АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1497/16 Справа № 205/6143/16-к Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5 захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року, якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 години 00 хвилин 03 лютого 2017 року з визначенням застави у розмірі 1 000 000 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволене клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24 години 00 хвилин 03 лютого 2017 року, з визначенням застави у розмірі 1 000 000 гривень

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не підтримує стосунків з дружиною та своїми дітьми, не має офіційного місця реєстрації, офіційно не працевлаштований, мешкає поза межами м. Дніпро, а також те, що останній, будучи офіційно повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, переховувався від органів слідства, у зв`язку з чим 25 серпня 2016 року було винесено ухвалу про його затримання з метою приводу, а також у зв`язку з неможливістю встановлення його міцезнаходження та відсутності з ним зв`язку, ОСОБА_7 був оголошений в розшук, а тому є всі підстави вважати, що останній може переховуватися від органів слідства та суду.

Крім того зазначає, що всі наведені обставини дають підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного є недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Захисник вказує, що посилання суду на те, що ОСОБА_7 було повідомлено про підозру належним чином та в результаті переховування був оголошений в розшук, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що будь-які данні про те, що останньому було відомо про розпочате щодо нього кримінальне провадження, відсутні. Також, зазначає, що ОСОБА_7 не брав участі у слідчих діях та не отримував повідомлень щодо оголошення його в розшук. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме що висновки суду щодо місця проживання підозрюваного в м. Перещепино суперечать подальшим висновкам про відсутність в нього постійного місця проживання.

На думку захисника, судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_7 з`явився до суду на розгляд клопотання про обрання міри запобіжного заходу добровільно, хоча мав всі можливості переховуватися від слідства та суду. Проігноровано і заяву останнього про можливість проживання у місті Дніпро на час досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку слідчого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 належним чином дотримався цих вимог закону.
Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, підтверджується низкою доказів, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_10 , які він надавав слідчому та в судах першої та апеляційної інстанції, і пояснював, що він у 2008 році передав ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 500 000 гривень, що на той час дорівнювало 100 000 доларів США. Певний час він отримував від ОСОБА_7 проценти за користування грошовими коштами, а у 2013 році, ОСОБА_7 припинив виплачувати проценти і відмовився повертати грошові кошти, пояснивши, що передав їх громадянину Арутюнову, з яким він, ОСОБА_10 , ніколи не бачився, а також іншим особам, начебто для розвитку бізнесу. В липні 2015 року за його заявою було порушене кримінальне провадження по факту шахрайських дій, про що було повідомлено ОСОБА_7 в приміщенні Яхт-клубу «Дніпро», де ОСОБА_7 був керівником. Після цього, ОСОБА_7 зник у невідомому напрямку та не відповідав на телефонні дзвінки; витягом з ЄРДР згідно якого 22.07.2015 року за заявою потерпілого ОСОБА_10 внесені відомості до ЄРДР за фактом вчинення нього злочину ОСОБА_7 /а.к.п. 1/; заявою про вчинення злочину, в якій потерпілий виклав обставини вчиненого щодо нього злочину і вказав саме на ОСОБА_7 як на особу яка шахрайським способом заволоділа його грошовими коштами /а.к.п. 3/; копією договору поруки від 20.06.2008 року згідно якого ОСОБА_7 приймав від ОСОБА_11 грошові кошти що підтверджував власним підписом та під час його допитів не заперечував факту отримання коштів /а.к.п. 89/; показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 які були свідками передачі ОСОБА_10 . ОСОБА_7 грошових коштів та пояснювали, що потерпілий мав проблеми з ОСОБА_7 , а саме що останній не передає ОСОБА_10 документи щодо бізнесу в який вкладав грошові кошти потерпілий, не показував будівництво та уникав зустрічі з ОСОБА_10 /10-12/ та іншими доказами.
Також є правильним висновок слідчого судді про наявність щодо ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ймовірності переховування від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується фактом перебування ОСОБА_7 у розшуку (постанова від 25.07.2015 року а.к.п. 26). Також свідок ОСОБА_14 пояснював, що є членом яхт клуба «Днепр», головою якого був ОСОБА_7 , і останній раз його бачив 25.07.2015 року, при цьому в подальшому не зв`язок останній не виходив.
Доводи підозрюваного про те, що йому стало відомо про кримінальне провадження щодо нього про складену підозру тільки 06.12.2016 року спростовуються показаннями потерпілого та його представника про те, що ОСОБА_7 неодноразово повідомлявся про необхідність повернення грошових коштів, а також був повідомлений про звернення потерпілого із заявою до правоохоронних органів за фактом шахрайських дій ОСОБА_7 , після чого зник та перестав виходити на зв`язок з ними. Узгоджуються з цими показаннями і показання ОСОБА_15 , яка, будучи допитаною у статусі свідка, зазначила, що підтримувала з ОСОБА_7 приятельські стосунки та останній раз спілкувалася з ним 09.08.2015 р. у приміщення Дніпропетровського крейсерського яхт-клубу, після чого телефонувала останньому, втім його телефон був відключений і у подальшому на зв`язок він не виходив (а.к.п. 14, 15).
Перевіряючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років; враховує відсутність у нього соціальних зв`язків, а саме, те, що ОСОБА_7 не підтримує стосунків з дружиною та своїми дітьми, не проживає за місцем реєстрації, не має постійного місця проживання, а згідно його поясненням мешкає поза межами м. Дніпро в м. Перещепино у двоюрідній сестри, втім будь-яке підтвердження цього відсутнє; що підозрюваний офіційно не працевлаштований, дітей та інших осіб на утриманні не має.
Крім того, колегія суддів враховує, що існують достатні підстави обґрунтовано припускати, що ОСОБА_7 , будучи повідомленим потерпілим та його представником про їх звернення до правоохоронних органів з приводу його шахрайських дій, виїхав за межі м. Дніпропетровська, припинив використання раніше наявних в нього засобів мобільного зв`язку та переховувався від органів досудового розслідування, в зв`язку з чим оголошувався його розшук і приймалось рішення про надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991 року, зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Враховуючи вищенаведені обставини даного кримінального провадження, наявність вказаних ризиків, колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, на підставі п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України, оскільки саме такий вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження, що виключає можливість застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, про який просили підозрюваний та його захисник.

Судом першої інстанції виконані належним чином і вимоги кримінального процесуального закону (ч. 3 ст. 183 КПК України) щодо визначення розміру застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним відповідних обов`язків і розрахований у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо недоведеності ризиків і про те, що поведінка та відомості про особу підозрюваного дають підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, і приходить до висновку відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року, якою до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2