Ухвала іменем україни 25 січня 2017 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Луганської області на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Свердловського міського суду Луганської області від 25 вересня 2013 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого: 1) вироком Свердловського міського суду Луганської області від 28 січня 2011 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 2) вироком Свердловського міського суду Луганської області від 15 квітня 2011 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців,

визнано винним за ч.1 ст.382 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Свердловського міського суду Луганської області від 15 квітня 2011року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року вирок Свердловського міського суду Луганської області від 25 вересня 2013 року щодо ОСОБА_6 скасовано, а кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як визнав встановленим суд, з метою ухилення від виконання заочного рішення Свердловського міського суду Луганської області №2-1393 від 20 серпня 2012 року, згідно якого з ОСОБА_6 , стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, ОСОБА_8 в рахунок матеріального збитку 4,200 грн, ОСОБА_6 , у період часу з 20 серпня 2012 року до ухвалення вироку, будучи працездатною особою, що не працевлаштовується і не звертається з цього питання до роботодавців, а також у міськрайцентр зайнятості, не займається офіційно іншою діяльністю, з метою отримання доходу для погашення заборгованості згідно вищевказаного рішення суду, та в порушення вимог Конституції України і Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 07 липня 2010 року, а саме: ст.124 Конституції України «…Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України»; ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»«…Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом», не вчиняв будь-яких інших дій для виконання рішення Свердловського міського суду Луганської області від 20 серпня 2012 року по цивільній справі №2-1393/12.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування наведеного прокурор вказує про порушення вимог ст.ст. 284, 325 КПК України, оскільки, суд апеляційної інстанції некоректно тлумачив ч.1 ст.382 КК України, а також не з`ясував, чи повідомлені належним чином потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про дату, час і місце судового засідання, та здійснив апеляційний розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури учасників цього провадження, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з вимогами п.п.1, 2 ч.1 ст.438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412КПК України). Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту (п.3 ч.1 ст.413 КПК України).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Твердження прокурора в касаційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою безпідставне закриття кримінального провадження у зв`язку із некоректним тлумаченням положень ч.1 ст.382 КК України, є необґрунтованими та спростовуються наступним.
Диспозицією ч.1 ст.382 КК України, передбачено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
Об`єктивна сторона злочину за ч.1 ст.382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або перешкоджання їх виконанню. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
Рішення Свердловського міського суду Луганської області від 20 серпня 2012 року по цивільній справі №2-1393/12, по якому видано виконавчі листи із зазначенням про набрання законної сили рішенням суду 03 вересня 2012 року (т.1 а.с.14, 15), носить майновий характер стягнення грошових коштів із боржника ОСОБА_6 , та не зобов`язує його вчинити певні дії.
Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, притягнення до кримінальної відповідальності можливо лише боржника, який не виконує рішення, яким його зобов`язано виконати певні дії.
Відповідальність боржника у виконавчому провадженні майнового характеру настає в разі умисного перешкоджання виконанню рішення.
Законом України «Про виконавче провадження» перелічені заходи примусового виконання рішень у виді: звернення стягнення на кошти та інше майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Виходячи із наведеного, передбачених законом і рішенням від 20 серпня 2012 року по цивільній справі №2-1393/12, будь-яких заходів, необхідних для його виконання, які обвинувачений ОСОБА_6 був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати, не встановлено, що стало об`єктивною підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діяння складу кримінального правопорушення.
З цим висновком погоджується і колегія суддів. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Крім того, твердження прокурора про порушення вимог ст.325 КПК України, у зв`язку з неналежним повідомленням потерпілих у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про дату, час і місце судового засідання, є необґрунтованим.
Як вбачається, в матеріалах кримінального провадження міститься телефонограма про повідомлення потерпілих у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про дату, час і місце судового засідання, належним чином.
Враховуючи наведене, порушень норм кримінального і кримінального процесуального закону, які могли б бути підставами для скасування судового рішення, зокрема, з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора, по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

судді:

_________________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3