Дата документу Справа № 332/664/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/664/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/778/303/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія оскарження ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2017 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи, Запорізької області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працюючого, не одруженого, перебуваю чого у цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 1 травня 2017 року із забороною залишати житло в період часу з 20.00 години до 06.00 години, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

За матеріалами провадження старший слідчий СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України за наступних обставин.

3 лютого 2017 р. ОСОБА_11 добровільно видав одноразовий медичний шприц градуюванням на 5мл. з прозорою рідиною об`ємом приблизно 1,1 мл. та масою 1,175 грама всередині, який він придбав за грошову винагороду у сумі 250 гривень у ОСОБА_12 , який проживає на теперішній час за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-167 від 8 лютого 2017 р., у складі прозорої безбарвної речовини виявлено наркотичний засіб МЕТАДОН, масою 0,010 грама (у перерахунку на основу), а також димедрол, який до наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів не віднесено.

Під час подальшого досудового розслідування встановлено, що на території Заводського району м. Запоріжжя ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає на теперішній час в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 протягом тривалого часу займається незаконним зберіганням та збутом особливо небезпечного наркотичного засобу КАНАБІСУ та наркотичного засобу МЕТАДОНУ, обіг яких заборонено та обмежено відповідно до Постанови КМУ від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів».

Крім того, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно придбав при невстановлених в ході досудового слідства обставинах полімерний медичний шприц одноразового застосування градуюванням на 2,5мл. з прозорою рідиною об`ємом 2,1 мл. всередині, яка згідно висновку експерта № 7-277 від 27.02.2017 містить у своєму складі наркотичний засіб МЕТАДОН, маса якого складає 0,0169 грама (у перерахунку на основу), а також димедрол, який до наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів не віднесено, який у подальшому незаконно зберігав при собі з метою збуту, після чого 22.02.2017 р., приблизно о 10 годині 55 хвилин, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_4 , незаконно збув ОСОБА_13 (під зміненими анкетними даними), шляхом продажу за 460 гривень.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, незаконно придбав при невстановлених в ході досудового слідства обставинах полімерний медичний шприц градуюванням на 2 мл. з прозорою безбарвною рідиною об`ємом 1,6мл. всередині, яка згідно висновку експерта № 7-346 від 07.03.2017 містить у своєму складі наркотичний засіб МЕТАДОН, маса якого складає 0,0225 грама (у перерахунку на основу), а також димедрол, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів сильнодіючих і отруйних лікарських засобів не віднесено, який у подальшому незаконно зберігав при собі з метою збуту, після чого 07.03.2017, приблизно о 10 годині 45 хвилин, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_5 , повторно незаконно збув ОСОБА_13 (під зміненими анкетними даними), шляхом продажу за 460 гривень.

7 березня 2017 року на підставі ст. 208 КПК України ОСОБА_7 було затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

9 березня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Задовольняючи клопотання частково та застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, разом з тим за другим епізодом, кваліфікованим за ч. 2 ст. 307 КК України слідчий суддя прийшов до винову, що достатніх доказів, які б підтверджували наявність підстав кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 307 КК України суду надано не було.

Слідчий суддя встановив, що обидва епізоди, які інкримінуються ОСОБА_7 , були ним вчинені в період, коли він був вже під наглядом та в розробці у правоохоронних органів, обидва епізоди було задокументовано. Після вчинення першого епізоду ОСОБА_7 затриманий не був та його діяльність припинена не була, другий епізод кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України за ознакою повторності, але суду не було надано аргументованих пояснень, з яких підстав правоохоронні органи не припинили злочинну діяльність ОСОБА_7 , що може вказувати на можливу провокацію при реалізації другого епізоду, що унеможливлює кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України.

Враховуючі наведене, а також те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, офіційно не працює та не навчається, офіційних джерел доходів не має, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що є підставою для обрання запобіжного заходу.

Однак, оскільки прокурором не надані докази наявності обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, прокурор не обґрунтував недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначеним у клопотанні та у слідства немає будь-яких прямих доказів, які вказують на те, що підозрюваний буде ухилятись від слідства чи перешкоджати встановленню істини по справі, слідчий суддя, оцінюючи в сукупності: тяжкість покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 307 КК України, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місті його проживання, сімейний та майновий стан, відсутність судимостей, прийшов до висновку про необхідність застосування менш тяжкого запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

В обґрунтування зазначає, що на цей час у органу досудового розслідування є достатні підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ч. 2 ст. 307 КК України.

Тяжкість можливого покарання за вказані злочини, дані про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, а також те, що його матір має постійне місце проживання на території РФ, дають підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також прокурор зазначає, що на цей час існує необхідність у проведенні обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваного та застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, надає підозрюваному пряму можливість знищити чи сховати речові докази у кримінальному провадженні.

Також прокурор вважає, що перебуваючи на волі, підозрюваний може здійснити вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки знайомий з ними, проживає з ними в одному районі.

Крім того прокурор зазначає, що у порушення вимог ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя в резолютивній частині ухвали не вирішив питання щодо задоволення чи відмови у задоволенні клопотання слідчого, а лише вказав про застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор зазначає, що слідчий суддя не зробив в своєму рішенні оцінку доказам вини обвинуваченого, наданим слідчим, зокрема протоколу допиту самого підозрюваного, який вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України визнав повністю.

Крім того прокурор зазначає, що вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя не скористувався можливістю покласти на підозрюваного обов`язок носити електронний засіб контролю.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вважала, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може продовжити злочинну діяльність, пов`язану з незаконним обігом наркотичних засобів, оскільки на цей час він підозрюється у вчиненні кількох епізодів таких злочинів. Крім того, маючи рідних на території РФ, з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжких злочинів, може безперешкодно виїхати за межі України. Разом з тим повідомила, що відомості на підтвердження порушення ОСОБА_7 умов застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та порушення покладених на нього обов`язків з 9 березня 2017 року і дотеперішній час у органу досудового розслідування відсутні.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді вважали законною, обґрунтованою та просили залишити її без змін. Підозрюваний ОСОБА_7 крім того наполягав на тому, що з часу застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту умови та обмеження цього заходу він не порушував, весь час перебуває дома, слідчий з того часу його не викликав. Наміру переховуватись він не має, оскільки на його утриманні знаходиться вагітна цивільна дружина.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, підозрюваного та його захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж провадженні, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані вст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до матеріалів провадження, підозрюваний ОСОБА_7 , раніше судимий не був, має зареєстроване місце проживання у м. Пологи Запорізької області та постійне місце проживання у м. Запоріжжі, відомостей на підтвердження не з`явлення підозрюваного за викликом слідчого апеляційному суду не надано, дані про переховування, перешкоджання кримінальному провадженню, впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення відсутні і такі не встановлені колегією суддів апеляційного суду.

Відсутність ризику переховування від органів досудового слідства під час перебування під домашнім арештом, на думку колегії суддів, також об`єктивно підтверджується належною процесуальною поведінкою підозрюваного, який самостійно з`явився за викликом апеляційного суду для прийняття участі в розгляді апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За матеріалами провадження відомості про вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України до ЄРДР внесені були 3 лютого 2017 року, повідомлено про нову підозру ОСОБА_7 було 9 березня 2017 року, тому на думку колегії суддів, необхідність проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного на цей час не може виправдовувати застосування відносно нього найсуворішого запобіжного заходу.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що перебуваючи на свободі підозрюваний може здійснити вплив на свідків у провадження, то судова колегія вважає їх непереконливими, оскільки за матеріалами провадження сам підозрюваний, будучи двічі допитаним 8 березня 2017 року, фактичних обставин, викладених у повідомленні про підозру, не спростовував. Згідно доданих до клопотання протоколів, в даному провадженні на час звернення слідчого із клопотанням про застосування запобіжного заходу, в якості свідків були допитані ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 . Фактів на підтвердження впливу підозрюваного на цих або інших осіб стороною обвинувачення ні слідчому судді, ні апеляційному суду надано не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали слідчого судді з огляду на те, що в її резолютивній частині не зазначено задоволено чи ні клопотання слідчого, як того вимагає ч. 2 ст. 194 КПК України, а лише вказано про застосування більш м`якого запобіжного заходу, то судова колегія вважає їх також необґрунтованими.

Так у відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Оскільки слідчий суддя прийшов до висновку, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КПК України є обґрунтованою і наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, але не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цьому ризику, слідчий суддя у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, прийняв рішення про застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також поклав на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, про що зазначив в резолютивній частині ухвали, вказавши мотиви прийняття такого рішення в її мотивувальній частині.

Рішення слідчого судді про зобов`язання носити електронний засіб контролю є самостійним, оскільки у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя зобов`язує підозрюваного виконувати один або кілька з обов`язків, визначених у п. п. 1-9 цієї частини статті 194 КПК України.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає рішення слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту законним, обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, висновків слідчого судді, викладених в оскаржуваній ухвалі, не спростовують.

Приймаючи до уваги вищезазначене, керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2017 року, якою щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4