УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Категорія ст. 539 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі:
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника КВІ ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2016 року якою скасовано звільнення з випробуванням засудженому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
та направлено його для відбування покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.04.2014 р.,
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, з огляду на її незаконність та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання Богунського РВ м.Житомира КВІ ДПСУ в Житомирській області. При цьому, просить врахувати, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, в яких орім нього нікого більше не має, оскільки їх мати (його дружина) померла в 2010 році.
Згідно ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2016 року задоволено клопотання Богунського РВ м. Житомира КВІ ДПСУ в Житомирській області та скасовано звільнення з випробуванням засудженому ОСОБА_8 та направлено його для відбування покарання в місця позбавлення волі на строк 4 роки у відповідності до вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2014 року за ч.1 ст.199 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 , який просив задовольнити свою апеляційну скаргу, думку прокурора та представника КВІ щодо необґрунтованості скарги, перевіривши матеріали судового провадження, особової справи №02/2015 та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно до ч.2, 3 ст.166 КВК України - якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, або систематично вчинює правопорушення, що потягло за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які було покладено на нього судом.
Частиною 2 ст.78 КК України визначено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення ,суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
При цьому, вказана норма закону передбачає, що суд вправі направити засудженого для відбування призначеного покарання у разі невиконання засудженим хоча б одного із тих обов`язків, які були покладені на нього судом у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджено вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2014 р. до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ст.76 КК України, а саме повідомляти КВІ про зміну місця проживання та роботи і періодично з`являтися для реєстрації в КВІ.
Згідно з матеріалами особової справи №12/2015, ОСОБА_8 15.12.2014 р. був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням (а.о.с.16) і з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію (а.о.с.18) та попереджений, що в разі систематичного порушення громадського порядку, невиконання покладених на нього обовязків звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути скасовано судом і він може бути направлений для відбування призначеного судом покарання.
З огляду на систематичне та неналежне виконання засудженим покладених на нього обов`язків, а саме явки на реєстрацію, начальник Богунського РВ м.Житомира КВІ 05.02.2016р. звернувся відповідним поданням до Богунського суду м.Житомира відносно скасування іспитового терміну (а.о.с.96-99)
За результатами судового розгляду зазначеного подання ухвалою Богунського суду м.Житомира від 06.04.2016 р. у його задоволенні було відмовлено (а.о.с.110).
При цьому, у зв`язку з неявкою засудженого у встановлені дні реєстрації, КВІ було визначено нові дні явки до КВІ - 4 рази в місяць, кожен четвер (а.о.с.91). Засуджений не з`явився на реєстрацію до КВІ 16 червня 2016 року, 21 липня 2016 року та не надав підтвердження поважності причин своєї неявки з відповідним попередженням за свої дії.
Однак, знову ж таки 04, 11, 18, 25 серпня 2016 року засуджений повторно не з`являвся на реєстрацію, не з`явився на виклики, працівниками поліції на виконання приводу було зобов`язано засудженого з`явитися до КВІ 25 серпня 2016 року для надання відповідних пояснень, проте ОСОБА_8 також не з`явився. Не з`являвся на реєстрацію і у вересні 2016 року, причини своєї неявки не повідомляв.
З огляду на це, апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_8 дійсно не виконував покладені на нього судом обов`язки, а саме періодично з`являтись на реєстрацію.
При цьому, 04.09.2015 року (а.о.с.63), 27.01.2016 (а.о.с.90), 23.06.2016 р. (а.о.с.116) і 28.07.2016 р. (а.о.с.128), відділ інспекції застосував до засудженого попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, проте останній на заходи профілактично-виховного характеру належно не відреагував та належних висновків не зробив.
Доводи ОСОБА_8 про те, що у нього на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, ніяким чином не позбавляли його можливості регулярно з`являтися на реєстрацію в органи КВІ та ніяк не знижують його відповідальність.
Тобто, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 є безпідставними та непереконливими, і є ніщо іншим як способом захисту визначеного засудженим ОСОБА_8 та можливістю уникнення справедливого покарання за вчинене.
Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок - здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.
Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно зробив висновок про наявність підстав для скасування звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи кримінального закону, які б тягли за собою скасування ухвали районного суду, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Судді :