Справа № 534/1054/16-к
Провадження №1кп/534/9/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2017 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Горішні Плавні Полтавської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238 від 02.04.2014р. за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, не одруженого , не працюючого ,з повною середньою освітою , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого:

- 09.07.2012 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України -штраф в розмірі 10000 гривень;

- 18.04.2013 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15.10.2013 року вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.04.2013 року з ч. 2 ст. 186 КК України перекваліфіковано на ч. 2 ст. 190 КК України та засудженого до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України приєднано 10000 гривень штрафу за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.07.2012 року за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України , остаточно вважати до засудженим до 1 року 6 місяців позбавлення волі зі штрафом в розмірі 10000 гривень, 06.03.2014 року звільненого у зв`язку з відбуттям покарання;

- 06.12.2016року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 , ч.2 ст.190 , ч.1 ст.71 КК України - 4 роки позбавлення волі ( вирок не набрав законної сили , оскаржується в апеляційному порядку ) ;

- за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області 23.03.2016року за ч.1 ст.187,ч.2 ст.186 КК України 4 роки 2 місяці позбавлення волі ,
-за ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :
07.11.2015 року приблизно о 16 год. 15 хв., ОСОБА_8 , проходячи по тротуарній доріжці, поблизу паркана загальноосвітньої середньої школи № 4, за адресою: вулиця Конституції 20, у місті Горішні Плавні (раніше Комсомольськ), зустрів раніше знайомого ОСОБА_5 . В цей час у нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння

майном ОСОБА_5 .

ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення дзвінка попросив у свого знайомого ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон марки «LG» моделі L Fino, на що останній погодився та добровільно передав зазначений мобільний телефон , однак ОСОБА_8 , незаконно заволодів вищевказаним телефоном та зник, завдавши потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 763 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 16.05.2016 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, під вигаданим приводом, зайшов до приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, з дивану загальної кімнати викрав мобільний телефон марки «SUMSUNG» моделі GT-S7262, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 500 гривень, що належить ОСОБА_10 , яким користувався її неповнолітній син ОСОБА_11 , чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

22.04.2016 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_9 прибув до 4 під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де зустрів ОСОБА_12 . Після цього у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна у ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, з правого карману кишені куртки ОСОБА_12 викрав мобільний телефон арки «Sony Eriksson» J 300 i, imei: НОМЕР_2 , чим завдав останньому матеріального збитку на суму 162 гривні. Після чого ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши факт вчинення ним 22.04.2016р. крадіжки телефону потерпілого ОСОБА_13 при обставинах, вказаних в описовій частині даного вироку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 , крім його повного визнання, доведена зібраними доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме: протоколом огляду речей від 30.04.2016р. з фото таблицями , згідно якого оглядався мобільний телефон «Sony Eriksson» J 300 i », який добровільно видала матір обвинуваченого ОСОБА_14 (т.2 а.с.56-59) ; речовим доказом мобільним телефоном «Sony Eriksson» J 300 i », який переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_12 (т.2 а.с.62,63), висновком експерта згідно якого вартість мобільного телефону «Sony Eriksson» J 300 i » з урахуванням зносу становить 162 грн .
В судовому засіданні ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 не визнав повністю, зазначаючи про свою непричетність до відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_8 зазначив , що дійсно він спілкувався із своїм знайомим ОСОБА_5 , останній добровільно передав йому телефон , оскільки йому необхідно було зателефонувати , потім він повернув телефон потерпілому , потім знову попросив , щоб зателефонувати, зателефонував і тримаючи телефон у ріці зайшов до себе додому, потім вийшов щоб віддати телефон потерпілому , однак останнього біля будинку не було. Просив суворо його не карати і врахувати те , телефони , якими він незаконно заволодів повернуті потерпілим і вони не мають до нього матеріальних претензій .
За епізодом незаконного заволодіння телефоном потерпілої ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав повністю і підтвердив обставини , зазначені в обвинувальному акті вказавши , що перебуваючи в квартирі потерпілої він таємно викрав її мобільний телефон .
За епізодом заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 вина обвинуваченого ОСОБА_8 , крім його повного визнання, доведена зібраними доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме: протоколом огляду речей від 17.05.2016р. з фото таблицями , згідно якого оглядався мобільний телефон « SUMSUNG» моделі GT-S7262 », який добровільно видав ОСОБА_15 , вказуючи на те , що придбав його у ОСОБА_16 (т.2 а.с.49-51); речовим доказом мобільним телефоном « SUMSUNG» моделі GT-S7262 », який переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_10 (т.2 а.с.52,53); висновком експерта згідно якого вартість мобільного телефону « SUMSUNG» моделі GT-S7262 » з урахуванням зносу становить 500 грн(.т.2 а.с.54).
Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні умисних дій, що виразилися у заволодінні майном потерпілої ОСОБА_10 і кваліфікує їх за ч.2 ст.185 КК України , оскільки він таємно викрав чуже майно.
За епізодом незаконного заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 вина обвинуваченого ОСОБА_8 , крім його часткового визнання, доведена зібраними доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.11.2016р. , згідно якої ОСОБА_5 попереджений про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину , зазначає , що 07.11.2015р. приблизно о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_17 шляхом зловживання довірою заволодів мобільним телефоном « SUMSUNG» , який належить ОСОБА_18 та мобільним телефоном «LG» моделі L Fino » , який належить йому , при цьому зазначає , що йому завдано майнової шкоди на суму 3000 грн , а ОСОБА_18 на суму 300 грн (т.2 а.с.66,67); протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 від 21.12.2016р., згідно якого потерпілий ОСОБА_5 вказує , що обвинувачений ОСОБА_8 попросив у нього мобільний телефон , щоб зателефонувати , він погодився і дав свій телефон останньому. Обвинувачений під приводом телефонного дзвінка почав відходити в сторону , а потім відійшовши на достатню відстань втік (т.2 а.с.69-73).
Крім того, стороною обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується в тому , 07.11.2015 р. приблизно о 16 год. 15 хв., ОСОБА_8 , проходячи по тротуарній доріжці, поблизу паркана загальноосвітньої середньої школи № 4, за адресою: вулиця Конституції 20, у місті Горішні Плавні (Комсомольськ), зустрів раніше знайомого ОСОБА_5 . В цей час у нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення дзвінка попросив у ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон марки «LG» моделі L Fino, на що останній погодився та добровільно передав зазначений мобільний телефон.

Після чого, ОСОБА_8 без застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме стрімко побіг в протилежному напрямку від потерпілого ОСОБА_5 , на оклики потерпілого не реагував, тим самим, відкрито заволодівши мобільним телефоном марки «LG» моделі L Fino, сірого кольору, який належить ОСОБА_5 , чим завдав останньому матеріального збитку на суму 763 гривні та зник з місця вчинення кримінального правопорушення і розпорядився викраденим на власний розсуд.

Надавши відповідну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку про те , дії ОСОБА_8 щодо заволодінням майна потерпілого ОСОБА_5 неправильно кваліфіковані , як грабеж.
Факт вчинення даного злочину - відкритого викрадення обвинуваченим ОСОБА_8 майна потерпілого ОСОБА_5 наявними у справі доказами достовірно не підтверджений .
Викладені в обвинувальному акті обставини щодо заволодінням ОСОБА_8 майном потерпілого ОСОБА_5 не відповідають фактичним обставинам справи .
Сторона обвинувачення обґрунтовує кваліфікацію дій ОСОБА_8 саме показаннями потерпілого ОСОБА_5 . Однак, як вбачається із свідчень в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 він пояснив, що передавав обвинуваченому ОСОБА_8 мобільний телефон добровільно на його прохання зателефонувати після чого обвинувачений повернув телефон , через незначний проміжок часу він знову добровільно на прохання обвинуваченого передав мобільний телефон , після чого обвинувачений ОСОБА_8 із зазначеним телефоном зайшов до себе додому . При цьому на вчинення будь яких дій ОСОБА_8 щодо неправомірного вилучення у нього мобільного телефону потерпілий в судовому засіданні не посилався .
Як вбачається із наданих суду доказів потерпілий на досудовому слідстві при зверненні в поліцію з відповідною заявою про злочин на вчинення ОСОБА_8 грабежу не посилався , ОСОБА_5 після попередження про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину , зазначав , що 07.11.2015р. приблизно о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_17 саме шляхом зловживання довірою заволодів його мобільним телефоном
Пояснення ОСОБА_5 в судовому засіданні з цього приводу суперечливі , оскільки він повністю підтвердив в судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначаючи ,що між ними дружні стосунки і після того , як він дав свій телефон ОСОБА_8 подивитись і зателефонувати , останній роздивлявся його , з`ясовував скільки він коштує , деякий час ніс його в своїй руці та в кармані. В обвинувальному акті зазначено , що саме шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення дзвінка ОСОБА_8 попросив у ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон , на що останній погодився та добровільно передав зазначений мобільний телефон .
Як було встановлено в судовому засіданні , при дослідженні письмових доказів та показань обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_5 стосовно способу заволодінням телефоном, ці показання та докази у вчиненні грабежу обвинуваченого не викривають .
Пояснення потерпілого ОСОБА_5 про обставини вчинення ОСОБА_8 грабежу його майна не конкретні та не переконливі, суперечать його ж свідченням з цього приводу даним в ході слідчого експерименту , де він посилався на те , що наздогнав ОСОБА_8 , схопив його за кофту , однак обвинувачений вирвався і продовжив різко тікати в сторону свого будинку. В той час , як в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав , що після того , як в черговий раз передав телефон обвинуваченому ОСОБА_8 він деякий час йшов з ним по вулиці , разом з ним зайшов до під`їзду будинку , де проживає ОСОБА_8 , а потім , коли обвинувачений зайшов до себе додому і зачинив за собою він приблизно 15 хвилини чекав на нього . Показання потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні суперечливі , у зв`язку з чим за достовірний доказ по викриттю ОСОБА_8 в грабежі чужого майна визнаними бути не можуть .
Інших доказів винуватості ОСОБА_8 вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст186 КК України, окрім свідчень потерпілого ОСОБА_5 суду не надано.
В той же час, з фактичних обставин справи, встановлених судом, які суд вважає доведеними, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , попросивши у потерпілого телефон подивитись та зателефонувати, телефон йому не віддав, а заволодівши ним, покинув місце пригоди і був змушений повернути його власнику тільки після звернення останнього в поліцію, вчинивши тим самим шахрайські дії по заволодінню майном ОСОБА_5 шляхом обману . Ці обставини об`єктивно підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_5 . Не спростовані вони і самим обвинуваченим та стороною захисту.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного.
Стаття 370 КПК України передбачає, що вирок суду повинен бути законним , обґрунтованим і вмотивованим , а обґрунтованим є рішення на підставі обєктивно зясованих обставин справи, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94КПК України. Відповідно до ч. 3ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні правопорушення.
За таких умов суд не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_8 по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України і кваліфікує їх за ч.2 ст.190 КК України, оскільки ОСОБА_8 скоїв умисні дії , що виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою з кваліфікуючою ознакою повторності.
Призначаючи покарання обвинуваченим суд керується ст.ст. 65-67 КК України.
Як обставину, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , суд враховує його щире каяття.
Як обставину, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує його щире каяття по епізоду викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 .
Обставин , що обтяжуть порання обвинувачених судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів , всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності і не став на шлях виправлення , не одружений і не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває , соціально корисною діяльністю не зайнятий, за місцем проживання характеризується позитивно. Наведені вище данні, що характеризують особу обвинуваченого, його антисоціальний образ життя, вчинення ним ряду злочинів за даним вироком, свідчать про те, що ОСОБА_8 становить підвищену суспільну небезпеку і його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому суд призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185,ч.2ст.190ККУкраїни. Тільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення злочину проти власності , в даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Комсомольського міського суду від 23.03.2016р., не одружений, не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває , перебуває на диспансерному обліку у лікаря терапевта з приводу хронічного захворювання , соціально корисною діяльністю не зайнятий, за місцем проживання характеризується позитивно. Наведені вище данні, що характеризують особу обвинуваченого, свідчать про те, що виправлення ОСОБА_9 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому суд призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185КК України. Тільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. З врахуванням особи обвинуваченого,фактичних обставин кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення останнього можливе в умовах ізоляції його від

суспільства, застосувавши до нього покарання у вигляді позбавлення волі на строк в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, за якою його визнано винним.
Оскільки винесений відносно ОСОБА_8 вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.12.2016 року, яким він засуджений за ч.2 ст.186, ч.2ст.190, ч.1ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі, який на даний час не набрав чинності і оспорюються обвинуваченим в апеляційному порядку, суд не призначає покарання за ч.4 ст.70 КК України , оскільки згідно п.11 ч.1 ст.537 КПК України суд має право вирішувати питання про застосування покарань за наявності кількох вироків .
Оскільки відносно обвинувачених в даному кримінальному провадженні не обиралася ніяка міра запобіжного заходу, суд вважає за доцільне до набрання даним вироком чинності обрати відносно обвинувачених з метою забезпечення виконання процесуальних рішень міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взявши їх під варту в залі суду негайно.
Судові витрати відсутні.
Питання про речові докази вирішено судом відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі .
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.03.2016року і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці.
ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.185 , ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання :
- за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 190 КК України 1рік 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у вигляді 2 років позбавлення волі.
Обрати щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід кримінального провадження у виді тримання під вартою, взявши їх під варту в залі суда.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 рахувати з 21.07.2017 року.
У відбуту частину покарання зарахувати ОСОБА_8 час тримання під вартою з 08.11.2016р. по 07.01.2017р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази : мобільний телефон марки «SОNУ Еrіkssоn J 300 і » переданий під розписку потерпілому ОСОБА_12 залишити останньому , як йому належний (т.2 а.с.62); мобільний телефон «SUMSUNG»моделі GT-S7262 переданий під розписку потерпілій ОСОБА_10 залишити останній , як їй належний(т.2 а.с. 52)
Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1