Справа № 589/2881/15-к
Провадження № 1-кп/589/16/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2017 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 від 23.04.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Вороніж Шосткинського району Сумської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 травня 2002 року Шосткинським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.70, 75 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- 17 жовтня 2003 року Шосткинським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- 15 березня 2007 року Шосткинським районним судом Сумської області за ч.1 ст.162, ч.1 ст.71 КК України до обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано покарання за вироком Шосткинського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2003 року у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі;

- 29 жовтня 2007 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- 10 листопада 2011 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Вороніж Шосткинського району Сумської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
25 березня 2015 року в період часу з 02 години до 03 години ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні залізничного вокзалу станції «Терещенська», розташованого в селищі Вороніж Шосткинського району Сумської області по вулиці Колеснікова побачили ОСОБА_8 , який сидів в залі очікування, та запропонували останньому вжити з ними спиртні напої. Після спільного вжиття спиртних напоїв, бажаючи ще придбати спиртне, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали з`ясовувати у потерпілого чи має він кошти, на що той відповів, що не має. В цей час ОСОБА_6 помітив, що з рюкзаку потерпілого видніється шнур зарядного пристрою та, взявши рюкзак потерпілого, дістав з нього зарядний пристрій до мобільного телефону марки "Asus", вартістю 320 грн 00 к. Розуміючи, що при наявності зарядного пристрою має бути і телефон, ОСОБА_6 шляхом погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме: сказавши ОСОБА_8 : «Давай телефон по хорошому...» та вихопивши із рук останнього телефон, який потерпілий дістав з кишені, заволодів мобільним телефоном «Nokia Lumia» 928 IMEl НОМЕР_1 , що належить потерпілому, вартістю 1 100 грн 00 к. З метою залякування потерпілого, щоб останній не звертався із заявою до правоохоронних органів, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком в живіт. В подальшому вказаний телефон та зарядний пристрій ОСОБА_6 віддав ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 1 422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) гривні 00 копійок.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому стороною обвинувачення злочині, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України не визнав та показав, що 25 березня 2015 року вночі він прийшов на залізничний вокзал станції «Терещенська», щоб придбати в цілодобовому магазині спиртне та побачив біля магазину ОСОБА_6 . Разом вони придбали та випили пива та пляшку наливки, після чого, придбавши ще пляшку наливки, пиріжків з м`ясом та сосисок та попрохавши продавчиню порізати пиріжки і сосиски, пішли до приміщення залізничного вокзалу, бо на вулиці було холодно. В залі очікування вони спочатку розпивали спиртне з ОСОБА_6 , а потім ОСОБА_6 запропонував випити з ними потерпілому, який також перебував в залі очікування . Допивши наливку, взяли в магазині пляшку наливки, яку втрьох розпили, після чого вирішили ще придбати спиртне, але у них з ОСОБА_6 грошей вже не було. Тому вони почали питати у потерпілого, чи є в нього гроші, але той відповів, що не має. ОСОБА_6 взяв рюкзак потерпілого та дістав звідти зарядний пристрій та сказав потерпілому: «Давай телефон по хорошому...» В цей час чи від вібрації від потягу, який проходив, чи можливо він ( ОСОБА_7 ) випадково зачепив, на підлогу впала та розбилась пуста пляшка з-під наливки ( із прозорого скла), яка стояла на сидінні біля нього. Він нахилився, щоб прибрати уламки скла, аби потім на них не наступити, та змахнув їх під сидіння. Він може й брав уламки в руки, але при цьому руки не підіймав і потерпілому жодним чином не погрожував. Потерпілий дістав телефон, і ОСОБА_6 вихопив його з рук потерпілого. Після цього вони втрьох вийшли на перон, де покурили, потім він вдарив потерпілого кулаком в район тулубу, куди саме не пам`ятає, та пригрозив, щоб той не звертався в поліцію. Навіщо так зробив пояснити не може. Після цього він з ОСОБА_6 підійшли до магазину, де хотіли в обмін на телефон взяти спиртне; ОСОБА_6 віддав йому телефон, а він, придивившись, побачив, що екран телефону весь у тріщинах, і зрозумів, що за телефон нічого не дадуть. Після чого ОСОБА_6 віддав йому зарядний пристрій і вони розійшлись по домівках. Чому не повернули тоді потерпілому його речі - пояснити не може. Десь через тиждень чи два до нього приїхав потерпілий зі своєю сестрою, оскільки він був в м. Шостці, то віддав потерпілому лише його телефон, бо зарядний пристрій залишився нього вдома. При цьому сестра потерпілого наказала заплатити їм 2000 грн, бо інакше вона його засадить у в`язницю. Потім на початку травня, коли йому вдалося зібрати кошти, він під розписку віддав потерпілому 2500 грн. Визнає, що відібрали у потерпілого його речі, але ні ножем, якого взагалі не було, ні розбитою пляшкою вони з ОСОБА_6 не погрожували. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав. Зазначив, що розбою не вчиняв, а здійснив лише пограбування ОСОБА_8 . Так, дійсно 25 березня 2015 року вночі він був на залізничному вокзалі станції «Терещенська» у селищі Вороніж разом з ОСОБА_7 . Перед цим вживав спиртні напої, а саме: пляшку 0,5 літра пива і пляшку настоянки «Горобина» біля магазина разом з ОСОБА_7 . Він ножі з собою ніколи не носив, тому і просили продавця у магазині, щоб порізала пиріжки та сосиски, які вони брали на закуску. Потім, взявши ще пляшку настоянки, разом з ОСОБА_7 пішли до залізничного вокзалу, де в залі очікування він побачив ОСОБА_8 , якого «трусило». Вони з ОСОБА_7 спочатку самі пили, а потім він запропонував потерпілому з ними випити, на що той погодився. Він ще запитав у потерпілого чого той труситься, на що останній відповів, що змерз. При цьому від потерпілого пахло «коноплею». Після того, як допили спиртне, він з ОСОБА_7 сходили в магазин і придбали ще наливки, і вже розпили на трьох. Однак спиртного ще хотілося, а грошей в них з ОСОБА_7 вже не було, тому вони почали питати у потерпілого чи є в нього гроші, на що він відповів, що грошей не має. Потім він побачив, що з рюкзаку ОСОБА_8 виглядає шнур зарядного пристрою до мобільного телефону і вирішив його забрати витягнув з рюкзаку і поклав до своєї кишені. Оскільки був зарядний пристрій, то мав бути і телефон, тому він сказав потерпілому: «Давай телефон, по-хорошому..» Потерпілий дістав телефон, і він його вихопив з рук потерпілого. Біля ОСОБА_7 на сидінні стояла скляна пляшку з-під настоянки (із прозорого скла), яка впала та розбилась, але коли саме: чи під час того як він забирав телефон чи після - він не пам`ятає. ОСОБА_7 змахував уламки під сидіння, але склом потерпілому не погрожув.

Потім вони втрьох вийшли на перон, покурили, чи бив ОСОБА_7 потерпілого кулаком в живіт, він не бачив; потерпілий не сварився, ніяких претензій не виказував. потім потерпілий повернувся до вокзалу, а вони з ОСОБА_7 пішли до магазину. Мобільний телефон та зарядку вони з ОСОБА_7 хотіли віддати в магазині в обмін на алкогольні напої. Підійшовши до магазину він віддав телефон ОСОБА_7 і той побачив, що екран мобільного потрощений. Зрозумівши, що за такий телефон нічого не дадуть, вони повернулись на перон, постояли з ОСОБА_7 , покурили; він віддав ОСОБА_7 зарядний пристрій, після чого вони розійшлись по домівках. Десь через два тижні, він прийшов додому, де на нього чекали працівники Конотопської поліції, вони обшукали його будинок, при цьому на підставі чого проводили обшук, йому не сказали. Після чого його повезли до м. Конотоп та змушували підписати якісь папери, на що він відмовився та вимагав надати йому адвоката. Його відпустили і наказали приїхати наступного дня; він приїхав і його три дні тримали у якомусь приміщенні , били та вимагали, щоб він підписав папери, адвоката не надавали. Він наполягав на наданні адвоката перед слідчим експериментом, однак адвоката йому так і не надали. Під час слідчого експерименту він надавав покази, як і зараз, що написано в протоколі, він не знає, бо був без окулярів і прочитати не міг, вголос йому зміст протоколу не зачитували, тому лише підписав, де вказали. Просить суворо не карати та дати йому шанс виправитися.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 показала, що працює прибиральницею на ст. «Терещенська», в один з днів наприкінці березня 2015 року вона, прибираючи в залі очікування побачила на задніх рядах сидінь розбиту пляшку, ніби як «розочкой», з темного скла. Вказані уламки вона прибрала і викинула у смітник. Вона працює прибиральницею вже 18 років і розбиті пляшки дуже часто доводиться прибирати Від працівників вокзалу, від кого саме не пам`ятає, чула, що ніби вночі була якась сварка та побили хлопця. Взагалі сварки і бійки у них на вокзалі часто відбуваються. Потім в травні 2015 року її допитували працівники поліції, їм вона повідомила те ж , що і зараз.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_12 , показала, що працює касиром на ст. «Терещенська». Два роки тому вона була присутня при проведенні слідчого експерименту з потерпілим, який казав, що йому погрожували: ніби ножем і розбитою пляшкою і забрали телефон, більш детально вона не пам`ятає. Про цей інцидент їй стало відомо саме під час слідчого експерименту, до цього їй ніхто з працівників вокзалу нічого не розказував.

Згідно ст. 62 Конституції України що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказане встановлено і ст. 17 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 23.04.2015 року з потерпілим ОСОБА_8 , останній показав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запропонували вжити з ними спиртні напоїпісля чого ОСОБА_6 приставив до живота потерпілого ніж та вимагав віддати телефон, а ОСОБА_7 розбив пляшку із спиртним і приставив горловину від пляшки до шиї потерпілого, також вимагаючи віддати телефон. (а.с. 153-162 т. 1)

Разом з тим, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.04.2015 року ОСОБА_8 повідомив, що 25.03.2015 року в період часу з 02 до 03 години ночі на ст.. «Терещенська» двоє невідомих, погрожуючи застосувати фізичне насильство, заволоділи його телефоном та зарядкою до нього. При цьому на запитання: «Чи застосовувалось фізичне насильство або погроза його застосування, у чому конкретно виявилося, які предмети (ніж, пістолет, газовий балончик, тощо) використовувалось під час нападу ?», потерпілий відповів, що не застосовувались. (а.с. 226, т. 1)

З наведеного вбачається, що потерпілий змінив покази, тому протокол слідчого експерименту з потерпілим від 23.04.2015 року та покази свідка ОСОБА_12 , яка була понятою при даному слідчому експерименті та якій відомо про обставини кримінального правопорушення лише зі слів потерпілого, визнаються судом неналежними доказами.

З дослідженого протоколу слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 від 23.04.2015 року вбачається, що надані ОСОБА_7 покази під час слідчого експерименту в цілому узгоджуються з показами, наданим ним в судовому засіданні. (а.с. 163-170 т. 1)

Із протоколу огляду місця події від 24 квітня 2015 року та фототаблиці до нього вбачається, що ОСОБА_7 добровільно віддав зарядний пристрій до мобільного телефону. (а.с.179-181т. 1).

Згідно протоколу огляду місця події від 28.04.2015 року потерпілий ОСОБА_8 добровільно видав мобільний телефон марки «Nokia Lumia» 928 IMEI НОМЕР_1 , який у нього перед цим забрали два невідомих чоловіки на ст. Терещенська. (а.с. 182-183 т. 1)

Вказаним підтверджуються покази ОСОБА_7 щодо повернення телефону потерпілому.

Згідно розписки від 07 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_7 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень за матеріальні збитки. Матеріальних претензій не має. (а.с.195 т. 1).

Згідно висновку товарознавчої експертизи № 295 від 07 травня 2015 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia Lumia» 928 IMEI НОМЕР_1 на момент скоєння кримінального правопорушення 25 березня 2015 року могла становити 1 100 гривень 00 копійок, а зарядного пристрою марки «Asus» - 332 гривні 00 копійок. (а.с.186-191 т. 1).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23.04.2015 року, вказаний слідчий експеримент було проведено з підозрюваним ОСОБА_6 (а.с. 171-178 т.1) В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 показав, що він вимагав проведення слідчого експерименту за участю адвоката, що не було забезпечено. Крім того, з протоколом він ознайомитись не зміг через відсутність окулярів, а вголос його не зачитували, тому він не був обізнаний щодо його змісту. Також на нього чинили фізичний та психологічний тиск працівники поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Стороною обвинувачення не було вжито заходів щодо спростування показів обвинуваченого ОСОБА_13 щодо фізичного та психологічного тиску на нього та порушення його права на захист та доведення суду допустимості вказаного протоколу слідчого експерименту як доказу.

Так, згідно практики ЄСПЛ тягар доведення відсутності психологічного та фізичного впливу на обвинуваченого покладається на органи влади ( Рішення «Салман проти Туреччини»)

Зважаючи на сукупність вказаних обставин, суд відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, ч. 4 ст. 17, ч. 1 ст. 89 КПК України визнає протокол слідчого експерименту від 23.04.2015 року за участі обвинуваченого ОСОБА_6 недопустимим доказом.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не було надано належних і допустимих доказів на доведення інкримінованого обвинуваченим злочину за ч. 2 ст. 187, а саме: нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я (розбій) вчиненого за попередньою змовою групою осіб, оскільки в судовому засіданні не доведено ні напад обвинуваченими на потерпілого, ні погроза застосовування обвинуваченими щодо потерпілого насильства, небезпечного для життя та здоров`я ( ножем та розбитою горловиною пляшки), адже це не підтверджується ні показами свідків, ні письмовими доказами.

Покази свідка ОСОБА_11 лише підтверджують наявність розбитої пляшки, що не заперечують і обвинувачені, однак свідок не пам`ятає точної дати коли вона звернула увагу на розбиту пляшку, також вона зазначила, що скло було темне. Крім того, вона відзначила, що розбиті пляшки і бійки та сварки на вокзалі бувають постійно, а про те, що побили якогось хлопця та відібрали телефон їй стало відомо з чужих слів. Тому її покази в силу ч. 6 ст. 97 КПК України не належним та допустимим доказом.

В той же час, судом було встановлено, що потерпілий і обвинувачені спочатку випивали спиртне, в подальшому обвинувачені бажали отримати від потерпілого гроші на спиртні напої, що не вдалося, і ОСОБА_6 відкрито відібрав у потерпілого зарядний пристрій для мобільного телефону, та після погрози «віддати по-хорошему» відібрав у останнього мобільний телефон, а ОСОБА_7 вдарив потерпілого в живіт, попередивши, щоб не звертався до поліції.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом об`єктивно встановлено, що дії обвинувачених слід кваліфікувати:

- ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, відкрите, викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого;

- ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите, викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначенні ОСОБА_6 виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога, психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставиною, що згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання, є визнання обвинуваченим вини, щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, є відповідно до ст. 67 КК України, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи особу обвинуваченого, який маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисний тяжкий злочин, ступінь тяжкості скоєного злочину, пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставину, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом ІІ групи, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, формально характеризується за місцем. Перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2003 року, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 92 від 20.05.2015 виявляє ознаки « Розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження мозку», які не лишають останнього можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Інкриміноване йому діяння здійснив у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставинами, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття, відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання, є відповідно до ст. 67 КК України, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставини, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 27.04.2015 року з дня фактичного затримання по дату зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - 10.06.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд вважає доцільним до набрання вироком законної сили залишити раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі покласти на обвинувачених.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 залишити раніше обраний запобіжний захід - домашній арешт.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 27 квітня 2015 року по 10 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 роки, поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по кримінальній справі:

- мобільний телефон марки «Nokia Lumia» 928 ІМЕІ НОМЕР_1 , та зарядний пристрій марки «Asus», які переданий на зберігання ОСОБА_8 залишити останньому як законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 копійки, у дольовому порядку з кожного по 122 (сто двадцять дві) гривні 76 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1