Справа № 154/2192/16 Провадження №11-кп/773/303/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.342, ч. 2 ст. 350 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000837 від 21.06.2016 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.03.2017 щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Володимир-Волинський Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, одружений, на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючий, не судимий, -

засуджений за ч.2 ст.342 КК України на два роки обмеження волі,

за ч.2 ст.350 КК України на чотири роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_9 4000 грн у відшкодування майнової шкоди, 2000 грн. моральної шкоди, 2700 грн. - витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги його представника.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 20 червня 2016 року, близько 19 години, в с. Селець, Володимир-Волинського району, Волинської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на березі річки Луга, намагаючись уникнути адміністративної відповідальності за грубе порушення правил рибальства, активно протидіяв законним вимогам головного державного інспектора відділу охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області ОСОБА_10 та громадського інспектора рибоохорони ОСОБА_9 , які перебували у рибоохоронному рейді, а саме, силою штовхнув ОСОБА_10 в груди та вдарив в обличчя ОСОБА_9 , чим здійснив опір працівнику правоохоронного органу та члену громадського формування з охорони і громадського порядку під час виконання ними покладених на них обов`язків.

Він же, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у цей же день, час та місці, умисно заподіяв службовій особі ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 188 від 24.06.2016 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини, правильності кваліфікації його дій та призначення йому покарання, просить вирок суду змінити в частині стягнення з нього в користь потерпілого ОСОБА_9 майнової шкоди та витрат на правову допомогу. Зокрема, просить відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого в цих частинах, оскільки суд не обґрунтував своє рішення, безпідставно стягнувши витрати у відшкодування майнової шкоди в сумі 4000 грн., а також 2700 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.350 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_8 вчинив злочини у стані алкогольного сп`яніння з метою уникнення від адміністративної відповідальності, він ніде не працює, постійного джерела прибутку не має. Зазначене свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення правопорушень із застосуванням насильства. Судом також не враховано думку потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на суворому покаранні обвинуваченого. Із урахуванням наведеного, прокурор вважає, що призначене покарання у виді обмеження волі хоч і застосовано із звільненням від відбування покарання з випробуванням, не буде належним стимулом до виправлення та застереженням до вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримували свою апеляційну скаргу та заперечували апеляційну скаргу прокурора, міркування прокурора, який підтримував апеляцію прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури та заперечував апеляцію обвинуваченого і просив призначити суворіше покарання, представника потерпілого, потерпілих, які заперечили апеляцію обвинуваченого і підтримали апеляційні вимоги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.350 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Посилання обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно стягнув з нього в користь потерпілого 4000 грн. у відшкодування майнової шкоди, а також 2700 грн. витрат на правову допомогу, є безпідставними.

Так, потерпілому ОСОБА_9 злочинними діями обвинуваченого заподіяно легких тілесних ушкоджень, що призвело до пошкодження мостовидного протезу, лікування та відновлення якого згідно з копіями квитанцій становить 4000 грн., які потерпілий сплатив (а.к.п.31, 32).
Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_14 , розмір витрат на правову допомогу потерпілому ОСОБА_9 складає 2700 грн. (а.к.п.34).
Підстав не довіряти змісту даних документів, які містяться в матеріалах провадження, в апеляційного суду немає.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 щиро розкаявся у скоєному, що є обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Крім цього, ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно.

Разом з тим, суд першої інстанції врахував наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також позицію обох потерпілих при обранні покарання обвинуваченому, зокрема, що потерпілий ОСОБА_9 наполягав на максимальному покаранні, а потерпілий ОСОБА_10 вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.

Між тим, апеляційний суд враховує, що позиція потерпілого у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Тому, врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.2 ст.342 та ч.2 ст.350 КК України у виді обмеження волі, та визначив остаточне покарання згідно з ч.1 ст.70 КК України, яке відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто м`яким.

Також суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України із встановленням іспитового строку, що також не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.
Таким чином, підстав для зміни вироку чи скасування вироку та ухвалення нового з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.03.2017 щодо ОСОБА_15 без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:
Судді: