Дата документу Справа № 337/2983/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/273/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/2983/15-к
Категорія ст. 121 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000125 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саратов Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, не працюючого, безробітного, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що з вироком суду він не згодний, оскільки взагалі не вчиняв ніяких прямих або непрямих дій щодо завдання тілесних ушкоджень потерпілому, вважає, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам, тому вирок підлягає скасуванню;

- відповідно до вироку, суд поклав в його основу покази потерпілого ОСОБА_8 , але інших прямих доказів щодо вчинення ним злочину прокурор суду надати не зміг;

- вважає, що наявні у потерпілого ОСОБА_8 приводи обмовити його є достатніми підставами сумніватися у об`єктивності даних ним обвинувальних показів;

- на його думку більшість часу проведених судових засідань було приділено виправданню й обґрунтуванню тим фактам, які суттєво суперечили обвинувальній версії, скоєння ним злочину та показам потерпілого, а саме: заяві потерпілого ОСОБА_8 безпосередньо під час надання медичної допомоги про завдання йому поранення «маловідомим знайомим на ім`я ОСОБА_12 »; наявності даних про підозрюваного « ОСОБА_12 » та інша адреса отримання поранення у різноманітних медичних документах; наявності даних про підозрюваного « ОСОБА_12 » у оперативних повідомленнях та процесуальних документах оперативних служб поліції; неможливості обґрунтувати дії службово-розшукової собаки на місці злочину, які вказують на іншу, ніж ОСОБА_6 , особу, що вчинила злочин; невідповідності місця (адреси) отримання поранення потерпілим.

Вважає, що кримінальне провадження та матеріали обвинувачення сфабриковані співробітниками Хортицького підрозділу поліції. Під час судового розгляду відбувалося порушення його процесуальних прав, як обвинуваченого, а саме йому були надані для ознайомлення не всі матеріали кримінального провадження, у судовому засіданні приймав участь прокурор ОСОБА_13 , який не був включений до групи прокурорів за його кримінальним провадженням.

Зміст його обвинувачення йому було не зрозуміло, як на слідстві, так і в судовому засіданні. Просить скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, що всупереч вимогам ст. 367 КПК України, у вказаний період головуючий суддя ОСОБА_1 розглядала інші справи та приймала рішення по них, зокрема, з 20 та до 24 жовтня 2016 року було винесено ще десять ухвал та рішень, окрім вироку суду, що підтверджується наявним у справі витягом з Єдиного державного реєстру судових рішень;

- вказує на обставини, що не були враховані судом та вказують на неповноту судового розгляду. Так, клопотаннями від 25.07.2016 року та клопотанням 27.05.2016р. було надано суду листки непрацездатності із встановленим діагнозами, котрі вказують на необхідність постійного лікування обвинуваченого, а також наявності загального захворювання, що також має враховуватись при ухваленні вироку.

Оцінка таким матеріалам судом надана не була, та в вироку не зазначена взагалі, що прямо вказує на неповноту судового розгляду в суді першої інстанції.

Окрім того, судом у вироку не надана оцінка клопотанням обвинуваченого від 26.10.2015р., щодо виклику свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не зазначено причин відмови, в ньому або недоцільності їх виклику. 05.10.2015р. було заявлено про повторний допит свідка ОСОБА_16 , проте вирок суду не містить даних, щодо його задоволення або відмову в ньому.

Також зазначає, що звукозапис фіксації судового засідання, зокрема допиту свідка ОСОБА_17 взагалі не дає змоги зрозуміти, що відбувалося у судовому засіданні. Запис спотворено постійними шумами та самою якістю записування. Таким чином можна стверджувати, що за даним судовим засіданням взагалі відсутній запис, що є не припустимим відповідно до п. 7 ст. 412 КПК України, та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин лише перегляд справи у суді першої інстанції, під час якого суду необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону перевірити доводи обвинуваченого, надані під час суду першої інстанції надасть змогу винести справедливий вирок.

Заперечую проти задоволення цивільного позову потерпілого, а саме вважає, що суд першої інстанції, зокрема, мав з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) їх заподіяно, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також обставини, що мають значення для вирішення спору. Зокрема зауважує, що досудовим розслідуванням глибини фізичних та душевних страждань не доводились жодним чином. Більш того, при задоволенні цивільного позову не враховано матеріальне становище і самого обвинуваченого. Так відповідно він є офіційно працюючим, має на утриманні малолітню дитину та погане здоров`я. Вважає, що за таких підстав, задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди на суму 60 000,00 грн. є безпідставним та не обґрунтованим. Просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

- захисник ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі вказує, що оскільки захист обвинуваченого ОСОБА_6 ним не здійснювався під час судового провадження, його хід та можливі порушення йому, як очевидцю, не відомі, дані факти викладені обвинуваченим у своїй апеляційній скарзі, тому увагу апеляційного суду вважає за необхідне звернути на інші істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на його думку суттєво перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення:

- перше, із чим сторона захисту вимушено зіткнулася, - це неможливість ознайомитись з повним ходом судового провадження, оскільки не всі судові засідання належно зафіксовані та їх аудіо-прослуховування відбувається із значними технічними перекручуваннями, тобто вони зіпсовані. Так, у технічному носії інформації судового засідання від 14.09.2015 року (диск № 3), під час якого у числі іншого допитували важливих свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 неможливо розпізнати зміст фонограми;

- на думку сторони захисту істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є невідповідність обвинувального акту прокурора від 29.05.2015 року вимогам КПК України, (т.1 а.с. 2-3), сторона захисту вважає, що обвинувальний акт прокурора від 29.05.2016 року не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України за його змістом в частині відсутності формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України); фактичний аналіз змісту обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 свідчить про те, що у ньому лише скопійовано повідомлення про підозру із зазначенням фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених за результатами досудового розслідування і «сухе» посилання на статтю закону України про кримінальну відповідальність що не є належною правовою кваліфікацією відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Висунуте прокурором формулювання обвинувачення ОСОБА_6 в розумінні п. 13 ч. 1 ст. З КПК України в обвинувальному акті взагалі відсутнє;

- крім того, проведені по кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, є недопустимими доказами, оскільки висновки по ним, отримані внаслідок істотного порушення порядку, встановленого цим Кодексом, при цьому, вищевказані висновки експертиз, проведені неповноважним комунальним закладом, в порушення вимог КПК України та Закону України «Про судову експертизу».

Таким чином сторона захисту вважає, що відсутньою була сама основа для можливості розгляду кримінального провадження по суті, так як відсутнє конкретне обвинувачення, яке висунуте прокурором, що в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч. 3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

З урахуванням викладених обставин вважає, що наведені істотні порушення кримінального процесуального закону: відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції; проведення судового розгляду стосовно особи, якій не висунуте обвинувачення (обвинувальний акту не відповідає вимогам КПК України); недопустимість доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку, -

є достатніми підставами для скасування вироку суду першої інстанції. Просить вирок суду скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги, потерпілого, представника потерпілого та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку у законну силу залишено без змін. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 24 жовтня 2016 року, тобто з моменту затримання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 10 січня 2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля пюштового відділення, розташованого у будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, на підґрунті тривалих неприязних відносин з останнім через боргові зобов`язання, наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар у живіт предметом з колючо-ріжучими властивостями, чим спричинив йому згідно з висновком експерта № 690 від 05.03.2015, проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пораненням тонкої кишки та її брижі, брижі низхідної ободової кишки, з утворенням заочеревинної гематоми, зі скупченням крові у черевній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_21 відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстав для скасування або зміни судового рішення, немає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 10.01.2015 року приблизно о 19-00 годині знаходився біля Козацького ринку Хортицького району з ОСОБА_19 та ОСОБА_22 . До них підійшов ОСОБА_6 та розмовляв з ОСОБА_22 з приводу купівлі місця на кладовищі. Дочекавшись своєї дружини ОСОБА_8 , попрощавшись, пішов додому. Через 10-15 хвилин йому зателефонував ОСОБА_19 та повідомив, що з ним бажає поспілкуватись «Борода», тобто ОСОБА_6 , який повідомив, що необхідно зустрітися, на що ОСОБА_8 погодився. Вони вдвох йшли поруч від зупинки «Пошта», біля будинку № 3 по вулиці Ентузіастів, розмовляли. ОСОБА_6 раптово наніс потерпілому удар в живіт колючим предметом, який тримав в правій руці разом з палицею. Палиця впала, а ОСОБА_8 відсторонивши руку ОСОБА_6 побіг до будинку АДРЕСА_4 козацтва через проїжджу частину дороги, де впав його телефон. Зупинившись біля кіоску, ОСОБА_8 попросив викликати швидку медичну допомогу, а лікарів, що приїхали - знайти мобільний телефон. Також повідомив, що тілесні ушкодження причинив ОСОБА_23 «Борода». Знаходився на лікуванні в лікарні № 9, переніс три операції, став інвалідом 2 групи, не працездатним, не може підіймати тяжкості, постійно вживає ліки та знаходиться на дієтичному харчуванні, у зв`язку з неповним функціонуванням кишкової системи, вставлено дренаж, його родина самостійно без допомоги ОСОБА_6 шукала гроші в сумі 93 962,60 грн. на лікування. Це спричинило моральні страждання, які оцінює в 100 000 грн. та просить стягнути з ОСОБА_6 . Наполягає на призначенні строгої міри покарання обвинуваченому. Вважає, що ОСОБА_6 причинив йому тілесне ушкодження, так як в 1997-1998 році вони працювали на заводі «Запоріжсталь» та він відмовив ОСОБА_21 приймати участь у крадіжці продукції заводу;

- поясненнями свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні пояснив, що в січні 2015 року знаходився разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 біля «Козацького ринку» Хортицького району. Останні про щось розмовляли, а потім розійшлись. Через деякий час, ОСОБА_6 , знаходячись на зупинці транспорту «Пошта» попросив його зателефонувати ОСОБА_8 , що він і зробив та для розмови передав слухавку ОСОБА_6 . Приблизно через 10 хвилин до них підійшов ОСОБА_8 , а ОСОБА_19 пішов. При спілкуванні ОСОБА_8 знаходився у здоровому стані. Приблизно через 15 хвилин, заходячи в кафе «Паляниця», побачив там ОСОБА_6 , який купував спиртний напій. Пізніше узнав, що ОСОБА_8 було завдано ножове поранення;

*поясненнями свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні пояснив, що в січні 2015 року, в вечірній час біля «Козацького ринку» Хортицького району зустрів ОСОБА_19 . ОСОБА_6 поцікавився у нього купівлею ділянки на кладовищі. Також підійшов ОСОБА_8 , всі про щось розмовляли, а він поїхав. На наступний день від працівників міліції дізнався, що ОСОБА_8 знаходиться в лікарні в зв`язку з ножовим пораненням. Пізніше ОСОБА_8 розповів, що ножове тілесне ушкодження завдав йому ОСОБА_6 ;

*поясненнями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що є лікарем

швидкої медичної допомоги. 10.01.2015 року приблизно о 20 годині був виїзд швидкої

допомоги в район вулиці Ентузіастів у зв`язку з завданням потерпілому колото-різаного

поранення черевної порожнини. ОСОБА_8 знаходився в тяжкому стані, після надання первинної допомоги його було направлено до лікарні № 9 м .Запоріжжя. При спілкуванні потерпілий попросив забрати з проїжджої частини дороги його телефон, який він випустив тікаючи від знайомого, який наніс йому удар в живіт. Стосовно заповнення карти виїзду швидкої медичної допомоги, пояснив, що заповнював її після повернення з виклику на підстанції швидкої допомоги, вказавши анкетні дані ОСОБА_8 , попередній діагноз, лікувальні заходи, а також зі слів хворого записав, що ножове поранення отримано від знайомого чоловіка - ОСОБА_12 біля кіоску по вул. Запорізького козацтва буд.19, але з приводу вказаного імені, пояснив, що він не пам`ятає яке чоловіче ім`я називав ОСОБА_8 , можливо - ОСОБА_12 , а можливо і інше, можливо він просив повідомити ОСОБА_12 про цю подію, можливо це ім`я називав в лихоманці. Достовірно, що удар наніс саме знайомий ОСОБА_12 він не пам`ятає. З приводу отримання поранення біля кіоску по вул. Запорізького козацтва 19, вказано помилково, бо потерпілий пояснював, що з місця поранення він прибіг до кіоску, а швидка допомога викликана за вказаною адресою;

- поясненнями свідка ОСОБА_24 , який в судовому засіданні пояснив, що працює фельдшером у швидкій медичній допомозі. 10.01.2015 року він виїжджав на виклик за адресою: АДРЕСА_4 в складі бригади швидкої медичної допомоги в зв`язку з ножовим пораненням потерпілого в живіт. Потерпілий знаходився в свідомості, але в тяжкому стані, його відразу було переміщено до карети швидкої медичної допомоги, надано медичну допомогу. При цьому ОСОБА_8 не пояснював місце, обставини отримання тілесного ушкодження, ім`я особи, яка спричинила тілесне ушкодження. В кареті швидкої медичної допомоги він вказав прізвище складу бригади швидкої допомоги, а результат виклику заповнювався лікарем ОСОБА_18 . Потерпілого було госпіталізовано до приймального відділення лікарні № 9 м. Запоріжжя та передано лікарям;

*поясненнями свідка ОСОБА_25 , який в судовому засіданні пояснив, що 10.01.2015 року був водієм карети швидкої допомоги. Приблизно о 20-00 годині було здійснено виїзд за викликом до торгівельного кіоску, розташованого біля будинку АДРЕСА_5 . Потерпілий тримався за живіт, з якого крапала кров, його було переміщено до автомобілю швидкої медичної допомоги, надано медичну допомогу. Він пояснив, що біля зупинки транспорту "Пошта" його було «підрізано» чоловіком, але ім`я не називав. Також пояснив, що перебіг через дорогу до кіоску, де попросив викликати швидку допомогу. Біля місця спричинення поранення випав його мобільний телефон, ключі, які просив знайти. В районі зупинки "Пошта" автомобіль швидкої медичної допомоги було зупинено та на бордюрі знайдено мобільний телефон, ключі ОСОБА_8 . В лікарні №9 потерпілого з речами було передано лікарям реанімаційного відділення;

*поясненнями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що коли він в вечірню годину працював у кіоску по вулиці Запорізького козацтва, підійшов блідий, підкачуючий очі, тримаючийся за живіт ОСОБА_8 , попросив викликати швидку медичну допомогу, у зв`язку з ножовім пораненням. Лікарі, що приїхали, надали допомогу та відвезли в лікарню. Після виписки з лікарні, ОСОБА_8 розповів, що його підрізав знайомий, з яким вони раніше працювали на заводі, тому, що не допоміг вкрасти продукцію;

*поясненнями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні пояснила, що 10.01.2015 року приблизно в 19-45 годин її чоловік ОСОБА_8 знаходився на зупинці громадського транспорту «Пошта» разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_22 та ще двома чоловіками. Вона його покликала та вони пішли додому до АДРЕСА_6 . О 19-49 годині зателефонувала її мама, до якої вона і пішла. Приблизно в 24-00 годин їй повідомили, що ОСОБА_8 знаходиться в реанімації лікарні №9 у зв`язку з ножовим пораненням. 11.01.2015 року ОСОБА_8 розповів, що йому зателефонував ОСОБА_19 за проханням « ОСОБА_26 », вони зустрілися недалеко від зупинки «Пошта», стався конфлікт з приводу якихось грошей та «Борода» вдарив його ножем в живіт. ОСОБА_8 перебіг дорогу, продавця кіоску попросив викликати швидку допомогу. На лікування потерпілого витрачено 100 000 грн., та він продовжує вживати ліки;

* поясненнями свідка ОСОБА_27 , який в судовому засіданні пояснив, що

10.01.2015 року він був черговим слідчим в Хортицьком райвідділі, тому його прізвище

було автоматично внесено до рапорту, який складено черговим ОСОБА_28 з приводу

повідомлення від оператора "102" про скоєння злочину відносно потерпілого. Слідчі дії

проводились слідчим ОСОБА_29

*поясненнями свідка ОСОБА_30 , який в судовому засіданні пояснив, що в січні 2015 року він, як черговий Хортицького райвідділу прийняв електронною поштою повідомлення від оператора "102", що потерпілому спричинено ножове поранення, яке без спілкування з потерпілим та без з`ясування обставин автоматично було перенесено в базу "АРМОР", присвоєно реєстраційний номер та роздруковане в фабулу рапорту про скоєння злочину та передано слідчо-оперативній групі, яка виїжджала на місце вказане в рапорті для проведення слідчих дій. По обставинам кримінального провадження з учасниками не спілкувався;

*поясненнями свідка ОСОБА_29 , який в судовому засіданні пояснив, що він був слідчим по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 10.01.2015 року після надходження до Хортицького райвідділу повідомлення про спричинення ОСОБА_8 ножового поранення, ним, в складі слідчо-оперативної групи, було здійснено виїзд за місцем виклику швидкої допомоги та оглянуто це місце, так як воно було вказано в повідомлені про злочин без учасників події, з залученням кінолога, який керував діями службової собаки. При огляді собака взяла слід, але чий, встановлено не було. Потерпілого ОСОБА_8 він допитав після проведення йому операції приблизно 11.01.2015 року, який повідомив, що тілесне ушкодження біля будинку АДРЕСА_3 йому причинив знайомий ОСОБА_23 за прізвиськом " ОСОБА_26 ", який мешкає за адресою АДРЕСА_7 , ім`я ОСОБА_12 не називав. Госпіталізовано ОСОБА_8 до лікарні № 9 з місця виклику швидкої допомоги біля буд.17 по вул. Запорізького козацтва. Медичним працівникам було повідомлено ім`я знайомого " ОСОБА_23 ", а не " ОСОБА_12 " Слідчими діями було перевірене первинне повідомлення про злочин та покази потерпілого. В рапорті від 10.01.2015 року ім`я ОСОБА_12 було вказано зі слів оператора "102".

*поясненнями свідка ОСОБА_31 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона колишня дружина ОСОБА_6 10.01.2015 року син їй повідомив, що за їхньою адресою приходили працівники міліції - розшукували ОСОБА_6 . В Хортицькому РВ вона дізналася, що ОСОБА_6 було затримано у зв`язку з конфліктом, обставин якого вона не знає;

*поясненнями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що працює медрегістратором в лікарні № 9. 10.01.2015 року приблизно в 20-45 годин лікарем швидкої допомоги ОСОБА_18 було доставлено хворого ОСОБА_8 з проникаючим поранення. До журналу обліку кримінальних травм вона внесла анкетні данні ОСОБА_8 . Вона не пам`ятає чи зі слів потерпілого, чи з супровідного листа або слів лікаря швидкої допомоги зробила запис, що ОСОБА_8 отримав травму від знайомого чоловіка за адресою АДРЕСА_4 . Можливо це була адреса, куди виїжджала швидка допомога. Точно пам`ятає, що потерпілий ім`я знайомого чоловіка, який наніс удар гострим предметом не називав. Ці данні вона передала на "102";

*поясненнями спеціаліста ОСОБА_32 , працюючого у кінологічній установі ГУНП в Запорізькій області, який суду пояснив, 10.01.2015 року був виїзд кінолога зі службовою собакою на місце спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. При роботі кінолога собакою для виявлення можливих слідів злочинця, собака, знаходячись біля плями, не обов`язково бере цей слід, а може взяти слід особи, яка знаходилась поруч, або могла вступити у пляму, оскільки собака бере найбільш «гарячий» слід, який зберігається до години;

*протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2015 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_8 пред`явлено чотири фотознімки, з яких ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_6 та пояснив, що саме він 10.01.2015 року наніс йому декілька поранень ножем (т.1, а.с.182-184);

*протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2015 року, згідно якого свідку ОСОБА_19 пред`явлено чотири фотознімки, з яких ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_6 та пояснив, що знає його як ОСОБА_23 на прізвисько « ОСОБА_26 », який 10.01.2015 року при зустрічі спілкувався з ОСОБА_8 біля зупинки транспорту Пошта» (т.1, а.с.185-187);

* протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2015 року, згідно якого свідку ОСОБА_33 пред`явлено чотири фотознімки, з яких ОСОБА_33 впізнав ОСОБА_34 , як чоловіка, який спричинив ОСОБА_8 тілесне ушкодження 10.01.2015 року (т.1, а.с.226-228);

*висновком експерта № 690 від 05.03.2015 року, згідно якого проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пораненням тонкої кишки та її брижі, брижі низхідної ободової кишки, з утворенням заочеревинної гематоми, зі скупченням крові у деревній порожнині гр. ОСОБА_8 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення. Пошкодження виникло від дії предмету, який володіє колюче-ріжучими властивостями, що підтверджується наявністю характерної для впливу таким лінійної кожної рани та переваженням глибини ранового аналу над довжиною кожної рани (т.1, а.с.231-232);

*протоколом огляду місця події від 10.01.2015 року з фототаблицею місця виклику

швидкої допомоги, де ОСОБА_8 була надана первинна медична допомога, згідно якого обстежено ділянку місцевості, прилеглої до торгівельного кіоску, розташованого навпроти проходу між буд АДРЕСА_8 . З іншого боку дороги, на перехресті, зі сторони буд АДРЕСА_4 козацтва на відстані 7 метрів від кіоску виявлено слід нашарування речовини бурого кольору у вигляді крапель (т.1,а.с.173-178);

- висновком судової імунологічної експертизи № 491 від 25.02.2015 року, згідно якого кров ОСОБА_8 відноситься до групи А (т.1, а.с. 214);

*висновком судової імунологічної експертизи № 492 від 11.03.2015 року, згідно якої проведено експертизу змиву зі сліду нашарування речовини бурого кольору, вилученого з місця події. У зазначеному змиві знайдена кров людини, що не виключає походження від ОСОБА_8 (т.1, а.с.201-202);

*актом про застосування службової собаки від 10.01.2016 року, згідно якого 10.01.2015 року в період часу з 22-50 год. до 23-40 год. службово-пошукова собака використовувалась для роботи від сліду речовини бурого кольору, схожого на кров, розташованого на перехресті, зі сторони буд АДРЕСА_6 козацтва біля кіоску. Собака взявши слід пройшла по дворам біля будинків № 19,21,23 по вул. Запорізького Козацтва, приблизно 50 метрів пройшла біля шкоди № 91, звернула ліворуч та вивела до проїжджої частини по вул. Лахтінська, де роботу за слідом припинила (т.1, а.с. 179);

- протоколом огляду предмету від 11.01.2015 року, згідно якого у речовому склад 9-ої міської лікарні виявлені та вилучені предмети одягу ОСОБА_8 , а саме: зимова куртка, спортивні брюки та футболка (т.1, а.с.180-181);

- висновком судової імунологічної експертизи № 493 від 11.03.2015 року, згідно якої проведено експертизу одягу ОСОБА_8 : куртки, футболки та спортивних брюк. У плямах на куртці, футболці та брюках ОСОБА_8 знайдена кров людини, що не виключає походження від ОСОБА_8 (т.1, а.с.196-198);

- журналом обліку прийому хворих у стаціонар та відмову у госпіталізації, згідно якого до КУ «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня № 9» 10.01.2015 року доставлений ОСОБА_8 з проникаючим ножовим пораненням черевної порожнини швидкою допомогою лікарем Держак (т.1, а.с.191-193);

- повідомленням начальника Хортицького відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області щодо повідомлення про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , згідно якого заява про вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_8 була прийнята посадовою особою ОВС від оператора «102», про що складене відповідний протоком (т.1, а.с.204);

- журналом єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та

інші події № 418 від 10.01.2015 року, в якому міститься запис про повідомлення від

оператора «102» щодо прибуття 10.01.2015 року о 20-45 год. до ЗБКЛ № 9 ОСОБА_8 з

проникаючим ножовим пораненням черевної порожнини (т.1, а.с.208);

- робочим зошитом оператора служби «102» в якому міститься запис про спричиненні

10.01.2015 року тілесного ушкодження ОСОБА_8 (т.2, а.с.47);

*листом КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» 3МР, згідно якого 10.01.2015 року о 20-16 год. на диспетчерський пульт служби «103» надійшов виклик бригади швидкої медичної допомоги до гр. ОСОБА_8 (т. 1. а.с.212);

*картою виїзду швидкої медичної допомоги, відповідно до якої 10.01.2015 року за адресою: АДРЕСА_4 був оглянутий ОСОБА_8 , у якого виявлено проникаюче ножове поранення черевної порожнини, та який в подальшому доставлений до ЗБКЛ № 9 (т. 1, а.с.213);
*супровідним листком № 7/74 від 10.01.2015 року про доставку потерпілого ОСОБА_8 до 9-ї міської лікарні з ножовим пораненням (т.2, а.с.45);

*висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_8 № 692-д від 05.03.2015 року, згідно якої виникнення ушкодження у ОСОБА_8 можливо при любому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зони ушкодження (т.1, а.с.219-220);

- довідкою КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» від

14.01.2015 року згідно якої ОСОБА_8 у січні 2015 року знаходився у хірургічному відділенні лікарні з проникаючим колото-різане пораненням передньої черевної стінкї :
пораненням тонкої та ободової кишки (т.1, а.с.221);

*виписним епікризом, згідно якого ОСОБА_8 з 10.01.2015 року по 23.01.2015 року перебував на лікуванні в КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» з оперативним втручанням з діагнозом: Проникаюче колото-різане пораненням передні, і черевної стінки з пораненням тонкої кишки та її брижі, брижі ободової кишки, з утворенням заочеревинної гематоми (т.1, а.с.222);

*виписним епікризом, згідно якого ОСОБА_8 з 24.01.2015 року по 20.02.2015 року перебував на лікуванні в КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» з оперативним втручанням з діагнозом: Гостра спайкова тонко кишкова непрохідність (т.1, а.с.223);

*висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_8 № 1539-д від 30.04.2015 року, згідно якої не виключається можливість утворення у ОСОБА_8 колото-різаного тілесного ушкодження при обставинах, на які він вказує в ході проведення слідчого експерименту від 27.04.2015 року за його участю (т.1, а.с.229-230);

*протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2015 року за участю

потерпілого ОСОБА_8 та лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_35 , згідно

якого ОСОБА_8 пояснив, що 10.01.2015 року приблизно у період часу з 19 по 20 годину він зустрівся біля кіоску на зупинці транспорту «Пошта» з Олександром «Борода». Тоді

разом з ними був присутній спільний знайомий Черевань Вадим. При зустрічі «Борода» хотів

побалакати з ним, і запропонував пройти до поштового відділення. Тоді на вулиці було темно, на землі лежав сніг. Коли вони вдвох дійшли до поштового відділення, ОСОБА_23

«Борода» поклав йому ліву руку на плече. У правій руці він тримав палицю милицю.

Несподівано для нього ОСОБА_23 «Борода» наніс один удар гострим предметом у живіт

правою рукою. Одразу ж після удару гострим предметом, ОСОБА_8 відчув сильний біль. Він вдарив по руці ОСОБА_23 «Бороду» тим самим вибив у останнього з руки вказаний предмет. Що далі робив ОСОБА_23 , невідомо. Сам ОСОБА_8 перебіг не обертаючись через автомобільну дорогу до будинку АДРЕСА_4 , де у нього випав на землю мобільний телефон. Не зупиняючись, він побіг до будинку АДРЕСА_6 , до свого під`їзду. Там йому стало зле, і відчувши, що самостійно додому він не зможе дійти, попросив працівника кіоску викликати швидку медичну допомогу. Шлях від поштового відділення до свого будинку у нього зайняв приблизно 4 хвилини. На питання ОСОБА_8 , чи були припарковані автомобілі на узбіччі автодороги, він пояснив, що бачив припарковані автомобілі, але які саме, не пам`ятає (т.2, а.с.63-66).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_36 , ОСОБА_29 , ОСОБА_31 , спеціаліста ОСОБА_32 , висновки експертів, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого про те, суд безпідставно поклав в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_8 , у якого є приводи обмовити його, інших прямих доказів щодо вчинення ним злочину у кримінальному провадженні відсутні, необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_37 , ОСОБА_29 , ОСОБА_31 у судовому засіданні надали показання щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає ці показання несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 та висновками експертів свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 заподіяв потерпілому умисне тілесне ушкодження, яке було небезпечним для його життя в цей момент.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає також безпідставними доводи обвинуваченого про те, що суд не врахував того, що потерпілий ОСОБА_8 безпосередньо під час надання медичної допомоги заявив про інше місце отримання поранення та завдання йому поранення знайомим на ім`я « ОСОБА_12 », а також наявності даних про інше місце вчинення злочину та про підозрюваного « ОСОБА_12 » у різноманітних медичних документах, оперативних повідомленнях та процесуальних документах оперативних служб поліції, є необґрунтованими, оскільки суд ретельно дослідив усі наявні докази в їх сукупності, дави їм відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості та дійшов умотивованого висновку про те, що ці відомості відповідали повідомленню свідка лікаря ОСОБА_18 на час надання 10.01.2015 року первинної медичної допомоги ОСОБА_8 , який знаходився в тяжкому стані, без ретельного з`ясування обставин, місця нанесення потерпілому тілесного ушкодження, ці не з`ясовані данні лікарем ОСОБА_18 вказано при заповненні карти виїзду швидкої медичної допомоги та повідомлено працівникам лікарні № 9. В лікарні № 9 потерпілого було передано в реанімаційне відділення, а оформлення проведено медичним регістратором ОСОБА_17 , яка як свідок в судовому засіданні пояснила, що до журналу обліку кримінальних травм вона внесла данні стосовно потерпілого без з`ясування обставин та передала цю інформацію до служби "102". Оператор служби "102" скопіював інформацію, яка надійшла з 9-ї міської лікарні та повідомив електронною поштою начальника Хортицького відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, а черговим ОСОБА_28 автоматично це повідомлення було перенесено в базу "АРМОР", присвоєно реєстраційний номер, роздруковане в фабулу рапорту про скоєння злочину та передано слідчо-оперативній групі. При цьому районний суд правильно прийшов до висновку, що інформація про " ОСОБА_12 " та місце злочину за адресою: АДРЕСА_4 , були вказані помилково, без фактичного з`ясування обставин. В подальшому, ці обставини були перевірені слідчими діями та встановлено, що ОСОБА_8 ножове поранення спричинив знайомий ОСОБА_23 , на прізвисько " ОСОБА_26 ", а місце скоєння злочину було біля поштового відділення, розташованого у будинку АДРЕСА_3 . Крім того, районний суд правильно вказав про те, що траєкторія, по якій бігла собака не може бути доказом переміщення потерпілого, оскільки собака взяла більш свіжий слід, так як огляд місця події проводився більш ніж через годину після від`їзду швидкої медичної допомоги.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає голослівними доводи обвинуваченого і про те, що кримінальне провадження та матеріали обвинувачення сфабриковані співробітниками Хортицького підрозділу поліції.

Безпідставними є доводи обвинуваченого і про те, що під час судового розгляду відбувалося порушення його процесуальних прав, як обвинуваченого, а саме йому були надані для ознайомлення не всі матеріали кримінального провадження, оскільки 11.03.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а.п. 30), а 07.06.2016 року ознайомився з матеріалами справи в повному обсязі, які існували на той час, що підтверджується змістом його запису на заяві про ознайомлення (т. 2 а.п. 97).

Не заслуговують уваги доводи обвинуваченого і про те, що у судовому засіданні приймав участь прокурор ОСОБА_13 , який не був включений до групи прокурорів по цьому кримінальному провадженні, оскільки згідно змісту реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000125 заступником прокурора Хортицького району м. Запоріжжя ОСОБА_38 була прийнята постанова від 29.05.2015 року про призначення групи прокурорів по цьому кримінальному провадженні у складі: ОСОБА_39 , ОСОБА_13 , ОСОБА_40 (т. 1 а.п. 4 об).
Доводи обвинуваченого і про те, що зміст його обвинувачення йому був не зрозумілий, як на слідстві, так і під час судового провадження, оскільки йому обвинувачення ніхто не роз`яснював, є необґрунтованими, так як, по-перше, його інтереси під час судового провадження захищав адвокат ОСОБА_41 (т. 1 а.п. 48), а по-друге, згідно змісту журналу судового засідання від 30.06.2015 року (т. 1 а.п. 57) та змісту технічного запису головуючий роз`яснив ОСОБА_6 суть обвинувачення і запитав його, чи зрозуміле воно йому, на що останній відповів, що так.

Необґрунтованими є доводи захисника ОСОБА_10 про те, що судом у вироку не надана оцінка клопотанням обвинуваченого від 26.10.2015р., щодо виклику свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не зазначено причин відмови, в ньому або недоцільності їх виклику, 05.10.2015р. було заявлено про повторний допит свідка ОСОБА_16 , проте вирок суду не містить даних, щодо його задоволення або відмову в ньому, оскільки по перше, відповідно до вимог ст. ст. 369-371 КПК України, дані питання вирішуються у формі ухвали, а не вироку, по-друге, ухвалою суду від 02.12.2015 року в 14 годин 54 хвилини було частково задоволено клопотання захисника, зокрема обґрунтовано відмовлено в повторному допиті свідка ОСОБА_16 та задоволено клопотання про допит свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з покладенням на обвинуваченого забезпечити явку даних свідків в судове засідання (т. 1 а.п. 134 об). Між тим, в порушення вимог ч. 2 ст. 327 КПК України, обвинувачений не забезпечив явку 01.02.2016 року в суд вищевказаних свідків (т. 1 а.п. 242), у зв`язку з чим, районний суд прийняв обґрунтовану ухвалу про продовження судового провадження без явки даних свідків (т. 1 а.п. 246 об).

Не заслуговують уваги доводи захисника ОСОБА_10 про те, що всупереч вимогам ст. 367 КПК України, у вказаний період головуючий суддя ОСОБА_1 розглядала інші справи та приймала рішення по них, зокрема, з 20 та до 24 жовтня 2016 року було винесено ще десять ухвал та рішень, окрім вироку суду, що підтверджується наявним у справі витягом з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки суддя ОСОБА_1 20.10.2016 року в 15 годин 03 хвилини пішла в нарадчу кімнату (т. 2 а.п. 124), 24.10.2016 року в 14 годин 21 хвилину вийшла із нарадчої кімнати (т. 2 а.п. 126), між тим захисник не представив апеляційному суду докази того, що вона ці рішення не виносила в першій половині дня 20.10.2016 року та в другій половині дня 24.10.2016 року.

Голослівним є довід захисника ОСОБА_10 і про те, що звукозапис фіксації судового засідання, зокрема допиту свідка ОСОБА_17 взагалі не дає змоги зрозуміти, що відбувалося у судовому засіданні, запис спотворено постійними шумами та самою якістю записування, так як це твердження не відповідає дійсності, оскільки запис судового засідання від 24.02.2016 року на технічному носії інформації, якісно прослуховується (т.2 а.п. 17).

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з твердженнями захисника ОСОБА_11 про те, що у технічному носії інформації судового засідання від 14.09.2015 року (диск № 3), під час якого у числі іншого допитували важливих свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 неможливо розпізнати зміст фонограми, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлена, що наявна у справі робоча копія технічного аудіозапису цього судового засідання є зрозумілою для сприйняття, а існуючий негучний фон не заважає якісному прослухуванню диска (т. 1 а.п. 108-111).

Не заслуговують уваги доводи захисника ОСОБА_11 і про те, що обвинувальний акт прокурора від 29.05.2016 року не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України за його змістом в частині відсутності формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України); фактичний аналіз змісту обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 свідчить про те, що у ньому лише скопійовано повідомлення про підозру із зазначенням фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених за результатами досудового розслідування і «сухе» посилання на статтю закону України про кримінальну відповідальність що не є належною правовою кваліфікацією відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, висунуте прокурором формулювання обвинувачення ОСОБА_6 в розумінні п. 13 ч. 1 ст. З КПК України в обвинувальному акті взагалі відсутнє, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, відповідає вимогам ч. 1 ст. 91 КПК України (т. 1 а.п. 2), крім того, в обвинувальному акті вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність, крім того, викладене формулювання обвинувачення, відповідає всім ознакам складу злочину, яке передбачено диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України (т. 1 а.п. 2-3).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_11 і про те, що по даному кримінальному провадженні відсутнє конкретне обвинувачення, яке висунуте прокурором, що в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч. 3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_11 про те, що проведені по кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, є недопустимими доказами, оскільки висновки по ним, отримані внаслідок істотного порушення порядку, встановленого цим Кодексом, зокрема ст. ст. 159-162 КПК України, оскільки експертом тимчасовий доступ до документів, які становлять лікарську таємницю (історія хвороби потерпілого) відбувся не на підставі ухвали слідчого судді, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Системний аналіз ст. 32 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про інформацію» свідчить про те, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи.
Потерпілий ОСОБА_8 про порушення його прав під час досудового розслідування та судового провадження не заявляв і не заявляє, а під час апеляційного розгляду погодився з діями експерта, пов`язаних з використання ним історії його хвороби для проведення судово-медичні експертизи.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що дії експерта не тільки не порушили права потерпілого ОСОБА_8 , а навпаки були вчиненні на захист цих прав, відповідно до завдань, передбачених ст. 2 КПК України, зокрема про те, що першим завданням кримінального судочинства є захист особи від кримінальних правопорушень, а тому всі висновки експертів є допустимими доказами.
Не заслуговують уваги доводи захисника ОСОБА_11 і про те, що експерт порушив вимоги ч. 4 ст. 69 КПК України, оскільки відомості, на яких ґрунтується висновок, експерт сприймав безпосередньо під час огляду потерпілого ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 231 об), а також на підставі історії хвороби останнього, яка йому була надана для проведення дослідження (т. 1 а.п. 231 об). Такі дії експерта відповідають вимогам ч. 3 ст. 101 КПК України.

Не може колегія суддів погодитися з доводами захисника ОСОБА_11 і про те, що вищевказані висновки експертиз, проведені неповноважним комунальним закладом, в порушення вимог КПК України та Закону України «Про судову експертизу», оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» та ч. 1 «Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим)» Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, ці бюро є державними спеціалізованими установами, що входять до структури закладів охорони здоров`я України.

Доводи захисника ОСОБА_10 про те, що суд не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) їх заподіяно, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також обставини, що мають значення для вирішення спору. Зокрема зауважує, що досудовим розслідуванням глибини фізичних та душевних страз не доводились жодним чином. Більш того, при задоволенні цивільного позову не враховано матеріальне становище і самого обвинуваченого, зокрема те, що він є офіційно непрацюючим, має на утриманні малолітню дитину та погане здоров`я, а тому безпідставно задовольнив цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 60 000,00 грн., не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При розв`язанні цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди місцевий суд, враховуючи, що спричинене потерпілому тілесне ушкодження завдало тяжкі наслідки, порушило функції його життєдіяльності, останній був вимушений пройти тривалий курс лікування, перенести декілька операцій, купувати ліки без всякої допомоги з боку обвинуваченого, внаслідок спричинення тяжкого тілесного ушкодження, він став інвалідом ІІ групи, задовольнив позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши на користь останнього замість заявленої суми у розмірі 100 000 грн., тільки 60 000 грн.

Колегія суддів вважає, що при визначені розміру цивільного позову місцевим судом повною мірою враховано вимоги статей 23, 1167 ЦК України, зокрема враховано глибину фізичних та душевних страждань, котрі зазнав потерпілий у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди у сумі 60 000 грн., який підлягає стягненню з обвинуваченого є розумним і справедливим, а тому вважати його необґрунтовано завищеним, в тому числі і з урахуванням даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, не має.

Таким чином, доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст.121 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, на обліку ніде не перебуває, а тому призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , зокрема і у зв`язку з тими захворюваннями, які має останній, оскільки, він вчинив умисний тяжкий злочин, в наслідок якого потерпілий став інвалідом ІІ групи, ОСОБА_8 наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого, а тому призначене районним судом покарання у виді позбавленні волі є необхідним та достатнім для виправлення їх та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 тримається під вартою по даному кримінальному провадженні з 24.10.2016 року по 12.01.2017 року включно, колегія суддів зараховує останньому цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисників ОСОБА_42 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 24.10.2016 року по 12.01.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4