Дата документу Справа № 334/2109/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/383/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/2109/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001466 від 30.03.2017 року, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном шістдесят днів у Запорізькому СІЗО.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 32 000 гривень.

Термін дії ухвали закінчується 28 травня 2017 року о 18 годині 30 хвилин.

Згідно зі змістом судового рішення, у провадженні слідчого відділу Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001466 від 30.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, існує ризик, згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_9 може вчинити спроби переховуватись від органів досудового розслідування, а в подальшому від суду з метою уникнення кримінального покарання. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_9 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нове правопорушення, у зв`язку із тим, що він ніде не працює та не має постійного джерела доходів.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень та унеможливить ймовірність переховування від органів досудового розслідування.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, таким чином, відповідно до положень ч. 1 ст. 321 КПК України, слідчий суддя вважав за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 20-ти розмірів прожиткового мінімуму, а саме 32 000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції прийняв до уваги доводи сторони обвинувачення і не врахував та не прокоментував в ухвалі доводи сторони захисту. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурор не довів ні в клопотанні, ні в суді, що ОСОБА_9 в минулому ухилявся чи ховався від суду та слідства, навпаки, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 як колишній військовослужбовець і дисциплінована людина ніколи не ухилявся від виконання обов`язків, передбачених КПК, ніколи не переховувався від слідства і суду; прокурором не наведено підтверджуючих фактів щодо ризику скоєння ОСОБА_9 нових злочинів. Крім того, ОСОБА_9 має слабке здоров`я, судом не прийняті до уваги факти того, що ОСОБА_9 при затриманні був жорстоко побитий потерпілими, були вибиті зуби, вивихнутий ніс, нанесено 5 ударів у голову і 7 в тіло, ОСОБА_9 на даний час погано пересувається, має зовнішні ознаки побиття синці під оком, рани на обличчі, розбиту губу, тощо. Також суд не врахував наявність соціальних зв`язків фактичних шлюбних відносин з громадянкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на 5 місяці вагітності і очікує спільних дітей (двійню) з ОСОБА_9 , наявність місця проживання за місцем проживання ОСОБА_10 АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищенаведеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

За змістом поданої апеляції, обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_9 підозри за ч. 3 ст. 185 КК України не оспорюється та, з урахуванням наданих доказів та початкової стадії досудового розслідування, є такою, що заслуговує на увагу.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст. 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_9 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, вік і стан здоров`я підозрюваного, відсутності міцних соціальних зв`язків підозрюваного, відсутності постійного місця роботи, майнового стану підозрюваного, а також те, що ОСОБА_9 знаходиться на випробуванні згідно вироку від 03.08.2016 року. Слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого, суд, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків, вказаних в клопотанні.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляції захисника про наявність у ОСОБА_9 цивільної дружини, яка знаходиться на 5 місяці вагітності і очікує спільних дітей, постійне місце проживання разом з ОСОБА_10 не підтверджені жодними доказами, а до того ж не спростовують та не знижують наявність встановлених слідчим суддею ризиків, і у той же час не є безумовними для обрання іншого запобіжного заходу, ніж був обраний слідчим суддею, і на вірність висновків слідчого судді не впливають.

Слід також зауважити, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, всупереч доводам захисника про відсутність вагомих доказів скоєння правопорушення, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4