Справа № 524/4544/17
Провадження №1-кс/524/1195/17
Клопотання мотивував тим, що 09.06.2017 надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа, 05.05.2017 шляхом зловживання довірою під приводом продажу товару через мережу Інтернет сайт «OLX» заволоділа грошовими коштами останнього. Під час досудового розслідування допитана в якості свідка ОСОБА_6 , повідомила, що приблизно в 2015 році нею було відкрито картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» та отримано платіжну картку № НОМЕР_1 . Приблизно в кінці квітня 2017 до неї звернувся її знайомий ОСОБА_7 та попросив надати йому її банківську карту. Вона погодилась та надала банківську карту ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 . Через відсутність у неї пин коду від карти, остання звернулась до відділення банку та отримала нову карту разом з пин кодом, яку одразу віддала ОСОБА_7 ..
Після проведення огляду, речі, які були виявлені та вилучені вважаються тимчасово вилученим майном, питання про яке повинно бути вирішено, в результаті його арешту або повернення.
За відсутності клопотань від учасників, на підставі ст.107 КПК України, фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
В судовому засідання слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання та оцінивши надані докази, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п.1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та, в цьому випадку, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий суддя вважає, що слідчим не було доведено необхідність накладення арешту на майно, яке було добровільно надано ОСОБА_6 , а також наявність ризиків того, що вказані речі можуть бути приховані, пошкоджені, зіпсовані, знищені, перетворені або передані.
Відтак, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 132, 167, 170-175, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-
Копію ухвали направити слідчому, прокурору та заінтересованим особам.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.
Слідчий суддя: ОСОБА_1