Дата документу Справа № 311/2183/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/119/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/2183/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001208 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 травня 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку їй. Запоріжжя, українку, громадянку України, яка має середню технічну освіту, не працюючу, не одружену, яка має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 та призначено їй покарання у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню у сумі 615 грн. 72 коп.

Вирішена доля речових доказів.
Згідно з вироком, 26 травня 2016 року приблизно о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_7 з дозволу директора ТОВ НВП «Флагман» ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме, в кабінеті директора, в столі виявила ключі від металевого сейфу, який належить потерпілому ОСОБА_9 та скориставшись тим, що останнього не було в кабінеті у неї виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме, грошових коштів, які знаходились у вказаному сейфі.

Після цього 26 травня 2016 року о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, впевнившись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, використовуючи наявні в неї ключі, відчинила сейф, де виявила та таємно викрала грошові кошти в загальній сумі 26 450 гривень, які належать ОСОБА_9 , які в подальшому поклала до своєї сумочки та з місця події зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати вирок Василівського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року в частині призначення міри покарання та призначити їй покарання у вигляді штрафу в мінімальному розмірі передбаченою статтею КК України. Вказує, що судом не було враховано той факт, що на час скоєння злочину вона знаходилась в дуже тяжких обставинах, а саме її син знаходився в полоні і їй потрібна була грошова сума для того щоб його звільнили.

Крім того, суд не врахував також ті обставини, що вона повністю повернула всі викрадені кошти потерпілому ще на час досудового розслідування. Потерпілий претензій матеріального та морального характеру до неї не має. Вона повністю визнала вину, співпрацювала зі слідством, щиро розкаялася в скоєному.
Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу; думку прокурора щодо законності і обґрунтованості вироку; надавши обвинуваченій останнє слово та перевіривши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні зазначеного у вироку злочину засновані на досліджених у судовому засіданні доказах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнала себе винною, дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, яке кваліфіковане судом за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), підтверджені матеріалами кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і даним про особу обвинуваченої.

У відповідності до ч. 2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченій суд зазначені положення закону не виконав, не мотивував недостатність менш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.185 КК України, а саме у виді штрафу для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на рекомендації, що викладені в Постанові ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003р., відповідно до п.2 якої, судам належить обговорювати питання про призначення, передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Судом першої інстанції недостатньо враховано конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, грошові кошти були повернуті потерпілому ОСОБА_9 , а також особу винної, котра в ході досудового слідства та під час судового розгляду в суді першої інстанції сприяла розкриттю злочину, не намагалася уникнути покарання та ввести слідство та суд в оману, колегія суддів вважає що недостатнє врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до призначення обвинуваченій ОСОБА_7 надмірно суворого покарання за вчинення даного злочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність пом`якшення призначеного покарання, та вважає, що покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.185 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2016 року

щодо ОСОБА_7 змінити, в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4