АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6

ОСОБА_7
ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року, у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0007586, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який до утримання в Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого в залі суду відповідно до Закону України «Про амністію у 2014 році» у зв`язку із відбуттям 1/4 частини покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 05 серпня 2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_7 приєднано до покарання частково невідбуту частину покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2014 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді застави після набрання вироком чинності ухвалено змінити на тримання під вартою для відправлення для відбуття покарання у виді позбавлення волі.
Строк покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк його перебування під вартою з 05 серпня 2015 року по 01 грудня 2016 року.
Після затримання обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено повернути заставу у розмірі 41340 гривень заставодавцю.
Цим ж вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України (у редакції Закону №1254-VI від 14 квітня 2009 року).

Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до житла, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 185 КК України; ОСОБА_7 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до житла, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 185 КК України; та ОСОБА_8 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до житла, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

05 серпня 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 , маючи на меті намір повторно таємно викрасти чуже майно, шляхом проникнення в житло, вступив в злочинну змову із обвинуваченими ОСОБА_12 , який діяв також повторно, та ОСОБА_8 , при цьому розподіливши між собою злочинні ролі.
Реалізуючи свій злочинний намір, 05 серпня 2015 року, біля 13 год. 00 хв. обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням останнього, прибули до будинку АДРЕСА_3 , де залишили автомобіль та всі разом направились на пошук квартири, з якої мали намір вчинити таємну крадіжку чужого майна.
Біля 13 год. 10 хв. цього ж дня, обвинувачені підійшли до житлового будинку АДРЕСА_6 , обійшли його та виявили, що на першому поверсі вказаного будинку відчинена кватирка вікна в квартирі за АДРЕСА_7 .
В цей момент у ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна із вказаної квартири, з метою власного збагачення.
Після цього обвинувачений ОСОБА_8 , діючи відповідно до відведеної йому ролі, скориставшись тим, що двері третього під`їзду відчинились, зайшов всередину, та з метою пересвідчитись у відсутності мешканців в квартирі АДРЕСА_7 та сусідніх з нею квартирах, почав дзвонити у двірні дзвінки. Пересвідчившись в тому, що в квартирі АДРЕСА_7 цього будинку мешканці відсутні і ніхто не завадить їм у вчиненні крадіжки, ОСОБА_8 вийшов з під`їзду та підійшов до ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , повідомивши їм про ці обставини.
Після цього обвинувачені, реалізовуючи свій намір, наблизились до вікон квартири АДРЕСА_8 , що знаходиться першому поверсі, та пересвідчившись, що за їх діями ніхто сторонній не спостерігає, ОСОБА_6 піднявся на карниз вікна квартири АДРЕСА_7 , просунув свою руку в кватирку та відчинив одне відділення вікна, тим самим безперешкодно проник до середини приміщення квартири.
У цей час ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , згідно обумовленої раніше та відведеної їм ролі, знаходились біля вікна вищевказаної квартири та слідкували за навколишньою обстановкою, щоб мати можливість попередити ОСОБА_6 у разі виникнення небезпеки.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_8 , викрав майно, що належить ОСОБА_15 , а саме: прилад для вимірювання цукру у крові марки «Gama mini», вартістю 200 грн., годинник наручний нагородний з емблемою «Київської міської адміністрації», вартістю 100 грн., а всього на загальну суму 300 гривень.
Також ОСОБА_6 викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_16 , а саме: монітор комп`ютерний марки «Aser», серійний № 2, вартістю 600 грн.; флакон парфумів, об`ємом 75 мл. фірми «Dior Jador», вартістю 1500 грн.; навушники фірми «Startex», вартістю 100 грн.; золотий ланцюжок з хрестиком, вартістю 4500 грн.; золотий ланцюжок з підвіскою у формі літери «Ю», вартістю 600 грн.; золоту обручку, вартістю 1000 грн.; срібну обручку, вартістю 150 грн.; пару золотих сережок, вартістю 1000 грн.; золотий хрестик, вартістю 1000 грн.; срібну обручку, вартістю 200 грн.; срібний ланцюжок, вартістю 150 грн.; та грошові кошти в сумі 800 гривень, а всього на загальну суму 11 600 гривень.
Таємно викравши вказане чуже майно, ОСОБА_6 частково передав його через вікно ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , а частину залишив при собі.
У подальшому, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , утримуючи при собі вищевказане викрадене майно, з місця вчинення злочину зникли, та попрямували до залишеного ними автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Донця, 14 у м. Києві, де були затримані працівниками міліції.
Не погодившись із ухваленим щодо ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 в його інтересах 23 січня 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції змінити та виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначав, що покладені судом першої інстанції в основу вироку докази: протокол огляду місця події від 05 серпня 2015 року, висновок експерта №996 від 10 серпня 2015 року, протокол слідчого експерименту від 06 серпня 2015 року, показання свідків ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 ,, а також показання обвинувачених, - не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Зазначав, що показання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свідчать про відсутність між ними попередньої змови щодо викрадення чужого майна. Обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було відмово про намір ОСОБА_6 вчинити крадіжку, та про вчинений ним злочин вони дізналися від працівників міліції.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні не надав пояснень щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_7 , а покази свідка ОСОБА_19 , на думку захисника, є незрозумілими, незмістовними, та не відповідають поясненням свідка ОСОБА_18 .
У протоколі огляду місця події від 05 серпня 2015 року не вказано, де саме було виявлено та вилучено у ОСОБА_7 навушники фірми «Startex», та стороною обвинувачення не надано доказів вилучення вказаних речей у ОСОБА_7 .
Крім того, вилучена у ОСОБА_7 сумка, в якій знаходились рукавички з гумовим покриттям, належала ОСОБА_6 , який передав її для ОСОБА_7 , при цьому останньому не було відомо про її вміст.
З урахуванням наведеного, захисник зазначав, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального ґрунтується на припущеннях.
У судовому засіданні під час апеляційного розгляду захисник змінив вимоги апеляційної скарги, просив вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати, та закрити відносно нього кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Також на вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, просив вирок змінити, пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, та призначити йому покарання у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
У поданих 12 лютого 2017 року доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначав про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 327 грн. 76 коп.
У судове засідання потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційних скаргах; вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які покладались на розсуд суду; прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника; провівши судовий розгляд в частині допиту обвинувачених, та дослідження протоколів оглядів місця події від 05 серпня 2015 року, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянтів, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до житла, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 та юридична кваліфікація його дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і самим обвинуваченим, не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
З цих же підстав не є предметом розгляду апеляційної інстанції фактичні обставини справи, доведеність винуватості, юридична кваліфікація дій та призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , вирок щодо якого ніким не оскаржувався.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , правова кваліфікація дій, вчинених останніми за ч. 3 ст. 185 КК України, та призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

За нормативним визначенням крадіжка є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке передбачає відповідальність за таємне викрадення чужого майна.
Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої знаходилося майно, що викрадається, або у присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічнохворі, малолітні).
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід

розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із

застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою

осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами

цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне

вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено,

зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння,

що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.

При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник

виконує певну роль у вчиненні злочину.
Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелам доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Показаннями допитаної у судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_15 , яка пояснила, що 05 серпня 2015 року, близько 12 год. 00 хв. вона залишила квартиру АДРЕСА_8 , та поїхала на роботу. Приблизно о 15 год. 00 хв. їй повідомили про проникнення до вказаної квартири, та повернувшись до помешкання, вона виявила у одній з кімнат відчинене вікно. З квартири були викрадені годинник та прилад для вимірювання цукру в крові, а також речі її доньки. Викрадені речі їй повернуто, а тому цивільний позов вона не заявляла /том 1 а.с.к.п. 64-66/.

Показаннями допитаної під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_16 , яка пояснила, що 05 серпня 2015 року вона була відсутня за своїм місцем проживання в квартирі АДРЕСА_8 . Про крадіжку її речей з вказаної квартири дізналась від матері - ОСОБА_15 . Речі їй повернуті, цивільний позов потерпілою не заявлений /том 1, а.с.к.п. 247-247/.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні показав, що 05 серпня 2015 року він, перебуваючи на роботі, разом з іншими працівниками карного розшуку в м. Києві на перехресті вулиць Донця та АДРЕСА_9 , в обідній час помітили трьох чоловіків, як їм стало згодом відомо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які поводили себе підозріло та прямували до будинку АДРЕСА_6 . Спочатку вказані особи, перебуваючи без речей, деякий час знаходились біля будинку, після чого один з них зайшов до під`їзду. Згодом ОСОБА_6 зайшов до насаджень зі сторони вікон будинку, а через 10 хв. до нього підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які через кілька хвилин повернулись з пакетами в руках. Після цього вказані особи пішли у бік вулиці М.Донця у м. Києві. Підійшовши до залишеного чоловіками місця, свідок помітив відчинене вікно в одній з квартир на першому поверсі. Він з напарником почали переслідувати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та наздогнавши їх біля автомобіля, виявили у них викрадені з квартири АДРЕСА_8 речі /том 1, а.с.к.п. 135-139/.
Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що 05 серпня 2015 року він з колегою під час виконання службових обов`язків бачили, як чоловік, як йому стало згодом відомо ОСОБА_20 , проник через вікно до квартири АДРЕСА_8 , та через деякий час передав пакети ОСОБА_7 , після чого вони разом з ОСОБА_8 попрямували до автомобіля, який знаходився біля будинку №14 по вулиці М.Донця. Після цього, підозрюючи вказаних осіб у вчиненні крадіжки, вони їх затримали /том 1, а.с.к.п. 139-141/.

Даними дослідженого під час апеляційного розгляду протоколу огляду місця події від 05 серпня 2015 р. з фототаблицею до нього, згідно якого під час огляду автомобіля «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_21 , та яким керував ОСОБА_8 , на задньому сидінні автомобіля виявлено сумку синього кольору, в якій перебували прилад для вимірювання рівня цукру в крові, парфуми, комп`ютерний монітор. Біля автомобіля знаходився ОСОБА_7 , у якого виявлено навушники фірми «Startex» та програвач, ліхтарик та дві рукавички з гумовим покриттям. У ОСОБА_6 виявлено годинник, ювелірні прикраси на суму 300 грн. /том 1, а.с.к.п. 233-238/.
Даними дослідженого під час апеляційного розгляду протоколу огляду місця події від 05 серпня 2015 р., відповідно до якого було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме квартиру АДРЕСА_8 , в якій виявлено відчинене вікно у одній з кімнат, безлад у квартирі, та зниклі, зі слів власниці квартири, речі. У ході огляду вилучено чотири сліди структурного матеріалу (Том 1, а.с.к.п. 239-242).
Зазначені слідчі (розшукові) дії проведені слідчим з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 223, 237 КПК України, зокрема, у присутності понятих, а огляд квартири АДРЕСА_8 також за участю та з дозволу власника житла ОСОБА_15 . Перед проведенням слідчих (розшукових) дій понятим та власниці квартири роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК України. Хід і результати проведення процесуальних дій зафіксовані у протоколах, які за формою та змістом відповідають вимогам ст. 104 КПК України, у протоколах докладно викладено умови і результати оглядів місць подій, які проведені в межах строків досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для визнання вказаних слідчих (розшукових) дій недійсними, а встановлених унаслідок них доказів - недопустимими.
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції у відповідності до ч. 12 ст. 290 КПК України обґрунтовано допустив відомості, що містяться у зазначених матеріалах, як докази кримінального провадження.
Даними висновку експерта №996 від 10 серпня 2015р., згідно якого сліди структурного матеріалу на відрізках «скотч» №1, №2, №3 та №4, які вилучені (2-з козирка вікна із зовнішньої сторони в кімнаті №3, 1- з папки на полу в кімнаті №3 та 1 з коробки телефону на ліжку кімнати №1) у ході огляду місця події від 05 серпня 2015 року за адресою: м. Київ, бульвар І.Лепсе, 79 «в» - залишені таким же малюнком, як і на робочих частинах рукавичок, наданих на дослідження в якості порівняльного матеріалу, вилучених 05 серпня 2015 року у ході огляду місця події по АДРЕСА_3 (Том 2, а.с.к.п. 11-20).
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначеної експертизи колегією суддів не встановлено.

При цьому, вирішуючи питання про належність та допустимість доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 06 серпня 2015 р., у ході якого обвинувачений ОСОБА_6 повідомляв про обставини вчинення кримінального правопорушення разом з чоловіками на ім`я ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , оскільки у порушення вимог ст. 223 КПК України, у якості понятого при проведенні вказаної слідчої дії було залучено ОСОБА_24 , який є родичем потерпілих.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та його пояснення щодо непричетності до таємного викрадення майна потерпілих, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, спрямоване на ухилення від кримінальної відповідальності, та суперечить зібраним в ході досудового слідства та дослідженим в суді доказам та показанням свідків.
Доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що вони не мали попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення, та обвинуваченому ОСОБА_7 не було відомо про намір ОСОБА_6 вчинити злочин, були предметом перевірки суду першої інстанції, отримали належну правову оцінку і правильно відхилені судом, оскільки спростовані показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , які бачили як ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заходили до насаджень зі сторони вікон будинку АДРЕСА_6 без речей, та через деякий час вийшли з пакетами, в яких, як встановлено у подальшому під час огляду зазначених осіб, знаходились викрадені у ОСОБА_15 та ОСОБА_16 речі.
Такі показання свідків судом першої інстанції визнані логічними, послідовними, та такими, що узгоджуються сукупністю інших досліджених судом першої інстанції письмових доказів, у яких зафіксовано вилучення працівниками поліції у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 речей, викрадених у квартирі АДРЕСА_8 . Крім того, наявні у матеріалах справи докази підтверджують вилучення у обвинуваченого ОСОБА_7 рукавичок з гумовим покриттям, сліди на яких у подальшому ідентифіковано із структурними слідами, залишеними у приміщенні квартири АДРЕСА_8 .
Наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується і показаннями допитаного як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинуваченого ОСОБА_8 , який надавав послідовні пояснення щодо участі ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Посилання захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на незрозумілість та не змістовність, на його думку, показань свідка ОСОБА_19 , та відсутність у показаннях свідка ОСОБА_18 даних стосовно вчинення кримінального правопорушення саме обвинуваченим ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними.

Зазначені свідки під час допиту у суді першої інстанції надали змістовні та послідовні пояснення щодо обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, їх затримання та огляду. Показання вказаних свідків не спростовані матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, та не викликають сумніви у їх правдивості, а тому суд першої інстанції обгрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 про те, що виявлена під час огляду місця події у ОСОБА_7 сумка належала ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 не було відомо про її вміст, не впливають на правову оцінку діяння обвинуваченого, та не ставлять під сумнів висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, які підтверджені сукупністю інших доказів, докладно наведених у вироку.

Посилання апелянта на відсутність у протоколі огляду місця події від 05 серпня 2015 року даних про місце виявлення та вилучення у ОСОБА_25 навушників фірми «Startex», не є підставою для визнання вказаного доказу неналежним або недопустимим.

Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Згідно статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_26 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України.
Покарання ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив після постановлення попереднього вироку Оболонським районним судом міста Києва від 12 серпня 2014 року, але до повного відбуття покарання, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано приєднав до покарання частково невідбуту частину покарання за вищевказаним вироком, та за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зменшення строку призначеного судом покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та при виборі останньому заходів примусу та порядку їх відбування, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано врахував обставину, яка пом`якшує покарання наявність на утриманні у ОСОБА_6 дитини, та не встановив обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений під час судового розгляду судом першої інстанції та у ході апеляційного розгляду зазначав, що вчинив кримінальне правопорушення самостійно, без попередньої змови з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та не визнав їх причетність до вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, відповідно до змісту ст. 66 КК України щире каяття вважається тоді, коли воно грунтується на критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і щирому її осуді, а так само, визнанні провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Даних про таку оцінку обвинуваченим своїх дій матеріали кримінального провадження не містять.

Врахувавши наведені обставини, конкретні обставини кримінального правопорушення, провівши аналіз особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у наближених до мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Таке покарання за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для їх виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами.
Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції обґрунтовано та у відповідності до ч. 4 ст. 374 КПК України вирішив питання про відшкодування процесуальних витрат, та ухвалив стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 витрати на проведення трасологічної експертизи у сумі 327 грн. 36 коп. з кожного, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 у цій частині є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі обвинуваченого, висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів вбачає підстави для зарахування обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строку попереднього ув`язнення.

Так, у зв`язку з вступом в законну силу 24 грудня 2015 року Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, згідно абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_6 утримується під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 з 05 серпня 2015 року, та обвинувачений ОСОБА_7 утримувався під вартою з 05 серпня 2015 року по 01 грудня 2016 року включно, колегія суддів вважає можливим на підставі п. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року) зарахувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у строк відбуття покарання за даним вироком суду строк їх попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати: обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення з 05 серпня 2015 року по день набрання вироком законної сили, та обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення з 05 серпня 2015 року по 01 грудня 2016 року, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який перебуває під вартою, - з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3