Справа № 447/191/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1030/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 ч.2 п.12 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 000214 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_10 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.07.2016 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Львівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Солонів Червоноармійського району Рівненської області, зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 п.12 ст.115 КК України,
за участю:

прокурора прокуратури Львівської області - ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

встановила:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.07.2016 року:

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 - у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силі - залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахується з моменту затримання з 22 год. 15 хв. 06 грудня 2011 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 06 грудня 2011 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 10 (десяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі

Запобіжний захід ОСОБА_8 - у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силі - залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з моменту затримання (Т-1, а.с.141), з 23 год. 45 хв. 06 грудня 2011 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 06 грудня 2011р. по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 (сто тисяч) грн. та матеріальної шкоди в сумі 5000 грн. відмовлено.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

По даній справі подала апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_6 , яка просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити в частині призначення покарання ОСОБА_9 , призначивши йому 10 років позбавлення волі.

Вважає вирок надто суворим відносно ОСОБА_9 , та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, пробачила останнього за вчинене, їй батько ОСОБА_9 частково відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду.

На вирок суду першої інстанції подав апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просить вирок змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 396 КК України.

Апелянт поклакається, що ОСОБА_8 звинувачено у вчиненні умисного вбивства за попередньою групою осіб, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, але таке нічим не доведено і не відповідає зібраним матеріалам справи, оскільки ОСОБА_12 не вчиняв жодних протиправних дій по відношенню до ОСОБА_13 під час їхнього спільного відпочинку. Тим більше, що ОСОБА_12 був у дружніх стосунках з ОСОБА_14 , що підтверджує потерпіла, свідки та родичі загиблого. Мотиву вбивати у ОСОБА_12 не було і це не доведено ні судом, ні слідством. Тим більше немає підтвердження попередньої змови групи осіб щодо вбивства ОСОБА_14 після того, як останній відмовився відкрити сейф. А тому, враховуючи ряд інших доказів, можна зазначити, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України.

Даний вирок оскаржив обвинувачений ОСОБА_9 , який просить застосувати ст. 72 КК України, зарахувати відбутий строк та звільнити в залі суду з - під варти, або призначити мінімальну міру покарання.

Апелянт покликається, що його вина досудовим слідством доведена не була, зі сторони прокуратури допускалися грубі помилки, потерпіла в суді просила дати йому мінімальну міру покарання, всі докази ґрунтуються на припущеннях та на показах свідків, яким казали, що говорити працівники міліції. Вбивати людину за відмову відкрити сейф це абсурд, це випадковість що так трапилося.

Зазначає, що жодних підстав та даних, які б вказували про наявність у його діях умислу не встановлено ні на досудовому розслідуванні, ні в суді. Річка була невелика, не глибока і ніхто не думав, що ОСОБА_14 й втопиться.

На даний вирок подав апеляційну скаргу прокурор у кримінальному процесі ОСОБА_10 , який просив вирок суду першої інстанції щодо обвинувачений ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість та постановити новий вирок, яким призначити покарання за п.12 ч.2 ст. 115 КК України : ОСОБА_9 13 років позбавлення волі, а ОСОБА_8 12 років позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичні обставини справи апелянт покликається, що судом не було застосовано більш суворе покарання враховуючи обставини справи, оскільки неналежно оцінив особи обвинувачених. Зокрема не було враховано, що на момент скоєння злочину ОСОБА_9 був діючим працівником правоохоронних органів, та всупереч своїм обов`язкам протягом дня застосовував до потерпілого фізичний та психологічний тиск. Не враховано, що ОСОБА_12 при наявності очевидних доказів своєї вини в скоєному не визнав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин:

29.11.2011 року, ОСОБА_9 , о 14 годині, перебуваючи в своїй квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , під час спільного розпиття спиртних напоїв із своїми знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , між ним та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт на ґрунті того, що останнього було звинувачено у спробі самовільного відкриття сейфу, належного його батькові, у вересні 2011 року, облаштованого в помешканні ОСОБА_9 , у якому зберігались належні його батькові мисливська рушниця та набої до неї та розпиття без дозволу пляшки віскі.

Продовжуючи свої дії, спрямовані на примушення ОСОБА_13 до визнання факту спроби відкриття сейфу, або вказівки осіб, які могли це вчинити, можливо ОСОБА_15 , ОСОБА_9 наніс ОСОБА_13 два удари кулаком в обличчя, спричинивши, згідно висновку судово-медичної експертизи № 105/11, від 10.01.2012 року, синці в лівій орбітальній ділянці, на верхній повіці правого ока; крововиливи на слизовій оболонці верхньої і нижньої губ, які в живої людини відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого останній повідомив, що це міг вчинити ОСОБА_16 ..

В подальшому ОСОБА_9 , розповів ОСОБА_8 , який не був свідком конфлікту, причину такого, що виник між ним та ОСОБА_13 .. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діючи спільно та за попередньою змовою в групі осіб, з метою незаконного примушування ОСОБА_13 до визнання факту спроби відкриття згаданого сейфу, або вказівки на осіб, які це вчинили, шляхом залякування фізичною розправою, взявши з своєї квартири шнур для білизни у вигляді стального багатожильного тросу з пластмасовою ізоляцією, сіли всі разом у викликаний ОСОБА_8 автомобіль-таксі під керуванням водія ОСОБА_17 , який їх доставив до водоймища, озера «Байкал», розташованого неподалік с.Дроговиж Миколаївського району Львівської області де продовжили словесно залякувати ОСОБА_13 ..

Продовжуючи свої незаконні дії, щодо примушення ОСОБА_13 до визнання факту спроби відкриття сейфу, що належав батькові ОСОБА_9 , або вказівки на осіб, які це могли вчинити, в цей же день о 19.25 годин, обвинувачені та ОСОБА_13 тим же самим автомобілем приїхали на берег річки «Зубра», яка протікає неподалік села Устя Миколаївського району Львівської області, де ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вийшовши разом з ОСОБА_13 з автомобіля та підійшовши до берегу річки «Зубра» продовжили погрожувати ОСОБА_13 позбавленням його життя, шляхом утоплення в річці у випадку відмови визнати факт відкриття сейфу, або вказівки осіб, які могли це зробити.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які діяли за попередньою змовою в групі осіб, об`єднані спільним умислом на вчинення вбивства ОСОБА_13 шляхом його втоплення, використовуючи свою чисельну і фізичну перевагу, з метою подолання можливого опору потерпілого, ОСОБА_9 зв`язав йому за спиною руки стальним багатожильним тросом з пластмасовою ізоляцією після чого, умисно зіштовхнули ОСОБА_13 в річку «Зубра», в результаті чого, останній, перебуваючи в безпорадному стані, маючи зв`язані за спиною руки та не маючи змоги врятувати своє життя, втонув.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 105/11, від 10.01.2012 року, причиною смерті ОСОБА_13 є механічна асфіксія внаслідок втоплення у воді.

ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин:

29.11.2011 року, ОСОБА_8 о 14 годині, перебуваючи в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживав ОСОБА_9 , під час спільного розпиття спиртних напоїв із своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , тимчасово вийшовши з кімнати та не будучи безпосередньо присутнім під час того, як між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт з приводу того, що останнього було звинувачено у спробі самовільного відкриття сейфу у вересні 2011 року, облаштованого в помешканні ОСОБА_9 , у якому зберігались належні його батькові мисливська рушниця та набої до неї, і не будучи свідком нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 однак повернувшись до кімнати побачив ОСОБА_13 , який виходив з кухні вказаної квартири і у якого з носа йшла кров.

Будучи повідомленим ОСОБА_9 про причини виниклого конфлікту між ним і ОСОБА_13 в подальшому, діючи спільно та за попередньою змовою в групі осіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою незаконного примушування ОСОБА_13 до визнання факту спроби відкриття згаданого сейфу, або вказівки на осіб, які могли це вчинити, шляхом залякування фізичною розправою, сіли разом у викликаний ОСОБА_8 автомобіль-таксі під керуванням водія ОСОБА_17 , водій якого їх доставив до водоймища озера "Байкал", розташованого неподалік с.Дроговиж Миколаївського району Львівської області, де продовжили словесно залякувати ОСОБА_13 ..

Продовжуючи свої незаконні дії, щодо примушення ОСОБА_13 до визнання факту спроби відкриття сейфу, що належав батькові ОСОБА_9 , в цей же день о 19.25 годин, обвинувачені та потерпілий тим же самим автомобілем прибули до берегу річки «Зубра», яка протікає неподалік села Устя Миколаївського району Львівської області, де ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили погрожувати ОСОБА_13 позбавленням його життя, шляхом утоплення в річці, у випадку відмови визнати факт відкриття сейфу, або вказівки осіб, які могли це зробити.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діяли за попередньою змовою в групі осіб, об`єднані спільним умислом на вчинення вбивства ОСОБА_13 шляхом його втоплення, використовуючи свою чисельну і фізичну перевагу, з метою подолання можливого опору потерпілого, ОСОБА_9 зв`язав йому за спиною руки стальним багатожильним тросом з пластмасовою ізоляцією, який був ними взятий з квартири, після чого, умисно зіштовхнули ОСОБА_13 в річку "Зубра", в результаті чого, останній, перебуваючи в безпорадному стані та не маючи змоги врятувати своє життя, втонув

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 105/11, від 10.01.2012 року, причиною смерті ОСОБА_13 є механічна асфіксія внаслідок втоплення у воді.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_11 підтримані обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про задоволення їх апеляційних скарг та апеляційної скарги потерпілої та залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора про задоволення його апеляційної скарги та залишення без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги учасників процесу не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що в його діях не було умислу в заподіянні фізичної шкоди, а в подальшому і смерті потерпілому ОСОБА_13 та покликання адвоката ОСОБА_7 , що ОСОБА_8 безпідставно звинувачено у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті людини, оскільки останні не вчиняв жодних протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_13 , та у нього не було на це мотиву, то ці обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм дана належна оцінка.

Зокрема допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що він працює таксистом і його близько 14 год. викликав по телефону ОСОБА_18 в с.Липівку. Прибувши на місце ОСОБА_19 сів біля нього, а ОСОБА_9 позаду пасажира. ОСОБА_19 сказав їхати в с.Дроговиж, потім в с.Устя. Дроговиж просто проїзджали. ОСОБА_20 в с.Устя шукали ОСОБА_21 , про що чув розмову між ними. Обоє пасажири вийшли з машини і пішли до будинку, який був в іншому кінці села. В будинку нікого не було, заходили за будинок. Повернулися через 15-20 хв. і повернулися в с.Липівку.

Другий раз знову зателефонував ОСОБА_18 близько 18 год.. Прибувши сіли знову так само. І поїхали в с.Устя, до кого не знає, але зрозумів, що шукають знову ОСОБА_21 . По дорозі куди їхати казала третя особа. Куди приїхали не знає, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли з машини і кудись пішли і їх не було 5-10 хв., потім поїхали в сУстя., по дорозі звернули на озеро біля с.Дроговиж. Всі вийшли і кудись пішли в сторону озера. Їх не було біля 20 хв.. Повернувшись поїхали в с.Устя однак, не доїхавши до с.Устя зупинилися біля річки, зупинитися сказав третій. Всі троє вийшли з машини і пішли в сторону кладки, було темно. Пасажирів не було близько 20-25 хв.. Повернулися тільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і сказали їхати в с.Липівку. Запитався де третій і ОСОБА_8 відповів не пам`ятає як чи пішов рибалити чи втік в село. Поїздка тривала 2 год. Розраховувався ОСОБА_9 .. Було видно, що вживали алкоголь. На третього під час поїздки ніхто не тиснув, він почувався вільно. Пізніше дзвонив ОСОБА_8 і казав, щоб нікому нічого не казав. За поїздку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що 29.11.11р. подзвонив ОСОБА_9 і питав номер телефону ОСОБА_14 і попросив попрати його речі. Речі були в кульку, а вони були в квартирі ОСОБА_23 . Серед речей були кросівки і дві пари штанів. Штани були зачухані і грязні. Знає, що чорні штани і кросівки належали ОСОБА_9 , а класичні штани ОСОБА_8 .. На кросівках була кров. Вона повернувшись запитала в ОСОБА_9 за кров, на що той відповів, щоб вона не переживала і ОСОБА_8 сказав в присутності ОСОБА_9 , що " ОСОБА_24 " нема і не буде. ОСОБА_13 кликали "Кузею". ОСОБА_12 в подальшому вже 30.11.11р. пізно пішов додому, а ОСОБА_9 з її дозволу залишився в неї. В подальшому вона зрозуміла що ОСОБА_13 вбили ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .. На наступний день під вечір речі забрав ОСОБА_8 і казав мовчати бо має дітей і може не повернутися, заяву не писала. Вона подзвонила ОСОБА_25 , дружині ОСОБА_13 .. Також подзвонила в міліцію і повідомила про все. Працівники міліції в присутності ОСОБА_26 кричали на неї. Чітко деталей не пам`ятає. Однак, дійсно прибув наряд міліції, ОСОБА_26 кричав на неї, потім ОСОБА_12 погрожував. Була перелякана і ствердила, що була в стані сп`яніння.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показав, що на час вчинення злочину працював начальником спецвідділу ТУМ і по телефону 102 зателефонувала особа жіночої статі і повідомила, що пропала людина. Прибувши на місце зайшли до даної особи, щоб вияснити дані, це була ОСОБА_28 , яка відмовилася писати заяву і була в неадекватному стані, було чути різкий запах алкоголю, пояснити нічого не могла, до квартири не пустила. Через 4 дні дружина загиблого написала заяву. Всі дії проходили вночі. Прізвищ і дат не пам`ятає. Горіна казала, що в зникненні винен ОСОБА_9 .. Дзвонив до батька ОСОБА_26 , який повідомив що син вдома.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показав, що працює водолазом і дійсно був виклик про утоплення на ріці Зубра Миколаївського району. Труп знайшли за 70м. від місця де їм вказали. Знайшли тіло де руки і ноги були зв`язані дротом. Берег крутий, глибина 1-3 м. був водоворот, швидкість течії середня. Тіло може плисти під водою 8 год. поки не спливе. Тіло попало в затор, під коряги і застряло за містком. Руки були зв`язані точно, а щодо зв`язаних ніг на уточнююче запитання чітко не пам`ятає, бо минуло багато часу. Дріт був в ізоляції. Тіло перетягли на інший берег правий і починали шукати з лівого. Ширина ріки до 10м.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 показав, що працює водолазом і в грудні 2011 року їм наказали виїхати на р. ОСОБА_31 . Вказали де шукати тіло. За містком до 10м. знайшов тіло, на яке наткнувся ногою. Руки були зв`язані дротом, чітко яким не пам`ятає і воно почало трохи розкладатися. Тіло зачіпається за коряги коли твердне.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 показала, що загиблий був її рідним братом. 29.11.2011 р. дзвонив ОСОБА_9 і запитав де в с.Устя стадіон бо має зустріч з братом і вона повідомила де. На другий день було в ОСОБА_33 де остання розповіла їй про свої підозри і сказала, що їй погрожували і 30.11.2011р. вона телефонувала до ОСОБА_9 і питала де брат. Горін була настрашена, трохи випивша але адекватна.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що є рідним братом загиблого. Дійсно випили в ОСОБА_9 віскі. Знає, що вбили брата, обіцяли відкупити віскі. Приїзджав ОСОБА_34 і кричав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 показала, що загиблий є її шваґром, і всі вони є друзі. 30.11.2011р. з квартири ОСОБА_36 виходив ОСОБА_37 і ОСОБА_38 . Про все їй розповіла ОСОБА_39 . Дійсно приїзджали працівники міліції і говорили на підвищених тонах. Зі слів ОСОБА_36 їй і дитині погорожували.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 показав, що під час вчинення злочину працював слідчим. Розслідування справи почав після затримання виконавши вимоги КПК, передав справу до суду. Про скарги захисників нічого не відомо. Розслідував справі на підставі постанови прокурора.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 показав, що на час розслідування справи працював старшим слідчим з особливо важливих справ УВС. Виїхав в м.Миколаїв для надання допомоги в розслідуванні справи. Під час проведення оперативних заходів йому повідомили, що в Миколаївському РВ є особи, які останні спілкувалися з загиблим. Першим спілкувалися з ОСОБА_9 . Відомо, що була явка з повинною. Таксист повідомив, що їхало три особи, повернулося дві особи. Розслідування справи запам`яталося тим, що завдяки ОСОБА_9 вдалося встановити місце знаходження трупа, руки якого були зв`язані тим самим дротом, що був в квартирі. ОСОБА_9 визнав свою вину, аналогічні покази потім дав ОСОБА_8 .. Все це чітко пам`ятає оскільки, де був труп вказав вбивця і поснив, як специфічно були зв`язані руки.Під час розслідування жодного тиску на обвинувачених не було. ОСОБА_26 пояснював, що все це відбулося випадково, він його вдарив і ОСОБА_14 впав, але потім згадав, що в нього були зв`язані руки. Рішення про затримання приймали без участі захисника однак, ст.63 Конституції України була роз`яснена. Про наявність захисника не було відомо. Відомо, що труп попав в круговерт за містком і його затиснуло в ямі і зачепився за коріння. Хто зв`язував руки чітко не може пригадати однак, повідомив що обвинувачені діяли чітко і злагоджено як під час вчинення злочину так і після його вчинення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_42 показав, що на час вчинення злочину працював начальником ГУ ПВС. ОСОБА_9 повідомив про обставини злочину і йому було запропоновано скласти явку з повинною про що велася відео зйомка. На час написання явки труп не був знайдений, але в явці було чітко вказано його місцезнаходження і вказано, що руки були зв`язані. Насильство над ОСОБА_9 ніхто не вчиняв, скарг не було, його оцінювали як міліціонера і хотіли розібратися.

Крім того, суд першої інстанції оглянувши та оголосивши матеріали справи, зокрема висновки експертів, протоколи огляду місця події та додаткового огляду місця події, протокол відтворення обстановки та обставин події з використанням відеозапису, протокол обшуку, протокол виїмки, акти стаціонарної комплексної судової психіатрично-наркологічної експертизи щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , дійшов до висновку, що оглянуті в судовому засіданні відеозаписи (як позначено на відеокасетах, явки з повинною ОСОБА_9 , допит підозрюваного ОСОБА_8 , №1 відтворення з водієм таксі, №2 відтворення з водієм таксі та протоколи різноманітних слідчих дій, які вчинені після допиту ОСОБА_9 в якості свідка 06.12.2011 року, в ході якого він вказав, що працює БМОП «Беркут» та є міліціонером) суд першої інстанції визнав ці докази, у відповідності до ст.86 КПК України, як недопустимі, і такими, що не можуть бути використані при прийнятті рішення і на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення оскільки, вони здобуті в порушення вимог КПК України. Оцінюючи всі інші здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

На думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що ОСОБА_8 давав покази про те, що його не було біля містка на річці «Зубра» під час того, коли ОСОБА_9 пішов туди з потерпілим оскільки, розмовляв по телефону з матір`ю, з метою заперечення своєї вини у вбивстві потерпілого, що підтверджується протоколом огляду (т.7 а.с.174), де встановлено, що 29.11.2011 року в період з 16.06 до 20.49 години ОСОБА_8 не здійснював вихідних дзвінків та не приймав вхідних дзвінків, що свідчить про те, що він був безпосередньо присутній під час вбивства потерпілого.

Колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст. ст.24, 115 КК України, пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» судом першої інстанції доведено, що умисел на вбивство потерпілого виник в обвинувачених під час того, коли потерпілий відмовився вказати хто мав на меті відкрити сейф.

Про наявність у обвинувачених прямого умислу на вбивство потерпілого свідчать зокрема, спосіб вбивства де ОСОБА_9 заздалегідь взяв шнур для білизни з дому і в подальшому, вночі, зв`язавши потерпілому руки за спиною, вони зіштовхнули останнього у річку, а також поведінка обвинувачених, які виконавши усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, після вчинення злочину з метою приховання слідів вчиненого злочину, звернулась за допомогою до ОСОБА_33 , яка на прохання ОСОБА_9 випрала речі у великій кількості прального порошку з метою знищити сліди крові, які були на одязі, і в подальшому погрожували як свідку ОСОБА_43 так і ОСОБА_33 , щоб ті нікому не розповідали про відомі їм обставини.

Покликання прокурора у кримінальному провадженні про те, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав своєї вини у скоєному, а ОСОБА_9 на момент скоєння злочину був діючим працівником правоохоронних органів, то все це спростовується тим, що судом першої інстанції взято до уваги дані про особи обвинувачених, яким дана належна характеристика, їх відношення до скоєного та обрано обвинуваченим покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України визнаний особливо тяжким, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину, його мотиви, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, вину у вчиненні злочину визнав частково, частково відшкодував заподіяну потерпілій шкоду і батьки продовжують відшкодовувати завдану шкоду, визнав позовні вимоги, пом`якшуючою обставиною суд визнає сприяння слідству у відшуканні трупа потерпілого, обтяжуючих обставин судом не встановлено; особу обвинуваченому ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, вину у вчиненні злочину не визнав, не визнав позовні вимоги, пом`якшуючих чи обтяжуючих обставин судом не встановлено, та їм було обрано покарання в межах санкції статті.

Дані покарання відповідають вимогам ст.65 КК України, підстав для їх пом`якшення чи погіршення, як це просять потерпіла та прокурор, немає.

Будь-яких підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст. 115 КК України на ст. 396 КК України колегія суддів не вбачає.

Матеріалами кримінального провадження спростовується покликання апелянта ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції не зарахував йому в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, оскільки у вироку зазначено, що у відповідності до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 06.12.2011 року по день набрання вироком законної сили.

За таких обставин вирок суду першої інстанції відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим, підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.07.2016 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченими, які перебувають під вартою з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:
Судді: