У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь в судовому провадженні, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 400 068 21 від 11 травня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, з незакінченою середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, на підставі ч. 4 ст. 289 КК України, а кримінальне провадження № 120 151 000 400 068 21 від 11.05.2015 відносно нього закрито.
Вирішена доля речового доказу у провадженні.
Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_12 , разом з наглядно знайомим ОСОБА_13 , 10.05.2015, приблизно о 18 год. 20 хв., перебували на території гаражного кооперативу, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 27, де займалися ремонтом автомобіля ВАЗ 2106. ОСОБА_12 , побачив, що біля одного із гаражних бочків припарковано автомобіль марки Тойота Ленд Крузер Прадо, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ., що належить ТОВ К.А.Н. Девелопмент, і перебуває у користуванні ОСОБА_14 , та вирішив подивитись чи є у ньому власник. Коли ОСОБА_12 підійшов до вищевказаного автомобіля, то виявив, що у ньому відчинені ліві передні водійські двері, але нікого нема всередині. Потім він відчинив дверцята повністю, оглянув салон автомобіля та побачив, що всередині нього знаходяться мобільні ключі. Після чого, ОСОБА_12 відійшов від автомобіля Тойота Ленд Крузер Прадо, д.н.з. НОМЕР_1 , зачинивши при цьому повністю двері.
Приблизно через 10 хвилин цього ж дня, ОСОБА_12 знову повернувся до вищевказаного автомобіля, та вирішив проїхати до автомобіля ВАЗ 2106, з метою завести його. При цьому, ОСОБА_12 , усвідомлюючи свої протиправні дії та розуміючи, що діє без дозволу власника, відчинив передні ліві двері, сів за кермо автомобіля Тойота Ленд Крузер Прадо, д.н.з. НОМЕР_1 , взяв ключі, які знаходились у підлокітнику автомобіля, вставив в замок запалювання, запустив двигун автомобіля та почав рух на ньому по території гаражного кооперативу, тобто незаконно заволодів транспортним засобом. Проїхавши кілька метрів, ОСОБА_12 вирішив повернути автомобіль та припаркував його на тому ж самому місці, а у подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, суд першої інстанції зазначив про достатність підстав для звільнення останнього від відповідальності, у тому числі про: добровільність заяви працівникам правоохоронних органів про вчинення ним- ОСОБА_6 дії, до внесення відомостей про вчинення даного кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; повернення транспортного засобу на попереднє місце його знаходження та відсутність збитків власнику автотранспорту, що узгоджується з приписами ч. 4 ст. 289 КК України.
Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь в судовому провадженні, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини ОСОБА_6 та юридичну кваліфікацію дій останнього, вважає ухвалу суду незаконною і такою, що підлягає скасуванню із-за неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його змісту.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор послався на те, що при постановленні рішення відносно ОСОБА_6 судом поверхнево були досліджені обставини, що стали підставою для застосування до обвинуваченого положень ч. 4 ст. 289 КК України, а в ході досудового розслідування та судового розгляду провадження стороною захисту не було надано будь-яких доказів на підтвердження добровільного звернення обвинуваченого до правоохоронного органу з повідомленням про вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та залишилось не з`ясованим питання відшкодування завданих збитків представнику потерпілого, при тому, що в ході судового розгляду цивільний позов був заявлений, але від нього в подальшому відмовились без будь-яких пояснень.
Звертає увагу прокурор і на порушення судом першої інстанції приписів ст. 496 КПК України та ігнорування п. 9 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, оскільки в підготовче та судове засідання представники служби у справах дітей та представники уповноваженого підрозділу Національної поліції України, незважаючи на їх обов`язкову участь, не викликались та присутніми в судовому засіданні не були.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.
Представник потерпілого ТОВ К.А.Н. Девелопмент - ОСОБА_14 та Дніпровське УП ГУ НП у м. Києві про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином.
Їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення представника служби у справах дітей, що покладався на розсуд суду, пояснення захисника, законного представника неповнолітнього обвинуваченого та самого обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши частково матеріали провадження, перевіривши їх та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як указують приписи ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно положень п. 7 ч. 1 ст. 3 КПК України, закон України про кримінальну відповідальність, включає в себе законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність, зокрема Кримінальний кодекс України.
На підставі ч. 4 ст. 289 КК України, звільняється від кримінальної відповідальності судом особа, яка вперше вчинила дії, передбачені цією статтею (за винятком випадків незаконного заволодіння транспортним засобом із застосуванням насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства), але добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки.
Ніким з учасників судового розгляду не заперечуються обставини того, що ОСОБА_12 , 10.05.2015, приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи на території гаражного кооперативу, то розташований за адресою: м. Київ. вул. Березняківська, 27, де займався ремонтом автомобіля ВАЗ 2106, з метою заведення останнього незаконно заволодів автомобілем марки Тойота Ленд Крузер Прадо, д.н.з. НОМЕР_1 ., що належить ТОВ К.А.Н. Девелопмент і перебував у користуванні ОСОБА_14 , а проїхавши кілька метрів, вирішив повернути автомобіль та припаркував його на тому ж самому місці, де автомобіль перебував до цього.
Як слідує з пояснень ОСОБА_6 він повідомив правоохоронний орган про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, 13.05.2015 (а.п. 98-101 т. 1).
Оскільки з заявою про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, ОСОБА_14 звернувся до правоохоронного органу 09.12.2015 (а.п. 107, 108 т. 1), а відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2015 (а.п. 1, 3 т. 1), тоді як відеозапис події було переглянуто слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_15 , відповідно до протоколу, 22.06.2015 (а.п. 43, 44 т. 1), у колегії суддів не має підстав ставити під сумнів позицію сторони захисту щодо добровільності ОСОБА_6 дати пояснення про незаконне заволодіння ним транспортним засобом 13.05.2015, ще задовго до заяви представника потерпілого та внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ці дії ОСОБА_6 учинив вперше.
Транспортний засіб повернутий на місце.
Водночас, сам ОСОБА_6 застосував його збереження в майбутньому, повідомивши охоронника гаражного кооперативу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 27, про відчинені дверцята автомобіля, який, у свою чергу, повідомив про це ОСОБА_14 .
Цивільний позов у провадженні не заявлений.
Даних про завдання діями ОСОБА_6 збитків - матеріали кримінального провадження не містять.
А тому, суд першої інстанції, встановивши підстави, передбачені ч. 4 ст. 289 КК України, прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 289 КК України, з закриттям кримінального провадження, як те передбачать приписи п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Доводи апеляційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції під час судового провадження, на увагу не заслуговують, оскільки в підготовче судове засідання суду першої інстанції представники служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу Національної поліції - викликалися (а.п. 125 т. 2), як і неодноразово викликалися до суду апеляційної інстанції.
Як пояснив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник служби у справах дітей ОСОБА_8 , представники служби, починаючи зі стадії досудового розслідування, до даного провадженні взагалі не залучалися.
Про обставини даного провадження йому стало відомо лише в суді апеляційної інстанції 16.02.2017, а тому будь-яких пояснень по його обставинах він надати не зміг.
Як видно з листа начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, сектор ювенальної превенції про вчинення неповнолітнім ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, обізнаний був (а.п. 83 т. 1), однак представник сектору участі в провадженні не приймав.
Не вказані дані служби, як учасники кримінального провадження, і в обвинувальному акті.
За наведеним в сукупності, колегія суддів не вбачає, що судом першої інстанції при судовому провадженні і ухваленні досліджуваного судового рішення були допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, щоб тягнули за собою скасування ухвали суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
У зв`язку з викладеним апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь в судовому провадженні, залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 400 068 21 від 11 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3