Дата документу Справа № 335/3467/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/939/17
Єдиний унікальний № 335/3467/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 191 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001402 відносно
ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі процесуальний прокурор вважає, що викладені обставини є не обґрунтованими, а ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, відповідно до вказаної ухвали суд прийшов висновку про порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, в тому числі такої загальної засади кримінального провадження, як законність, суд при підготовчому судовому засіданні зобов`язаний перевірити зміст обвинувального акту та додатків до нього на відповідність вимогам КПК України з метою його подальшого призначення до розгляду при наявності на те правових підстав.

Нормами ст. ст. 291, 109 КПК України закріплені вимоги до форми та змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, недотримання яких та інших норм закону відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України дає суду підстави для прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні про повернення прокурору обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з обвинувального акту, направленого до суду, вимоги зазначених норм закону прокурор дотримав, виклавши поряд з іншими відомостями фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , в тому обсязі, який прокурор вважає встановленим.

Зокрема, прокурором в обвинувальному акті зазначено, що вчинене кримінальне правопорушення стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст.191 КК України, як вчинення ОСОБА_6 умисних дій, які виразились у привласненні чужого майна, яке ввірене особі. На підтвердження сформульованого обвинувачення прокурором в обвинувальному акті викладені фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення із зазначенням відомостей, які у відповідності до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, в своїй ухвалі зазначив про не визначення в обвинувальному акті, яким конкретно майном заволодів ОСОБА_6 , час виникнення умислу та мету вчинення злочину, тобто об`єктивної сторони злочину. Водночас такі висновки суду є хибними, оскільки в обвинувальному акті міститься опис фактичних обставин вчинення злочину, визначено його мету, мотив, спосіб вчинення.

Хибними є і висновки суду щодо визначення прокурором кожного епізоду вчиненого злочину як окремого самостійного складу злочину.

Так, в обвинувальному акті зазначено про те, що ОСОБА_6 у проміжок часу з 01.02.2016 по 22.02.2016 вчинено дії з привласнення чужого майна - брухту металу золота, яке йому біло ввірено, при цьому зазначено, що вказані дії вчинялись останнім з єдиним прямим умислом, спрямованим на привласнення чужого майна, з корисливим мотивом.

Суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, в своїй ухвалі зазначив про неконкретність викладення обставин кримінального правопорушення, що виявилось в розбіжностях між вагою отриманого та повернутого брухту золота, а також не зазначення дати повернення цього брухту за кожен день. Проте зміст обвинувального акту свідчить, що прокурором викладено саме ті обставини кримінального правопорушення, які вважає встановленими і, з урахуванням викладеного, сформульовано обвинувачення з правовою кваліфікацією згідно з передбаченою КК України нормою.

Крім того, прокурором у підготовчому судовому засіданні взагалі не надавалися документи, інші матеріали, що мають значення для кримінального провадження. До того ж, відповідні недоліки можуть бути усунені як під час судового розгляду, так і при прийнятті судом відповідного рішення по суті справи.

Разом із тим, суд фактично вдався в оцінку доказів, тобто вийшов за рамки своїх повноважень і почав аналізувати викладені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення, що є недопустимим та не узгоджується з принципом змагальності сторін, закріпленому ст. 22 КПК України та положенню ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Крім того, суд першої інстанції має приймати до уваги, що частиною 4 ст.22 КПК саме на прокурора покладено обов`язок доведення вини особи, в тому числі розмір завданих нею збитків, а суд залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих ним прав, розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення.

Висновки суду щодо не зазначення в обвинувальному акті власника майна є також надуманими.

Так, при формулюванні обвинувачення прокурором зазначено, що злочинними діями ОСОБА_6 ПП «Клєо» завдано збитки в сумі 171967,12 грн.

Статтею 55 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

В обвинувальному акті викладено відомості про потерпілу сторону -ПП «Клєо» в особі директора ОСОБА_11 , якому вчиненим злочином завдано збитки та який в даному кримінальному провадженні є заявником.

Таким чином, факт належності привласненого майна ПП «Клєо» є очевидним, однак зазначені обставини судом не взято до уваги.

Статтею 21 КПК України кожному гарантовано право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом. Статтею 318 кодексу визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Також, статтею 318 кодексу унормовано, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Водночас суд, виносячи ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, до того ж у кримінальному провадженні нескладної категорії, порушує зазначені принципи щодо вирішення провадження в розумні строки.

Таким чином, суд в своїй ухвалі фактично не зазначив жодного порушення передбачених статтею 291 КПК України вимог щодо змісту обвинувального акту.

З огляду на викладене вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 складено з дотриманням усіх вимог, передбачених ст. 291 КПК України.

Просить ухвалу Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 31.03.2017 про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прокурору скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 191 КК України, повернуто прокурору, яку такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги виходить з наступного.

Згідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті має, зокрема міститься виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з обвинувального акту, викладаючи обвинувачення за ст. 191 ч. 1 КК, сторона обвинувачення виходила з того, що ОСОБА_6 привласнив 284, 3 гр. золота 585 проби. Між тим, різниця між отриманим та повернутим золотом 585 проби складає 283, 39 гр.
Крім того, органи досудового слідства вказують різний розмір золота 585 проби, який отримав обвинувачений ОСОБА_6 . Так, спочатку вони стверджують, що ОСОБА_6 отримав 375,34 гр. золота 585 проби (а.п. 3), однак на цьому ж аркуші вони вже стверджують, що останній отримав 652, 22 гр. золота 585 проби.
Більш того, аналіз фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, свідчить про те, що прокурор не встановив одиницю ваги золота (284, 3), яку привласнив обвинувачений ОСОБА_6 .
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 191 КК України, є неконкретним, оскільки об`єктивна сторона злочину має такі суперечності, які свідчать про неконкретність обвинувачення, чим порушує право останнього на захист.

Інші доводи апелянта про порушення судом вимог КПК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: