АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/783/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №617/343/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
28 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17.01.2017р., якою обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 повернуто прокурору,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою районного суду повернуто обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 яка обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України прокурору.

Підставою прийняття вказаного рішення суду першої інстанціє є те, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не містить повного викладу фактичних обставин справи щодо події кримінального правопорушення, форми вини, мотиву та способу вчинення злочину, тобто не містить конкретного формулювання обвинувачення, від якого має захищатись обвинувачена, що є порушенням права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та обмежує гарантоване право обвинуваченого на захист вже на момент отримання ним копії обвинувального акту.

Крім того, в супереч вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено місце народження потерпілої особи, та її громадянство. Ці недоліки, на думку суду, необхідно усунути органам досудового слідства.

Поряд з цим, суд першої інстанції вважає, що реєстр матеріалів досудового розслідування, долучений до обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, не містить всі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування та не відображає всі процесуальні рішення.

Так, у вказаному реєстрі відсутня постанова про визнання ОСОБА_8 потерпілою особою, відсутні дані про місцезнаходження речового доказу та не зазначено проведення такої процесуальної дії як роз`яснення прав потерпілому ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту скасувати, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, на думку прокурора суд першої інстанції в супереч вимогам ст.314 КПК України вийшов за межі розгляду питань, які вирішуються у підготовчому засіданні, оскільки фактично послався на п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.91 КПК України щодо обставин, які підлягають доказуванню. Крім того, апелянт просить змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 з домашнього арешту на взяття під варту.

Заслухав суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену, яка просила запобіжний захід залишити без змін, а в іншій частині підтримала апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що обвинувальний акт надійшов до суду 25.02.2015р. (т.1 а.с.2) і відповідно до ухвали районного суду від 24.03.2015р. (т.1 а.с.20-21) зауважень щодо його відповідності вимогам чинного законодавства у суду не було.

За наслідками розгляду вищевказаного обвинувального акту був ухвалений обвинувальний вирок від 18.02.2016р. (т.1 а.с.230-232), який в подальшому був скасований з підстави відсутності технічного носія інформації на, якому зафіксоване судове провадження (т.2 а.с.45-48).

Стосовно недоліків, які зазначені у рішенні суду щодо відсутності повного викладу фактичних обставин справи щодо події кримінального правопорушення, форми вини, мотиву та способу вчинення злочину, то колегія суддів знаходить їх такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки вони суперечать ч.4 ст.22, п.п.13-15 ч.2 ст.36, ч.1 ст.291 КПК України, згідно яких звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді покладається на прокурора, який відноситься до сторони обвинувачення.

Таким чином, вищенаведене, у сукупності з позицією сторони захисту та представленим обвинувальним актом свідчить, що вказані недоліки, зазначені у рішенні суду, такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства.

Крім того, неповнота анкетних відомостей потерпілого, на переконання колегії суддів, не може бути підставою для визнання факту того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України як і ті недоліки реєстру на які вказує суд першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає зазначені у рішенні суду недоліки такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України, оскільки вони суперечать ч.4 ст.22, п.п.13-15 ч.2 ст.36, ч.1 ст.291 КПК України, згідно яких звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді покладається на прокурора, який відноситься до сторони обвинувачення.

Відповідно до ч.6 тієї ж норми суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що зазначені в ухвалі суду обставини не можна вважати законними підставами для повернення обвинувального акту прокурору тобто суд допустив порушення передбачене п.п.2, 3 ч.1 ст.409 КПК України , що є підставами для скасування рішення, а тому подана апеляція, в цій частині, підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд правильно скористався положеннями ч.3 ст.331 КПК України і розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою.

За наслідками вищевказаного питання, враховуючи, що обвинувачена перебуває під вартою біля 2-х років, суд правомірно прийшов до висновку, що подальше її утримання під вартою, за цим обвинуваченням, є не доцільним.

Виходячи з положень ст.ст.177, 178, 181 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту з визначеними обмеженнями та покладанням додаткових обов`язків в повній мірі забезпечують належну процесуальну поведінку обвинуваченої, яка своєчасно з`явилася до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в частині вирішення запобіжного заходу апеляція прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.п.2, 3 ч.1 ст.409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17.01.2017р., стосовно ОСОБА_7 в частині повернення обвинувального акту скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В іншій частині цю ж ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді