АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/698/17 Справа № 207/1018/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, що приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам?янське Дніпропетровської обл., громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, маючого на утриманні малолітню доньку не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешкаючого у АДРЕСА_2 ,
засуджено за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі ,з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 07.02.2016 року, близько 20 години 30 хвилин, знаходився в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем своєї реєстрації, в будинку АДРЕСА_1 , вирішив скоїти розбійний напад на раніше знайому йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поєднаний з її вбивством з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном потерпілої. При цьому він в коридорі свого будинку взяв дерев`яну палку довжиною приблизно 1 метр та в той же вечір приблизно о 21.00. годині прийшов за місцем мешкання ОСОБА_9 , до будинку АДРЕСА_3 . Далі ОСОБА_7 підійшов до вхідних дверей, де запальничкою, яка була при ньому, перепалив капронову нитку, на яку було зачинено двері та проник до будинку. Коли ОСОБА_9 побачила його та направилась на кухню, зрозумівши злочинний намір ОСОБА_7 , то обвинувачений реалізуючи свій злочинний намір, утримуючи палку двома руками, застосовуючи насильство, небезпечне для життя потерпілої, навмисно напав на ОСОБА_9 , завдавши їй один удар по голові, від якого ОСОБА_9 впала на підлогу на спину. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 став лівою ногою між ніг потерпілої, а правою ногою з правого боку від неї та навмисно наніс ОСОБА_9 близько 15 ударів палкою в життєво важливий орган, а саме в область її голови. Потерпіла, намагаючись уникнути ударів, прикривала руками голову, але ОСОБА_7 , бажаючи настання смерті ОСОБА_9 , продовжував умисно наносити їй удари дерев`яною палкою, доки остання не перестала чинити опір та подавати ознаки життя.
Бажаючи довести до кінця свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , діючи навмисно взяв на тумбочці мобільний телефон «Нокіа» 1280, вартістю 190 грн., грошові кошти в сумі 471 грн. та інше майно, а всього викрав майна на загальну суму 2546,33 грн., чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 , яка є донькою загиблої ОСОБА_9 , на зазначену суму та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлено рани голови, крововилив під оболонки та у шлуночки мозку, крововилив у м`які покрови голови за сторони внутрішнього боку, скольчастий та лінійний переломи кісток черепу. Виявлена черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та в даному випадку призвела до настання смерті. Виявлені синці та садна кінцівок відноситься до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.
В апеляціях:

- обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи доведеності своєї вини та правильність кваліфікації скоєного злочину, просить призначити йому більш м`яке покарання, врахувавши те, що у нього є неповнолітня дитина та те, що він щиросердно розкаявся у скоєному злочині та допомагав слідчим органам під час досудового розслідування. Також вказує, що у нього склалося дуже тяжке матеріальне становище, він не міг найти роботу і скоїв злочин, хотів тільки взяти майно, а вбивати нікого не хотів.

- прокурор не погоджуючись з вироком суду першої інстанції просить його скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно не справедливим внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить ухвалити свій вирок яким визнати ОСОБА_7 , винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто належного йому майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 13 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
В обґрунтування своїх вимог, прокурор посилається на те, що при призначені покарання обвинуваченому судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, а також характер суспільної небезпеки правопорушення. Також посилається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом недостатньо враховано, що обвинувачений під час скоєння злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, вчинення ним злочину щодо особи похилого віку. Крім того прокурор звертає увагу, що суд при призначені обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання, як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю злочинів, суд не зазначив у вироку щодо конфіскації майна ОСОБА_7 , зокрема, вважав за необхідне зазначити щодо конфіскації всього майна, яке є власністю обвинуваченого, або його частини, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив змінити вирок суду, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів його апеляційної скарги, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Аналізуючи доводи прокурора та обвинуваченого щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даних про його особу, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до зазначених вимог закону.

Так, судом при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , обставини, які впливають на вид і розмір покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, визнав свою вину, розкаявся у скоєному, за місцем проживання характеризується посередньо. Колегія суддів зазначає, що районний суд обґрунтовано вказав на те, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, в стані алкогольного сп`яніння відносно особи похилого віку.

Відповідно до положень п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його поведінку до вчинення злочину, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей) тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначив покарання в межах санкції інкримінованих злочинів, яке за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для призначеного ОСОБА_7 більш м`якого покарання, як просить обвинувачений, а також для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, у вигляді 13 років позбавлення волі, як просить в своїй апеляції прокурор.

Щодо доводів в апеляційній скарзі прокурора про порушення вимог ст. 59 КК України, оскільки на його думку, суд конкретних не зазначив яке саме майно обвинуваченого ОСОБА_7 , підлягає конфіскації та в якій частині, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог ст. 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації майна, належно виконав вимоги ст. 59 КК України, та не порушив їх, оскільки тільки в разі конфіскації частини майна суд вказує на його частку, або перелічує предмети, які конфісковуються.

В даному випадку, передбачений кримінальним законом термін «конфіскація майна», який суд привів в резолютивній частині, не може тлумачитись двояко та передбачає конфіскацію всього майна, яке належить обвинуваченому.

Виходячи з наведеного, вирок суду є законним, обґрунтованим і належно вмотивованим, який зміні чи скасуванню не підлягає, а підстав для задоволення апеляцій прокурора та обвинуваченого, - не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, що приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання період знаходження ОСОБА_7 під вартою з 09.02.2016 року по 23.03.2017 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду: