Ухвала

Іменем України

Справа 712/10245/17
Провадження 1- кс /712/4642/17
м. Черкаси «16» серпня 2017 року

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора Черкаського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси, клопотання військового прокурора Черкаського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 про дозвіл на затримання з метою приводу до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, у кримінальному провадженні №0000357 від 20.12.2014, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Заступник військового прокурора Черкаського гарнізону підполковник юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Клопотання мотивує тим, що 22.12.2016 до військової прокуратури Черкаського гарнізону з військової прокуратури Київського гарнізону за підслідністю надійшло кримінальне провадження №0000357 від 20.12.2014, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.04.2013 капітан ОСОБА_4 призначений на посаду інженера ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог статті 14 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України та Директиви Міністерства оборони і Генерального штабу Збройних Сил України від 12 травня 2014 року № Д-2 та з метою упорядкування проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, які відрядженні до ІНФОРМАЦІЯ_2 Головою Державного космічного агентства України був виданий наказ по особовому складу №14-оф від 14 травня 2014 року про прибуття військовослужбовців установ і філій, які розташовані на території Автономної Республіки Крим, до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ). Зазначеним наказом встановлено граничний термін прибуття військовослужбовців 30 травня 2014 року.

Згідно наказу голови ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.05.2014 №14-оф ОСОБА_4 не прибув для подальшого проходження військової служби до міста Києва у пункт постійної дислокації ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк до 30 травня 2014 року.

Враховуючи викладене існують достатні підстави вважати, що

ОСОБА_4 будучи повідомленим про необхідність виконання зазначеного наказу, порушив встановлений порядок проходження військової служби та без поважних причин не з`явився на службу з метою ухилення від її проходження з 30 травня 2014 року до теперішнього часу, чим вчинив нез`явлення на службу з метою ухилення від її проходження взагалі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.

У зв`язку з чим, 22.12.2014 військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Прокурор та слідчий підтримали клопотання в судовому засіданні та просили його задоволити.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до насупних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, відтак, з матеріалів кримінального провадження вбачається порушення підслідності, у зв`язку з тим, що злочин вчинений в м. Києві.

До того ж, з матеріалів кримінального провадження №0000359 від 20.12.2014 вбачається, що письмове повідомлення про підозру вручено заступнику директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, водночас, зазначене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 не вручено.

Відповідно до ст.188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутись до суду із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Главою 22 КПК України встановлений порядок вручення особі повідомлення про підозру.

Застосування затримання безпосередньо пов`язане з обмеженням права людини на свободу та особисту недоторканність. Тому не випадково процесуальні норми, що регламентують порядок і строки затримання, закріплено Конституцією України та низкою міжнародно-правових актів, зокрема Загальною декларацією прав людини (1948 р.), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (1966 р.), конвенціями ООН проти катування та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження та покарання (1984 р.), про права дитини (1989 р.) та ін.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленого законом; законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Однак матеріали клопотання не містять доказів про вручення підозри ОСОБА_4 , тому відсутні підстави про те, що його процесуальний статус як підозрюваного на час розгляду клопотання є підтвердженим, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки питання про надання дозволу на затримання з метою приводу може вирішуватися виключно щодо особи, яка перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого.

Як регламентовано положеннями п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, та враховуючи, що матеріали клопотання не містять доказів, які б вказували на наявність достатніх підстав для надання дозволу на затримання, копотання слідчого не підлягає задоволеннюв.

Керуючись ст.ст. 115, 131, 132, 176-178, 187-190, 369-372 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання заступника військового прокурора Черкаського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1