Код суду 233 Справа № 233/2686/16-к
Вирок
Іменем України
13 лютого 2017 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, який має вищу освіту, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , водія кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 ,сержанта, не судимого,
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
09 липня 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізанійну підготовку та мобілізацію» Київським РВК м.Харкова ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 198 від 07 вересня 2015 року ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду головного сержанта командира відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 . В подальшому відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 1 від 02 січня 2016 року ОСОБА_4 був призначений на посаду водія кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3 п.8 ст. 6, п.2 ст.23, п.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов*язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися такими, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойової славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
19 березня 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період,діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби без дозволу командування, самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_4 , по АДРЕСА_3 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та ухилявся від несення обов*язків військової служби до 16 травня 2016 року, проводячи час на власний розсуд в м.Харкові, не пов*язуючи його з виконанням обов*язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
16 травня 2016 року ОСОБА_4 , усвідомивши власну протиправну поведінку, добровільно повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, викладених у вироку та пояснив, що проходив військову службу за мобілізацією в якості водія кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_4 . 19 березня 2016 року він без узгодження своїх дій із командуванням, залишив місце дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 та до 16 травня 2016 року знаходився за місцем свого проживання в м.Харкові. 16 травня 2016 року повернувся до місця несення служби. Щиро розкаявся у вчиненому.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з військового квитка (а.к.п.27-30), наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 07 вересня 2015 року № 198 старшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду головного сержанта-командира відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта В НОМЕР_2 (а.к.п.22).
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02 січня 2016 року № 1 старшого сержанта ОСОБА_4 призначено водієм кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової части польова пошта В НОМЕР_2 (а.к.п.23).
Відповідно до рапорту від 19 березня 2016 року (а.к.п.24), наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20 березня 2016 року № 151 (а.к.п.20-21), від 15 квітня 2016 року № 296 (а.к.п.15-16), акту проведення службового розслідування, затвердженого командиром частини 15 квітня 2016 року (а.к.п.17-19) військовослужбовець ОСОБА_4 вважається таким, що самовільно залишив військову частину 19 березня 2016 року у зв*язку з чим його знято із котлового забезпечення військової частини.
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце в період часу з 19 березня 2016 року до 16 травня 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні ОСОБА_4 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проходження служби та місцем фактичного проживання, нагороджений медалями «Захиснику Вітчизни» та «Авдіївка. Промзона. Стояли насмерть», обставину, що пом*якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Приймаючи до уваги обставину, що пом*якшує покарання та особу обвинуваченого, з урахуванням інформації, яка міститься в досудовій доповіді та критичного ставлення ОСОБА_4 до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, служби.
Відповідно до ч.3 ст.76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, які є військовослужбовцями здійснюється командирами військових частин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя