В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої - ОСОБА_3 ,

представника потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород кримінальне провадження № 0001695 від 02.08.2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освітою середньо - спеціальною, не працюючої, заміжньої, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 обвинуваченням ставиться у вину, що 01 серпня 2014 року, близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи поряд з будинком № 54 по вулиці Джамбула в місті Ужгороді на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно нанесла серію ударів ногами та рукою в ліве плече та по нижнім кінцівкам потерпілої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинила останній згідно висновку експерта №746 від 20.08.2014 року легкі тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В ході судового слідства пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, щодо фактичних обставин справи державним обвинувачем не уточнювалося, а підтримувалося в обсязі обвинувального акту.

Так, обвинувачення ОСОБА_5 ґрунтується на наступних доказах, а саме протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення громадянки ОСОБА_3 від 01.08.2014 року, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_3 від 07.08.2014 року, протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_8 від 07.08.2014 року, які в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12.08.2014 року, яка також в судовому засіданні підтвердила подію, що мала місце 01 серпня 2014 року, близько 10.00 год. та те, що обвинувачена ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_3 між собою виясняли відносини за допомогою бійки, в ході якої ОСОБА_5 наносила останній удари по різним частинам її тіла. Вона намагалася їх розвести, але не змогла, протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_3 від 09.09.2014 року, протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_8 від 09.09.2014 року, протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_9 від 09.09.2014 року, висновком судово-медичної експертизи №746 від 20.08.2014 року, згідно якої на момент судово - медичного обстеження на тілі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкірних покривах лівого плеча та обох нижніх кінцівок. Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії та по механізму здавлення, якими могли бути руки, пальці рук та обуті ноги сторонньої людини. По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка відбувалася 01.08.2014 року. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці, згідно п.2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Громадянці ОСОБА_3 було нанесено не менше трьох ударів, при цьому потерпіла могла знаходитись як у вертикальному або близькому до нього положенні, так і в горизонтальному або близькому до нього положенні. Малоймовірно, щоб вище вказані тілесні ушкодження виникли в результаті падіння з висоти власного зросту, удару об якиїсь предмет або ж спричинення їх вчасною рукою. На момент отримання вище вказані тілесні ушкодження, виявлені в громадянки ОСОБА_3 , не були небезпечними для життя і здоров`я.

Суд вважає, що висновок досудового слідства у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України є не обгрунтованим, виходячи з наступних підстав.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні вину не визнала і заперечувала свої дії за вказаних в обвинувальному акті обставин, зокрема пояснила, що вимушена була оборонятися від нападів потерпілої ОСОБА_3 та її дочки ОСОБА_8 , які її переслідували за те, що чоловік потерпілої ОСОБА_3 проживає спільно з нею, а саме 01 серпня 2014 року, близько 10 години 00 хвилин вона перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_2 почула в свою сторону нецензурні звинувачення з цього приводу, на що вона відповіла, що «силою чоловіка потерпілої вона не тримає і не хай потерпіла собі його забирає», на що потерпіла ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_8 накинулися на неї, взяли її за волоси і почалася штовханина в ході якої їй наносились останніми удари по різним частина її тіла, а вона виривалася і також відбивалася і визнає, що перебуваючи у такому стані могла спричинити зазначені у висновку експерта тілесні ушкодження. Також вказала, що також зверталася в органи міліції із заявою з приводу отриманих тілесних ушкоджень, які їй спричинили потерпіла ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_8 , однак в подальшому відійшовши психологічно від події забрала заяву.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 підтвердила зазначені обвинуваченою ОСОБА_5 обставини, що її чоловік крутив роман з останньою, яка його використовувала у своїх цілях.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків сторони захисту ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що потерпіла ОСОБА_3 разом з дочкою ОСОБА_8 напали на ОСОБА_5 взяли за волоси і наносили їй удари по різним частинам її тіла, а остання захищаючись виривалась і відбивалася від їх ударів.

Свідок ОСОБА_13 сторони захисту в судовому засіданні підтвердила, що саму бійку між учасниками не бачила, але вже після події підійшовши до обвинуваченої ОСОБА_5 побачила на різних частинах її тіла були синяки, подряпини і остання перебувала в заплаканому стані.

Крім цього, покази обвинуваченої ОСОБА_5 підтверджуються постановою слідчого від 16.08.2014 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001694 від 02.08.2014 року на підставі звернення гр. ОСОБА_5 із змісту якої вбачається, що 01 серпня 2014 року, близько 10 години 00 хвилин на ринку по вул. Бородіна в м. Ужгород жінка на імя ОСОБА_14 вчинила з нею сварку, в ході якої висловлювалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, нанесла їй тілесні ушкодження. Також із змісту даної постанови вбачається, що від потерпілої ОСОБА_5 надійшла заява про те, що вона відмовляється підтримувати приватне обвинувачення по факту нанесення їй тілесних ушкоджень, бути учасником кримінального процесу відмовляється та просить по даному факту більше її не турбувати.

Оцінивши в сукупності всі докази по даній справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, суд дійшов висновку про відсутність достатніх даних, які б підтверджували факт умисного нанесення легких тілесних ушкоджень, саме умисними діями обвинуваченої ОСОБА_5 ..

Зокрема стороною обвинувачення, як і самою потерпілою не наведено мотиви, які б обґрунтовували спрямованість дій обвинуваченої ОСОБА_5 на заподіяння потерпілій ОСОБА_3 умисного легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов*язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положенням частини 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь цієї особи. Обов*язок доказування у кримінальному провадженні покладається на сторону обвинувачення, і дані положення також відповідають Конституції України, Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ратифікованій Законом № 475/97-ВР від 17.07.97.

Таким чином, причетність обвинуваченої ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - умисних легких тілесних ушкоджень, - викликає сумнів і на переконання суду не доведена в суді стороною обвинувачення в рамках дотримання принципу змагальності, визначеного ст.. 22 КПК України, з урахуванням доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та оцінені з точки зору їх достатності та взаємозв*язку, що дає підстави відповідно до п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України для постановлення виправдувального вироку в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки в суді не доведено, спрямованість умислу обвинуваченої на вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнати невинуватою і виправдати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1