УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №290/689/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 (три) роки обмеження волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Романівського районного суду від 11 липня 2016 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання 4 (чотири) роки обмеження волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 351,84 грн.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 15 березня 2016 року приблизно о 16 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку по АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав телевізор «LG», вартістю 966,67 гривень, який належав ОСОБА_9
30 травня 2016 року приблизно о 14 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку по АДРЕСА_3 , повторно таємно викрав золоту обручку, вартістю 1034 гривні, яка належала ОСОБА_10 .
Вказаними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації, вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання 4 (чотири) роки обмеженні волі. В решті вирок залишити без змін. Вирок Романівського районного суду від 11.07.2016 року виконувати окремо.
Вказує, що в порушення вимог ст. 374 КПК України у вироку суду не зазначено номера кримінального провадження.
Також, зазначає, що у вироку суду допущено суперечності, оскільки у вступній частині зазначено, що судове засідання відбулося за участі лише прокурора та обвинуваченого, разом з тим судом зазначено, «що оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорили скоєння злочину, з`ясувавши що вони правильно, розуміють зміст цих обставин, пересвідчившись у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши відповідні процесуальні наслідки, суд визнав недоцільно дослідження доказів стосовно вказаних обставин». При цьому суд не зазначає у вироку ст. 394 КК України, також не зрозуміло які процесуальні наслідки було роз`яснено. Також у мотивувальній частині вироку не зазначено кваліфікуючі ознаки ч. 2 ст. 185 КК України.
Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі врахував те, що він засуджений 24.12.2015 року за вчинення умисного корисливого злочину, відбував покарання у виді громадських робіт, має не погашену судимість, однак висновків для себе не зробив і знову в подальшому вчинив два епізоди аналогічних злочинів. Тому висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування реального покарання є незаконним та необгрунтованим.
Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок з підстав істотного порушення вимог КПК та призначити новий розгляд, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчинення якого визнається обвинувачений.
У вироку мають бути сформульовані характер і форма вини обвинуваченого, мотиви, мета і наслідки кримінального правопорушення.
Мотивувальна частина вироку має містити висновки суду про кваліфікацію злочину за відповідною статтею (пунктом і частиною) закону України про кримінальну відповідальність.
Вирок суду щодо ОСОБА_7 зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки фабула обвинувачення визнаного судом доведеною з достатньою повнотою не відображає спосіб вчинення, характер, форму вини, мотиви та мету кримінального правопорушення, що в свою чергу перешкоджає колегії суддів надати об`єктивну оцінку його діям, що характеризують ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, а також і особу обвинуваченого.
Не сформульовано судом у вироку і висновки суду про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України з посиланням на конкретні кваліфікуючі ознаки діяння.
Не зазначено у вироку суду першої інстанції також і докази, які суд досліджував у судовому засіданні, а зокрема не викладено показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 які згідно до журналу судового засідання давали пояснення щодо обставин вчинення злочинів.
Натомість обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , в достатній мірі відображав обставини вчинення останнім кримінальних правопорушень, в тому числі спосіб вчинення, характер, форму вини, мотиви та мету. У ньому відображено як ОСОБА_7 опинився в житлі потерпілих, коли і за яких обставин у нього виник умисел на заволодіння чужим майном та з якою метою і у який спосіб він вчинив крадіжку.
Суд першої інстанції спрощено та наспіх підійшов до написання вироку, що викликає сумніви в його законності, обґрунтованості і справедливості.
Крім того, в суді апеляційної інстанції прокурор вказав на інші істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли перешкодити ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення, та які на думку апеляційного суду також заслуговують на увагу.
Так, відповідно до п.7 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29 серпня 2016 року проводився судовий розгляд та виносилась ухвала про привід обвинуваченого, оскільки в матеріалах справи є відповідна копія ухвали.
Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання за вказану дату, що унеможливлює перевірити хто з`явився з учасників та які питання вирішувались у цьому судовому засіданні.
Заслуговують на увагу також і доводи прокурора про проведення судом розгляду у відсутність повноважного представника державного обвинувачення, оскільки прокурор ОСОБА_11 , який приймав участь у судових засіданнях 15.08.2016 р., 29.08.2016 р. повноважень на участь у вказаному кримінальному провадженні не мав, він не призначався на участь у вказаному кримінальному провадження керівником прокуратури, згідно з обвинувальним актом, а підтверджуючих документів, що на нього були покладені відповідні повноваження прокурора матеріали справи не містять, що є порушенням вимог ст. 37 КПК України.
Зазначені порушення кримінального процесуального закону хоч і виходять за межі апеляційної скарги, але відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, не можуть бути залишені судом апеляційної інстанції поза увагою, оскільки є істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону і не погіршують становище обвинуваченого.
Відповідно до положень статті 415 КПК України відсутність журналу судового засідання та здійснення судового провадження у відсутність прокурора є підставами для призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а тому доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції не має права вирішувати.
Суду першої інстанції під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Судді: