безумовному скасуванню.

Оскільки, діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не може виправити вказані недоліки, колегія суддів, скасовуючи вказаний вирок, вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції, що не суперечить положенням ст.415 КПК України.

В ході нового розгляду необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини, в т.ч. перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, і прийняти законне та обґрунтоване рішення, належним чином вмотивувавши його.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не змінились, клопотань від учасників провадження про зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу не надходило, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, залишає у відношенні обвинуваченого раніше застосований до нього запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк до 21 жовтня 2017 року.

Питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає вирішенню при новому розгляді в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк його дії до 21 жовтня 2017 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4