Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року скарга ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, подана в інтересах ОСОБА_7 , повернута.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_6 подав скаргу після закінчення передбаченого законом строку для її подання, що відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.304 КПК України є підставою для повернення скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою скаргу на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, задовольнити та зобов`язати посадових осіб СВ Солом`янського УП ГУНП в м. Києві: надати інформацію стосовно накладення арешту на тимчасово вилучене майно та копію документа, що підтверджує накладення арешту на тимчасово вилучене майно паспорт громадянина Угорщини на імя ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , свідоцтво про народження на імя RAC GYORGY, 510267 LC, вилучені у ОСОБА_9 06.08.2016 року; у випадку, якщо арешт на тимчасово вилучене майно у відповідності до норм КПК України не накладено, зобов`язати посадових осіб СВ Солом`янського УП ГУНП в м. Києві негайно повернути ОСОБА_7 вказане майно.

________________________________________

Провадження № 11-сс/796/3857/2016
Категорія: ст.303 КПК України
Слідчий суддя: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що СВ Солом`янського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0009268 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. 06.08.2016 року під час огляду місця події в службовому кабінеті № 211 Солом`янського УП ГУНП в м. Києві у ОСОБА_7 було вилучено паспорт громадянина Угорщини та свідоцтво про народження на імя RAC GYORGY. Оскільки у відповідності з положеннями ч.7 ст.237, ст.ст.167-169 КПК України ці документи набули статусу тимчасово вилученого майна, то згідно з ч.ч.1, 5 ст.171 КПК України слідчий повинен був звернутися до слідчого судді з клопотанням про його арешт або повернути особі, у якої воно було вилучено.

З відповіді на адвокатський запит Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2016 року, яку він отримав 22.09.2016 року, вбачається, що за номером кримінального провадження 0009268 клопотань по арешт майна згідно з даними автоматизованої системи документообігу до суду не надходило. На клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, направлене 02.09.2016 року до органу досудового розслідування, станом на 01.11.2016 року рішення прийнято не було і майно не повернуто. Оскільки лише 22.09.2016 року ОСОБА_7 стало достовірно відомо, що арешт нам майно не накладався, представник вважає, що, не повідомивши ОСОБА_7 про дату, час і місце розгляду скарги, слідчий суддя позбавив його права на справедливий суд.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 , який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду по телефону, що відповідає вимогам ст.112, ч.1 ст.135 КПК України, не прибув і надіслав заяву з проханням розглянути апеляційну скаргу без його участі. Тому відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, 24.09.2016 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав скаргу на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, в якій зазначав, що вилучені 06.08.2016 року під час огляду місця події у ОСОБА_7 документи в розумінні положень ч.2 ст.167 КПК України набули статусу тимчасово вилученого майна. Однак слідчий всупереч вимогам ч.5 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна не звернувся і не повернув його особі, у якої воно було вилучено. Оскільки лише 22.09.2016 року ОСОБА_7 достовірно стало відомо, що арешт на майно не накладався, тому вважає, що строк подання скарги на бездіяльність слідчого обчислюється від цієї дати, а тому пропущений не був.

Слідчий суддя, встановивши, що майно, яке ОСОБА_6 просить повернути, було вилучено 06.08.2016 року, і що клопотання про його арешт не подавалося, дійшов висновку про те, що скарга подана після закінчення встановленого законом строку.

Висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, про подання скарги після закінчення встановленого ч.1 ст.304 КПК України строку є обґрунтованими.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

При цьому відповідно до вимог ст.169, ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадку неподання слідчим, прокурором клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна; у випадку, коли слідчий суддя не постановив ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна протягом сімдесяти двох годин із дня надходження клопотання; у разі скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Оскільки огляд ОСОБА_7 , як представник сам зазначає у скарзі, проведено 06.08.2016 року (в суботу), і не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна слідчий, прокурор не подали клопотання про арешт, то початок строку оскарження бездіяльності має обчислюватися з 09.08.2017 року (вівторка) і закінчився 19.08.2016 року, як про це вірно зазначив слідчий суддя.

Посилання в апеляційній скарзі на дотримання встановленого законом строку подання скарги з огляду на відсутність інформації стосовно накладення арешту не можуть бути взяті до уваги, оскільки початок строку оскарження бездіяльності обчислюється з моменту її вчинення, а не від дати, коли особа отримала чи повинна була відомості про те, чи накладено арешт на майно.

Згідно п.3 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

ОСОБА_6 подав до суду скаргу 24.09.2016 року, тобто після закінчення строку, встановленого для її подання, і не порушував питання про поновлення цього строку.

Таким чином рішення слідчого судді про повернення скарги особі, яка її подала, колегія суддів вважає правильним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки розглянув скаргу без участі ОСОБА_11 , яка є обов`язковою, і не повідомив його належним чином про дату, час та місце судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону.

Зі змісту ч.4 ст.304, ч.3 ст.306 КПК України випливає, що розгляд скарг на рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, а питання про прийняття скарги до свого розгляду вирішується слідчим суддею одноособово.

Оскільки слідчий суддя повернув скаргу і не розглядав її по суті, процесуальних порушень при постановленні ухвали допущено не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя порушив право ОСОБА_7 на справедливий суд, оскільки не повідомив його належним чином про дату, час та місце судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону.

Зі змісту ч.4 ст.304, ч.3 ст.306 КПК України випливає, що розгляд скарг на рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, а питання про прийняття скарги до свого розгляду вирішується слідчим суддею одноособово.

Оскільки слідчий суддя повернув скаргу і не розглядав її по суті, процесуальних порушень при постановленні ухвали допущено не було.

Отже, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року, якою повернуто скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, подану в інтересах ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3