Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3653/17
У Х В А Л А

13 травня 2017 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 , винесеного у кримінальному провадженні № 0000045 від 28.03.2017року за ознаками злочину, передбаченого, ч.3 ст. 368 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Шрамківка, Драбівського району, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, -

встановив:

Слідчий, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження за погодженням з прокурором прокуратури Черкаської області звернувся до суду з поданням про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що він, відповідно до наказу № 214 о/с від 06.12.2016 перебуває на посаді начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 зі змінами та доповненнями, - до правоохоронних органів відносяться органи Національної поліції України.

Таким чином, ОСОБА_6 , займаючи посаду начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області, з моменту призначення на зазначену посаду є працівником правоохоронного органу, представником влади, а тому відповідно до ч. 2 ст. 18 КК України та Примітки 1 ст. 364 КК України є службовою особою.

Згідно з п. 2 Примітки ст. 368 КК України, ОСОБА_6 є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Так, у невстановлений досудовим розслідування час та дату липня 2016 року ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_7 за адресою розташування домоволодіння останнього, а саме: АДРЕСА_2 .

У ході вказаної зустрічі у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе за не притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 213 КК України, та забезпеченні у подальшому безперешкодному здійсненні операцій з металобрухтом, ураховуючи, що ОСОБА_6 , будучи представником правоохоронного органу достовірно знав про відсутність у ОСОБА_7 дозвільних документів, необхідних для здійснення даного виду діяльності. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про те, що він вчинить дії, спрямовані на подальше безперешкодне здійснення останнім операцій з металобрухтом, лише за умови передачі йому щомісячно неправомірної вигоди в сумі 500 грн. При цьому, ОСОБА_6 дав зрозуміти, що без надання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 буде притягнуто до кримінальної відповідальності.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, 11.04.2017 у приміщенні службового кабінету начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, яке розташоване за адресою: вул. Центральна, 81, смт. Драбів, Черкаської області,зловживаючи наданою йому владою, надав вказівку начальнику сектору кримінальної поліції Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітану поліції ОСОБА_8 про необхідність здійснення виїзду до ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з метою отримання нібито документів для нього, на що ОСОБА_8 погодився, оскільки не був ознайомлений із злочинним умислом ОСОБА_6 .

У подальшому, близько 09 год. 30 хв. 11.04.2017 ОСОБА_8 під час зустрічі з ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння останнього, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , одержав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 1 000 грн., за березень та квітень поточного року, як щомісячну сплату неправомірної вигоди в розмірі 500 грн. за 1 місяць, для ОСОБА_6 , які у невстановлений досудовим розслідуванням час 12.04.2017 передав останньому в приміщенні службового кабінету начальника Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, яке розташоване за адресою: вул. Центральна, 81, смт. Драбів, Черкаської області, при цьому не будучи обізнаним у зв`язку з чим ОСОБА_7 передав грошові кошти для ОСОБА_6 .
Після отримання від ОСОБА_7 за допомогою ОСОБА_8 неправомірної вигоди у вказаній сумі, останнім на виконання раніше обумовлених домовленостей не вжито жодних заходів, передбачених Законом України «Про Національну поліції», Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, зловживаючи наданою йому владою, повторно, близько 18 год. 28 хв. 11.05.2017 під час зустрічі з ОСОБА_7 , перебуваючи біля домоволодіння останнього, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вимагання, одержав для себе від ОСОБА_7 щомісячну неправомірну вигоду у розмірі 500 грн., яка була обумовлена ним під час попередньої зустрічі, за не притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 213 КК України та забезпечення у подальшому безперешкодного здійснення операцій з металобрухтом.

Тим самим, встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України одержання неправомірної вигоди службовою особою.

11 травня 2017 року ОСОБА_6 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

12 травня 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримали.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання ( рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13.11. 2007 року).

З наявних в матеріалах клопотання та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що підозра ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні доказами.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта чи спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином..

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи характер правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , обставини справи, зважаючи на особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність застосування до нього запобіжного заходу з метою уникнення ризиків переховування його від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, у відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених у п.18 Листа від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року2).

Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК.

Так, підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 1 ст. 191 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконне впливання на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги обґрунтовані ризики та той факт, що ОСОБА_6 , має реальну можливість вільної зміни свого місця перебування, що не дасть можливості здійснення дієвого контролю за його поведінкою та виконання ним покладених судом обов`язків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів таких, як особисте зобов`язання, особиста порука, чи то домашній арешт, вбачається що застосування більш м`яких запобіжних заходів ані ж тримання під вартою є недоцільним, враховуючи те, що прокурорами під час розгляду даного клопотання було доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а також зважаючи на те, що існують беззаперечні підстави вважати, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування, тому слідчий суддя дійшов до висновку про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 9 липня 2017 року включно.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 вчинений без застосування насильства чи погрози його застосування, не спричинив загибель людини, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Визначаючи розмір застави, який необхідно застосувати до підозрюваного, слідчий суддя виходить з наступного.

У відповідності до п. 2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому слідчий суддя враховує, що на утриманні підозрюваного перебуває неповнолітня дитина та непрацездатні батьки та те, що згідно електронної декларації за 2016 рік ним задекларовано дохід в розмірі 100830 грн.

Ураховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , зважаючи на дані про особу підозрюваного, враховуючи обставини справи, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному, як альтернативу, розмір застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 48000 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, у разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду та органу розслідування, не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти їх про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування з особами, які заявили та можливо заявлять про вчинені ним правопорушення, здати на зберігання слідчому свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України,-

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 9 липня 2017 року включно.

Роз`яснити, у відповідності до ч.3 ст. 183 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 , що в разі внесення ним, або іншою особою застави в сумі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 48000 грн., відносно нього може бути змінена міра запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду та органу розслідування, не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти їх про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування з особами, які заявили та можливо заявлять про вчинені ним правопорушення, здати на зберігання слідчому свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

Копію ухвали вручити підозрюваному, направити слідчому в провадженні якого знаходиться справа, прокурору Черкаської області - для відому, та начальнику СІЗО міста Черкаси.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали суду виготовлено 15 травня 2017 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1