Справа № 521/1746/17
Провадження по справі 1кс/666/17
У Х В А Л А
20 лютого 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

особи, яка подала скаргу - ОСОБА_4 ,

представника - ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16.11.2015 року за № 0000021 за ознаками ч. 1 ст. 355 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_4 , визнана потерпілою у кримінальному провадженні, звернулася до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову ст. слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 15.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000021, посилаючись на її необґрунтованість. Заявниця зазначила, що вважає постанову незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, невідповідності висновків слідчого, викладених у постанові фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

ОСОБА_4 вказала, що її позиція підтверджується допитами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтверджують факт повернення нею грошових коштів ОСОБА_12 у різні періоди часу, та факт незаконного вимагання ОСОБА_12 від неї повернення боргу, який вона йому повністю повернула. Також ОСОБА_4 посилається на диски з аудіо-записом її розмови з ОСОБА_12 та на СМС-переписку між нею та ОСОБА_12 .

Заявниця зазначила, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про те, що вона повернула ОСОБА_12 в повному обсязі борг за укладеним між ними договором позики за № 3063 від 05.10.2011 року, тобто повністю з ним розрахувалася по вказаному договору позики, однак писати розписки про отримання ним грошових сум ОСОБА_12 відмовляється та, погрожуючи фізичною розправою, вимагає від неї повернення неіснуючого боргу.

ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_12 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України. Просить скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник підтримали викладені у скарзі вимоги.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважав, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження є законним і обгрунтованим.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000021, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

16.11.2015 року Малиновським відділом поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області зареєстровано кримінальні провадження № 0000021 за ознаками ст. 189 ч. 2 КК України, № 0000022 за ознаками ст. 190 ч. 2 КК України. В подальшому 04.12.2015 року кримінальні провадження були об`єднані, а 08.12.2015 року кваліфікація злочину була змінена на ст. 355 ч. 1 КК України.

У фабулі кримінального правопорушення зазначено: до Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_12 примушує її виконати договір позики, який був між ними заключний 15.10.2011 року, та по якому вона розрахувалась зі ОСОБА_12 у повному обсязі до 15.10.2012 року, та вимагає з неї 393426,86 грн.

15.12.2016 року ст. слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000021.

Оскаржувана постанова ґрунтується на тому, що в діяннях ОСОБА_12 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України, а відносини, що склалися між ОСОБА_4 і ОСОБА_12 , є цивільно-правовими, які вирішуються в порядку цивільного судочинства відповідно до законодавства України.

Так, 05.10.2011 року ОСОБА_14 та ОСОБА_12 уклали договір позики, посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , згідно якого ОСОБА_12 надав у позику ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 160 400 грн., які остання повинна була повернути до 05.10.2012 року.

В ході допиту потерпіла ОСОБА_14 стверджувала, що до 15.10.2012 року повернула ОСОБА_12 грошові кошти у повному обсязі.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_16 про стягнення боргу за договором позики, визнання прострочення кредитора, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_12 були задоволені частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_4 , ОСОБА_16 солідарно заборгованість за договором позики від 05.11.2011 року в розмірі 160 400 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 94 475,60 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2016 року на користь ОСОБА_12 з ОСОБА_4 , ОСОБА_16 стягнуто солідарно 3 % річних від простроченої суми в розмірі 12748,50 грн., пеню в розмірі 24 060 грн., сплачений судовий збір.

Ухвалами апеляційного суду Одеської області від 28.11.2016 року (провадження №№ 22-ц/785/6881/16, 22-ц/785/6944/16) апеляційні скарги ОСОБА_4 були відхилені, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2016 року і додаткове рішення від 03.08.2016 року залишені в силі.

Крім того, слідчим в постанові зазначено і під час вивчення кримінального провадження виявлено, що належних, достовірних і достатніх доказів щодо погроз ОСОБА_12 застосування до ОСОБА_4 насильства з метою примушення її до виконання цивільно-правових зобов`язань, встановлено не було в ході досудового слідства.

Слідчий суддя вважає обґрунтованим висновок слідчого про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_12 , оскільки, крім тверджень заявника про їх вчинення, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей та обставин, які б свідчили про це.

Твердження заявниці про наявність складу злочину в діях ОСОБА_12 ґрунтується на її власній оцінці обставин, які, на її думку, обґрунтовують таке твердження, і оцінка яких, в свою чергу, дана слідчим в межах наданих законом повноважень як таких, що не містять складу кримінального правопорушення за ст. 355 ч. 1 КК України.

Докази, на які посилається заявниця, були предметом дослідження у рамках цивільної справи № 522/15580/15-ц (провадження № 2/522/1900/16). В рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2016 року вказано: в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 зазначила, що у встановлений строк повністю повернула суму позики, однак, оскільки між нею та позивачем склались довірительні відносини, вона не вимагала від позивача документального підтвердження повернення грошових коштів. Також зазначила про наявність свідків, які можуть підтвердити виконання нею зобов`язання з повного повернення суми позики. Однак, суд не приймає свідків як належний доказ, оскільки згідно ч. 2 ст. 218 ЦПК України, у справах щодо встановлення факту вчинення правочину чи виконання зобов`язань, що виникають з правочину, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків. Також відповідачем надано матеріали звукозапису, які, по-перше, не дають можливості однозначно ідентифікувати, між ким іде розмова, по-друге, не містить обставин, що дають можливість встановити юридичний факт повернення боргу. З наданих суду скриншотів листування між позивачем і відповідачем не встановлено даних, які б підтверджували факт виконання відповідачем обов`язку з повернення суми позики.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні доказуванню підлягають, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено, кваліфікація злочину після внесення відповідних відомостей до ЄРДР заявницею не оспорювалась.

В цьому кримінальному провадженні доказуванню підлягають обставини злочину, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України, який було внесено до ЄРДР.

Разом з тим, в заяві ОСОБА_4 про скасування постанови слідчого йдеться не про мету доказування обставин цього складу злочину, а про надання тим доказам, які були предметом дослідження Приморського районного суду м. Одеси, іншої оцінки, відмінної від тієї, що була викладена в судовому рішенні від 27.07.2016 року.

Як видно з пояснень, наданих ОСОБА_4 в цьому судовому засіданні, фактично вона не погоджується р рішеннями судів у цивільній справі. Вважає, що її права, порушені на її погляд стягненням грошових сум на користь ОСОБА_12 , можуть бути поновлені в рамках кримінального провадження.

Статтею 284 КПК України встановлено підстави закриття кримінального провадження, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.

Оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам, а також вимогам ст. 110 КПК України.

При таких обставинах скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И Л А :
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову ст. слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 15.12.2016 року ОСОБА_13 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16.11.2015 року за № 0000021 за ознаками ч. 1 ст. 355 КК України,

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1