Провадження №1-кп/756/842/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні

за №0000112 від 28.03.2017 року щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
10.08.2017 року до Оболонського районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури № 10 надійшла угода про визнання винуватості, укладена 26.06.2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншого боку, відповідно до якої сторони угоди дійшли згоди щодо беззастережного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України в обсязі висунутого йому обвинувачення у даному кримінальному провадженні, щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 263 КК України, інших істотних для даного кримінального провадження обставин.
Відповідно до вищевказаної угоди про визнання винуватості від 26.06.2017 року сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_3 за вчинений ним злочин покарання у виді двох років позбавлення волі зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки в порядку ст. 75 КК України та покладенням обов`язків , передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок на підставі угоди.

Обвинувачений також просив затвердити угоду.

Розгляд щодо угоди проводився судом під час підготовчого судового засідання відповідно до ч.2 ст. 474 КПК України, в ході якого було встановлено наступне.
Відповідно до пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 ініціатором укладення угоди про визнання винуватості був слідчий, який в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва під час розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу і надав йому текст вже надрукованої угоди, яку і запропонував йому підписати, щоб не застосовувати до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Обвинувачений показав, що він погодився з пропозицією слідчого та підписав угоду про визнання винуватості, після чого до нього було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу (відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування) мав місце 21.07.2017 року, проте угода про визнання винуватості має іншу дату її укладення, зазначену на першому аркуші, а саме: «26.06.2017 року». При цьому на п`ятому аркуші угоди в пункті 9 вказано, що угоду складено за адресою м. Київ, вул. Січових Стрільців, 89 у приміщенні Київської місцевої прокуратури № 10, кабінет - не зазначено, дату складання угоди - не зазначено.

У вступній частині угоди про визнання винуватості вказано, що угоду укладено за ініціативою ОСОБА_3 після затвердження та вручення йому обвинувального акту. Вивченням інформації, яка міститься в обвинувальному акті та доданих до нього матеріалах, встановлено, що обвинувальний акт складено слідчим ОСОБА_6 26.07.2017 року, затверджений прокурором ОСОБА_5 26.07.2017 року, вручений підозрюваному ОСОБА_3 того ж дня 26.07.2017 року.

Відтак, вказана в угоді про визнання винуватості дата її укладення «26.06.2017 року» не відповідає процесуальному статусу ОСОБА_3 на вказану дату, оскільки він на той час був підозрюваним і обвинувального акту ще складено не було.

Укладення угоди про визнання винуватості за ініціативою слідчого суперечить приписам ч.2 ст. 469 КПК України, відповідно до якої угода про визнання винуватості може бути укладена лише за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Крім того, угода про визнання винуватості була укладена без участі захисника, якого всупереч вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України не було залучено до участі у кримінальному провадженні. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.
Обвинувачений пояснив у підготовчому судовому засіданні, що він підписував у слідчого заяву про те, що захисник йому не потрібен.
Однак, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. Укладення угоди про визнання винуватості без участі захисника є порушенням права обвинуваченого на захист.
Під час підготовчого судового засідання було встановлено, крім того, що узгоджене сторонами покарання та ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , не відповідають санкції ч.1 ст. 263 КПК України у редакції, яка діє вже протягом 5 років, коли у вказану статтю були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо відповідальності за незаконне поводження зі зброєю та вибухонебезпечними матеріалами» від 5 липня 2012 року № 5064-VI. Вказаним Законом в абзаці другому частини першої ст. 263 КК України слова "від двох до п`яти" замінили словами "від трьох до семи", після чого злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України перестав відноситись до злочинів середньої тяжкості та почав відноситись до тяжких злочинів.
Покладення на ОСОБА_3 обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України у зв`язку з застосуванням до обвинуваченого випробування в порядку ст. 75 КК України також не відповідає нинішній діючій редакції ст. 76 КК України, оскільки частина 1 ст. 76 КК України містить лише два пункти, а третього та четвертого пунктів там вже немає ст. 76 КК України діє в редакції Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016 року.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що неврахування всіх вище зазначених обставин та незнання діючого кримінального процесуального та кримінального законодавства призвело до укладення угоди, яка суперечить як КПК України так і КК України, а тому затвердженою така угода бути не може.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, у відповідності з ч.7 ст. 474 КПК України перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та вимогам Кримінального кодексу України, прийняв рішення відмовити в затвердженні угоди, оскільки умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та вимогам Кримінального кодексу України, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, умови укладення угоди порушують право обвинуваченого на захист, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку. Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
На підставі викладеного, керуючись п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 26.06.2017 року, укладеної між прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншого боку, оскільки умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та вимогам Кримінального кодексу України.
Повернути кримінальне провадження прокурору для його продовження у загальному порядку, передбаченому розділом III КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1