Справа № 274/6189/16-к
Провадження № 1-в/0274/133/17
У Х В А Л А
"05" квітня 2017 р. м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції з Державною установою "Райківська виправна колонія (№73)" заяву про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, непрацюючого до засудження, раніше судимого: 20.09.2005 року за ст.ст.289 ч.3, 69, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 21.10.2010 року за ст.ст. 185 ч.3, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; засудженого 06.02.2014 року Новоодеським районним судом Миколаївської області за ст. 186 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі. Початок строку покарання - 07.12.2013, закінчення строку - 21.07.2018 року, -
в с т а н о в и в :
На адресу суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки він сумлінно ставився до праці та мав лише одне стягнення. У Райківську випрану колонію (№ 73) переведений на лікування.

Представник установи виконання покарань, ОСОБА_4 щодо задоволення заяви засудженого заперечив, оскільки останній характеризується посередньо, має непогашене стягнення та лише одне заохочення в 2014 році.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що підстави для умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_5 відсутні.

Заяву зі згоди учасників судового провадження розглянуто за відсутності представника спостережної комісії при Бердичівській РДА.

Заслухавши засудженого, представника установи виконання покарань, прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Так, згідно положень статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.

Згідно характеристики та матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10 грудня 2013 року.

Під час тримання в СІЗО м. Миколаєва характеризувався посередньо, вимоги встановленого порядку відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 26.05.2014 відбував покарання в Біленьківській виправній колонії Запорізької області (№99). За час відбування покарання характеризувався посередньо, допустив одне порушення вимог режиму тримання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення не знято та не погашено у встановленому законом порядку. Заохочувався один раз.

З 18.08.2016 року відбуває покарання в Райківській виправній колонії (№73). На виробництві колонії не працевлаштований у зв`язку з лікуванням. За час відбування покарання характеризується посередньо, встановлений порядок відбування покарання не порушує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації колонії тактовний. Порушень пожежної безпеки та безпеки праці не допускає. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх лише за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов. Не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Виявив бажання приймати участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», за якою займається формально. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно технічних навичок не прагне. Участі в роботі самодіяльних організацій не приймає, відноситься до цього байдуже. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Вину в скоєному злочині визнав повністю. На профілактичних обліках не перебуває.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17) судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

При прийнятті рішення по суті справи суд враховує те, що засуджений ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких корисливих злочинів, за період відбування покарання характеризується посередньо, як такий, що має одне непогашене стягнення та одне заохочення, не працевлаштований, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов. Не вбачає необхідності у їх виконанні. Участі в роботі самодіяльних організацій не приймає, відноситься до цього байдуже.

Викладене свідчить про те, що засуджений за час відбування покарання своє виправлення не довів, у зв`язку із чим не може бути звільненим від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії.

Суддя: ОСОБА_1