В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 141 001 000 106 03 ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі Грузія, громадянина Грузії, працюючого неофіційного пекарем ФОП ОСОБА_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за участі прокурораОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого перекладачаОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 296 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 393,12 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.
Вирішена доля речового доказу.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 30 вересня 2014 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщені терапевтичного відділення Київської міської клінічної лікарні № 18, що по бульвару Т. Шевченка, 17, в м. Києві, розуміючи, що за його діями спостерігають співробітники лікарні та хворі, бажаючи самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, зайшов до ординаторської кімнати зазначеного відділення, в якому перебували лікарі-терапевти ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , та, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, почав виражатися в їх сторону нецензурною лайкою. ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , з метою уникнення необґрунтованого конфлікту та протиправних дій з боку ОСОБА_16 , стали просити останнього заспокоїтися та вийти з кімнати. Зауваження присутніх ОСОБА_10 проігнорував, та прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, продовжив виражатися в сторону лікарів нецензурною лайкою.
Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_10 вийшов до коридору терапевтичного відділення, де зустрівся з лікарем-епідеміологом загальнолікарняного відділення КМКЛ № 18 ОСОБА_17 , який йшов по коридору. Побачивши останнього, ОСОБА_16 , продовжуючи свої дії, направлені на грубе порушення громадського порядку, схопив рукою його за куртку, після чого, продовжуючи виражатися в сторону ОСОБА_17 нецензурною лайкою, пригрозив останньому фізичною розправою. В той же час ОСОБА_17 , з метою уникнення отримання тілесних ушкоджень та подальшого конфлікту, вирвався від захоплення ОСОБА_16 , після чого останній, маючи на меті продовжити свої хуліганські дії, направився до кімнати медичних сестер терапевтичного відділення. Зайшовши до кімнати медичних сестер, в якій знаходились медичні сестри ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , бажаючи самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, почав виражатися в їх сторону нецензурною лайкою. ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , з метою уникнення необґрунтованого конфлікту та протиправних дій з боку ОСОБА_16 , стали просити останнього заспокоїтися та вийти з кімнати. Зауваження присутніх ОСОБА_10 проігнорував, та прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, продовжив виражатися в сторону медичних сестер нецензурною лайкою.
Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_10 вийшов до коридору терапевтичного відділення, де зустрівся з лікарем-проктологом проктологічного відділення KMKJI № 18 ОСОБА_21 та лікарем-інтерном того ж відділення ОСОБА_22 . Побачивши останніх, ОСОБА_16 , продовжуючи свої дії, направлені на грубе порушення громадського порядку, почав виражатися в сторону ОСОБА_22 та ОСОБА_21 нецензурною лайкою, пригрозив останнім фізичною розправою, водночас діставши з внутрішньої кишені куртки предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень - розкладний ніж. Під час зазначеного конфлікту, між ОСОБА_10 та лікарем-проктологом проктологічного відділення КМКЛ № 18 ОСОБА_21 , який намагався припинити хуліганські дії обвинуваченого, розпочалась штовханина, в ході якої ОСОБА_10 наніс ОСОБА_21 тілесні ушкодження, а останній вибив з руки ОСОБА_10 ніж, після чого, затримав останнього, чим припинив його активні протиправні дії. Хуліганські дії ОСОБА_10 продовжувались протягом 20 хвилин, після чого останній був затриманий.
Згідно висновку експерта № 2746 від 01 жовтня 2014 року, при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при його обстеженні виявлені ушкодження: садна на тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимального міжфалангового суглобу 3-го пальця, на передній поверхні правої гомілки в середній третині. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному у постанові, тобто 30 вересня 2014 року, не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню ст. 75 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор послався на те, що ОСОБА_6 свою вину у використанні при хуліганських діях предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, або ж погрози застосування такого предмету фактично не визнав, а тому не можна визнати, що він щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. А враховуючи наведене та тяжкість вчиненого ним злочину і обставину, що обтяжує його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, підстав для застосування до нього положень ст.ст. 75, 76 КК України, на переконання прокурора, не було.
Іншими учасниками судового провадження вирок не оскаржено.
Потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду провадження.
Їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, який фактично не заперечував проти задоволення апеляційної скарги за умови зарахування в строк відбування покарання строк перебування його під вартою, пояснення захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, пов`язані з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчинене з застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними в ньому доказами.
Дані обставини кримінального правопорушення прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а тому колегія суддів їх не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування судом першої інстанції закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до злочину.
Також, при призначенні покарання ОСОБА_6 було враховано те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його вік, стан здоров`я, який має ряд захворювань, а саме: хронічний гепатит ОСОБА_24 , перебуває на диспансерному обліку в зв`язку з залишковими змінами внаслідок туберкульозу легень, працював неофіційно, має на утриманні сім`ю та хвору неповнолітню дитину.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Також суд визнав таким, що пом`якшує покарання обвинуваченого, наявність в нього на утриманні неповнолітньої хворої дитини.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , ґрунтовно визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, суд вважає необхіднім й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів призначення покарання у виді позбавлення волі, з чим погоджується і колегія суддів.
Водночас, враховуючи конкретні обставини вчинення правопорушення, відсутність тяжких наслідків та претензій з боку потерпілих, вищевказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі та звільнення його з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, проте, достатньо не обґрунтував свої висновки в цій частині.
А саме, судом першої інстанції належним чином не враховано те, що ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, що віднесений законом до тяжких злочинів, конкретні обставини провадження, визнані судом доведеними, зокрема, кількість потерпілих, яким своїми протиправними діями обвинувачений завдав шкоди, ставлення обвинуваченого до своїх дій, який фактично винуватим себе не визнав при вчиненні хуліганських дій у застосуванні предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, що ставить під сумнів і наявність такої пом`якшуючої його покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.
Достатньо не врахована судом і обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи з наведеного, та таких даних про особу ОСОБА_6 , як відсутність постійного місця проживання на території України, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, - є неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки він не підлягав застосуванню, бо повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого, та не сприятиме перевихованню ОСОБА_6 та попередженню вчиненню ним нових злочинів.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з постановленням за правилами п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів апеляційного суду враховує, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, а також конкретні обставини провадження, що визнані судом першої інстанції доведеними.
Приймає колегія суддів до уваги і те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його вік, стан здоров`я, що має ряд захворювань, за одним з яких перебуває на диспансерному обліку, працював неофіційно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , - є щире каяття та наявність на утриманні хворої неповнолітньої дитини.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , слід визнати - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, але у мінімальних межах, встановлених в санкції ч. 4 ст. 296 КК України.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню.
При обрахуванні строку відбування покарання ОСОБА_6 колегія суддів виходить з положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 001 000 106 03 відносно ОСОБА_6 в частині призначеного за ч. 4 ст. 296 КК України покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати з часу фактичного виконання даного вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 30 вересня 2014 року по 10 липня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 у той же строк з дня отримання копії вироку.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3