Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/332/17
Провадження 1-кп/483/71/2017
ВИРОК
Іменем України
21 березня 2017 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358 від 17 січня 2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахти ростовської області Російської Федерації, є громадянином України, одруженим, має на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, проходить військову службу за контрактом на посаді механіка-радіотелефоніста батареї управління та артилерійської розвідки військової частини пп НОМЕР_1 , засуджений 08 квітня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком три роки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу без поважних причин у разі переведення, тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.
З 12 березня 2013 року ОСОБА_4 був призваний Севастопольським ОМВК АР Крим та проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (дислокація АДРЕСА_2 ) на посаді стрільця відділення охорони 25-го окремого берегового ракетного дивізіону («Рубіж») у військовому званні матрос.
У відповідності до вимог Указу Президента України № 339 від 24 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», розпорядження Міністра оборони України та наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №01 від 12 травня 2014 року, командиру військової частини НОМЕР_2 наказувалось здійснити марш особового складу військової частини з місця дислокації АДРЕСА_2 до військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 , з терміном прибуття до 13 травня 2014 року.
Проте 13 травня 2014 року військовослужбовець ОСОБА_4 у визначений строк не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 , та діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, що не з`явився на службу без поважних причин, до 18 липня 2016 року проводив час на власний розсуд за місцем своєї реєстрації та проживання.
13 травня 2015 року наказом командувача ВМС ЗС України № 37-РС ОСОБА_4 звільнено з військової служби в запас через службову невідповідність.
18 липня 2016 року ОСОБА_4 заявив про себе як про військовослужбовця, що не з`явився на службу без поважних причин, звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_3 та в цей же день був призваний на військову службу за контрактом до військової частини пп НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_4 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в інкримінованому йому нез`явленні вчасно на службу без поважних причин у разі переведення винним себе визнав повністю та дав показання про те, що дійсно не прибув до нового місця дислокації військової частини до АДРЕСА_3 та знаходився за місцем свого проживання. У вчиненому щиро кається.
За згодою учасників судового розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

Аналізуючи досліджені у справі докази та оцінюючи їх у сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину і вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин у разі переведення, тривалістю понад один місяць за ч. 3 ст. 407 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив злочин середньої тяжкості, його особу, а саме те, що він на момент вчинення злочину вважався раніше не судимим, є учасником АТО, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та щире каяття як обставину, що його пом`якшує.
Суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням.
ОСОБА_4 вчинив вказаний вище злочин до ухвалення вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року, яким його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, а тому йому слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, та у покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком.
У порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 1 409 грн 60 коп. в рахунок відшкодування витрат на провадження судово-психологічної експертизи.
Цивільний позов у провадженні не заявлено, речових доказів немає, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання зарахувати частково відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року, і остаточно ОСОБА_4 призначити покарання за сукупністю злочинів три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання звільнити, якщо він протягом одного року від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судово-психологічної експертизиу сумі 1 409 (одну тисячу чотириста дев`ять) гривень 60 копійок на користь держави.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: