Справа № 466/4259/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/465/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.) в дохід держави.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним за те, що він у період часу з 23 години 05 серпня 2013 року по 01.00 годину 06 серпня 2013 року, знаходячись по АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_9 , умисно спричинив останній тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1326 від 06.08.2013 відносяться до легкого тілесного ушкодження і не були небезпечними для життя в момент спричинення, а саме: у виді синців на руках, на правій молочній залозі, в ділянці лівого кульшового суглобу, лівого гомілково-ступеневого суглобу, які могли утворитись від дії тупих предметів і могли виникнути протягом доби 06 серпня 2013 року.
Не погоджуючись із даним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на необгрунтованість й незаконність рішення суду першої інстанції, просить його скасувати і закрити кримінальне провадження.
В обгрунтування своїх апеляційних вимог адвокат обвинуваченого покликається на те, що сукупність всіх досліджених у судовому засіданні доказів однозначно та беззаперечно свідчать про абсолютну невинність обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
На переконання апелянта, висновки суду першої інстанції не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, а поряд з тим не взято до уваги ті докази, які могли істотно вплинути на них, а саме показання обвинуваченого, який пропонував Доскач залишити його квартиру, захищався від спроб останньої вдарити його, та показання експерта ОСОБА_10 з приводу того, що синці на руках виникли внаслідок стискання їх пальцями, коли обвинувачений тримав потерпілу за руки.
Окрім цього, захисник обвинуваченого зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Також адвокат звертає увагу на те, що в частині отримання потерпілою синців на руках, які виникли внаслідок стискання їх пальцями, коли обвинувачений тримав її за руки, на думку захисника, в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а в частині отримання нею синців на правій молочній залозі, в ділянці лівого кульшового суглобу, лівого гомілково-ступеневого суглобу не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_11 в умисному їх заподіянні, що за вичерпністю можливості отримання додаткових доказів було підставою ухвалення виправдувального вироку.
Окрім цього, на переконання адвоката ОСОБА_7 , висновки судово-медичних експертиз від 06.08.2013 року № 1326 та від 04.06.2014 року №105 є недопустимими доказами, так як такі не відображають фактичних обставин справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає рішення суду законним й обґрунтованим та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, позицію потерпілої, яка просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на їх всебічному, повному і безпосередньому дослідженні, яким дана належна правова оцінка.
Зокрема, потерпіла зазначила у суді, яким чином і за яких обставин обвинувачений спричинив їй тілесні ушкодження 05 серпня 2013 року після 21 год. Така зазначила, що в результаті конфліктної ситуації, яка виникла вдома між нею та обвинуваченим, близько 23 год. ОСОБА_6 почав викидати з квартири її речі і виганяти з помешкання. Спочатку вчепився за її лікті, потім замахнувся, щоб вдарити її в обличчя, на що вона відхилилася і вдарилася головою об дверний кут. В подальшому вчепився правою рукою за її футболку в області грудей, а лівою за пояс штанів та сильно шарпав її, від чого футболка і штани порвалися, а опісля наніс кулаком їй удар в ділянку живота, від якого вона впала, а він своєю лівою ногою наступив їй на ліву ногу.
Про нанесення їй ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 первинно вказувала в своїй заяві правоохоронним органам від 06.08.2013 року (т.1 а.к.п. 9), що підтверджує послідовність її показань.
З огляду на те, що конфліктна ситуація між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , внаслідок якої остання отримала легкі тілесні ушкодження, мала місце протягом певного часу в проміжку між 23 год. 05.08.2013 року та 01 год. 06.08.2013 року, вказівка в протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.к.п. 9) на 01 год. 06.08.2013 року не може визнаватися підставою для визнання вказаного доказу недопустимим.
Факт наявності конфліктної ситуації, яка мала місце 05.08.2013 року в квартирі АДРЕСА_2 , у проміжок часу з 23 год. між ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_9 , в результаті якого остання покинула в нічний час їх помешкання, стверджується показаннями матері обвинуваченого - свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що не бачила хто кому наносив тілесні ушкодження, однак додала, що коли виходила в нічний час на вулицю, бачила як на лавці біля будинку сиділа ОСОБА_9 з речами та чекала таксі, і в цей час повертався додому її чоловік, який запитав у неї, чи обвинувачений її бив.
Наявність у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта від 06.08.2013 року № 1326, з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлено: синці на руках, на правій молочній залозі, в ділянці лівого кульшового суглобу, лівого гомілково - ступневого суглобу, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути протягом доби 06 серпня 2013 р. і відносяться до легкого тілесного ушкодження і не були небезпечними для життя в момент спричинення (т.1, а.к.п. 14).
Окрім цього, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження від 04.06.2014 року № 105, у потерпілої ОСОБА_9 на момент проведення первинної судово медичної експертизи було виявлено: синці на правому і лівому плечах, на правій молочній залозі, на задній поверхні ділянки правого ліктьового суглобу, в ділянці лівого кульшового суглобу, лівого гомілково - ступневого суглобу. Синці на обох плечах могли виникнути внаслідок стиснення їх пальцями, як продемонструвала потерпіла ОСОБА_9 на зображенні № 1 під час проведення слідчого експерименту. Синці на правій молочній залозі і в ділянці лівого кульшового суглобу могли виникнути внаслідок контакту із рукою, коли ОСОБА_13 схопив її за футболку на грудях та за пояс штанів, як показала потерпіла на зображенні № 3. Синці в ділянці правого плечового суглобу і на задній поверхні ділянки правого ліктьового суглобу могли виникнути внаслідок падіння потерпілої назад і контакту задньої поверхні плеча і ліктя із площиною. Синець на внутрішній поверхні ділянки лівого гомілково ступневого суглобу міг виникнути внаслідок контакту стопи і ділянки внутрішньої кісточки лівої гомілки, коли ОСОБА_13 наступив ногою на стопу потерпілої зверху. Можливий механізм виявлення синців в ділянці правого плеча, правого ліктя та нижньої третини лівої гомілки гр. ОСОБА_9 продемонстровано на зображенні № 5. (т.1, а.к.п. 79-80).
Щодо покликань адвоката про недопустимість висновків експертиз, оскільки такі ґрунтуються на протоколі слідчого експерименту від 15.10.2014 року, який отриманий із порушенням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законом, то такі не підлягають до задоволення.
Як видно з матеріалів провадження, протокол слідчого експерименту від 15.10.2014 року не надавався суду як доказ обвинувачення, а з приводу наявних в матеріалах справи висновків експертиз допитувалася експерт ОСОБА_10 . Остання в судовому засіданні підтримала висновок експерта від 06.08.2013 року №1326 та висновок комісійної судово-медичної експертизи від 12.06-16.06.2014 року № 105 (т.1 а.с.79-80), та додатково зазначила, що при проведенні 06 серпня 2013 року експертизи № 1326 нею та лікарем ОСОБА_14 проводився огляд ОСОБА_9 та зазначені у висновку тілесні ушкодження були виявлені ними при огляді потерпілої.
Перевіривши наявні у матеріалах провадження висновки, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання таких недопустимими чи неналежними, а тому доводи апелянта є необґрунтованими.
При вивченні матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було встановлено достатніх доказів на підтвердження причинного зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями та умисними незаконними діями ОСОБА_6 , не відповідають дійсності, так як спростовуються наведеними вище висновками експертиз.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про їх достовірність, допустимість та належність, оскільки вони є послідовними, доповнюють одне одного та узгоджуються між собою, з чим погоджується і колегія суддів.
У мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд, проаналізувавши наявні у провадженні докази, в повній мірі навів мотиви, з яких ним взято до уваги одні докази і відкинуто інші. Зокрема, судом першої інстанції надано належну оцінку показанням обвинуваченого в частині заперечення вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки такі спростовуються зібраними й дослідженими доказами та є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.
Суд обґрунтував своє рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
З огляду на те, що ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про те, що обвинуваченим вживалися заходи для припинення конфлікту та захисту від ударів потерпілої, а навпаки такі спростовуються наявними у справі доказами, відтак покликання апелянта в цій частині є безпідставними.
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні містить у собі всі необхідні відомості, передбачені ст.291 КПК України, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими (т.3 а.к.п.63-65).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і якщо останній дає на це свою згоду.
У відповідності із ч. 1 ст. 125 КК, за умисне легке тілесне ушкодження передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Як вбачається із вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в ніч з 05 серпня 2013 року на 06 серпня 2013 року, відтак на час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 минуло два роки з дня вчинення кримінального правопорушення, такий не ухилявся від досудового слідства та суду, доказів вчинення ним будь-якого іншого нового злочину матеріали провадження не містять.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» суд вправі ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 такої згоди не давав, відтак на підставі ч.8 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в силу вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України є всі підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, відтак підстав для зміни чи скасування вироку суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в його інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3