справа №190/328/16-к
провадження №1-кп/176/37/17
УХВАЛА
Іменем України
12 січня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

судового розпорядника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Жовті Води,обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2015 року за № 0000731 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, що має вищу освіту, одруженого, пенсіонера, військово незобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2015 року за №0000731

за участю сторін кримінального провадження: прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И В :
06 січня 2017 року з апеляційного суду Дніпропетровської області до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2015 року за № 0000731, відповідно до якого ОСОБА_6 висувається обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Під час досудового слідства по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів до 30.08.2015 року, строк якого не продовжувався.

Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року за даним обвинувальним актом призначено підготовче судове засідання на 15 годину 15 хвилин 12 січня 2017 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив суду думку про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 підсудне Жовтоводському міському суду та може бути призначене до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю обвинуваченого, його захисника, потерпілої, прокурора та заявив клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 заперечувала проти призначення до розгляду обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , посилаючись на його невідповідність вимогам ст.291 КПК України, просила обвинувальний акт повернути прокурору з наступних підстав. Зокрема в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини, правова кваліфікація, не вказано мотив, форма вини та мета злочину. Також порушено право обвинуваченого на захист, а саме допитано підозрюваного ОСОБА_6 без участі захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника і також заперечував проти призначення до розгляду обвинувального акта.

Потерпіла в судовому засіданні заперечувала проти призначення до розгляду обвинувального акта.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, вважає, що кримінальне провадження до судового розгляду призначене бути не може, а обвинувальний акт, в якому ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, має бути повернутий прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які мають міститися в обвинувальному акті і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ досудового розслідування, його процесуальне значення полягає в тому, що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК України).

Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Суд вважає, що слідчим та прокурором, при складанні та затвердженні обвинувального акту були допущені порушення вимог ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

З наведеного, в тому числі випливає, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна так і суб`єктивна сторона злочину.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення вказано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вбивстві, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Таким чином у обвинувальному акті викладені лише зміст підозри, а також частина тих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 підозрюється і правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, а не обвинувачується.

Тобто формулювання обвинувачення навіть не містить в собі даних про особу, якій було заподіяно смерть, не містить точного формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , не зазначено часу скоєння злочину, оскільки в обвинувальному акті вказано лише приблизний час зустрічі обвинуваченого і потерпілого о 10.00 год.

Правова кваліфікація дій в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 містить тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, проте не містить точного формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання конкретного обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено обвинуваченого ОСОБА_6 , але по тексту обвинувального акту вказано, що обвинувачення було висунуто ОСОБА_6 . Тобто обвинувальний акт містить суперечності стосовно особи обвинуваченого.

Також обвинувальному акті в порушення ст.291 КПК України не зазначено прізвище ім`я та по-батькові слідчого, який склав обвинувальний акт, а зазначено лише слідчого, що підписав його.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення.

Дані положення випливають і з п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч.1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, нелогічного та неконкретного обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинуваченого на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження, про що також констатується і в рішеннях Європейського суду з прав людини «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82 (п. 79).

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в порушення ст.91 КПК України в обвинувальному акті не відображені характерні та конкретні обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та які би свідчили про те, що обвинувачений був переконаний у настанні злочинного наслідку (умисна форма вини при вбивстві), не відображений мотив злочину, тобто що саме його спонукало до вчинення вбивства потерпілого, та мета злочину, не зазначена також і форма вини.

Згідно вимог закону України про кримінальну відповідальність, для правильної кваліфікації дій особи, яка обвинувачується в умисному вбивстві іншої людини необхідно ретельно дослідити мотив вчинення злочину, завдяки чому розмежовуються склади злочинів, передбачених ст.ст. 115-119 КК України, а також визначається ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та індивідуалізується покарання.

Однак, в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, орган досудового розслідування кваліфікував дії обвинуваченого виходячи тільки з тяжкості наслідків, та не встановив належним чином мотив та фактичних обставин, за якими діяв ОСОБА_6 .

Також, при викладі фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення не вказано часу настання смерті ОСОБА_16 , а вказано лише місце його смерті. Не зазначено, внаслідок яких дій обвинуваченого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних поверхневого характеру ран на цільних поверхнях пальців обох верхніх кінцівок, які могли виникнути від дії твердого предмету (предметів) з обмеженою поверхнею в ділянці контакту, що володіє ріжучими властивостями не виключено уламками скла, хоча ОСОБА_6 інкриміновано те, що ці тілесні пошкодження виникли внаслідок його умисних дій.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження відповідно до положень ст.2 КПК України.

Оскільки вказані відомості обов`язково зазначаються в обвинувальному акті, їх достовірність є гарантією права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Водночас, складений у кримінальному провадженні обвинувальний акт не містить всіх вищевказаних фактичних обставин та мотиву вчинення кримінального правопорушення, що позбавляє можливості ОСОБА_6 належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, що є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь-якій стадії кримінального провадження, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи викладене, суд має забезпечити реалізацію права на захист та передбачених законом процедур не тільки під час судового розгляду, а в тому числі й під час підготовчого судового засідання.

Зміна обвинувачення прокурором під час судового розгляду в частині конкретизації тих обставин, які підлягають доказуванню згідно ст. 91 КПК України, буде суперечити Європейській конвенції з прав людини. Обвинувачення повинно бути конкретним і обґрунтованим вже під час направлення обвинувального акта до суду, в іншому випадку будуть звужуватися права обвинуваченого на захист, оскільки законом передбачена реалізація такого права впродовж усіх стадій розгляду судового провадження у першій інстанції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52).

Крім того, під час досудового слідства грубо порушено права обвинуваченого ОСОБА_6 , на захист, який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, отже відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

03 липня 2015 року ОСОБА_6 було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (№22, І розділу реєстру) та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (№23, І розділу реєстру), який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином. Цього ж дня слідчим, який здійснював досудове розслідування було проведено допит підозрюваного ОСОБА_6 без участі захисника (№24, І розділу реєстру).

Частиною 1 ст. 20 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Слід також зазначити, що ч.4 ст. 291 КПК України містить вичерпний перелік документів, які мають додаватись до обвинувального акту, а саме: реєстр матеріалів досудового розслідування, який повинен відповідати положенням ст.109 КПК України, цивільний позов, якщо був пред`явлений під час досудового розслідування, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Вказані вимоги закону органом досудового слідства належним чином не виконано. Слід зазначити, що реєстр матеріалів досудових розслідувань є незмістовним, не відображає в повному обсязі проведених процесуальних дій, не містить даних щодо осіб відносно яких або за участю яких проводились певні дії та щодо яких приймались процесуальні рішення.

Так, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про те, коли та ким проведено судово-медичну, судово-цитологічну, судово-імунологічну, судово-психіатрічну, судово-медикокриміналістичну експертизи, а мається лише вказівка на призначення таких експертиз (№№2,4,5,6,7,8,9 розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування). Також, не міститься процесуальної дії як ознайомлення підозрюваного та захисника з результатами судових експертиз, та чи заявлялися якісь клопотання з цього приводу і суть прийнятих органом досудового розслідування рішень по цим клопотанням.

Отже, відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування переліку всіх проведених процесуальних дій під час проведення досудового розслідування, є суттєвим порушенням вимог КПК України, оскільки із суті обвинувального акту слідує, що слідчим був проведений ряд процесуальних дій, які не зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, що суперечить вимогам ст. 109 КПК України.

Таким чином, до обвинувального акту, в порушення вимог ч.1 ст.109 та п.1 ч.4 ст.291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування, який би відповідав вимогам ч.2 ст.109 КПК України.

Зазначені недоліки обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до розгляду.

Діючим кримінально-процесуальним законодавством України, в тому числі статтею 314 КПК України, не передбачено можливості та процедури виправлення помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

Виявлені недоліки неможливо усунути також шляхом зміни обвинувачення після його призначення до судового розгляду, оскільки це не відповідає нормам КПК України.

Таким чином, єдиним процесуальним шляхом усунення виявлених недоліків обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому засіданні має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього закону.

З огляду на те, що в підготовчому судовому засіданні судом безспірно встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України він має бути повернутий прокурору, що його направив до суду.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 291, ч. 3 ст. 314 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000731 від 02 липня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з додатками - повернути прокурору П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області.

У відповідності до ч. 4 ст. 314 КПК України ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3