1Справа № 335/945/16-к 1-кп/335/49/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2017 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходяться вказані обвинувальні акти. У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на відсутність підстав для скасування або зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вказав на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначив, що на його думку, обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та злочинів середньої тяжкості, прохав врахувати дані про особу обвинуваченого, а саме, що він не одружений, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні ряду корисливих злочинів, ніде не працював, не має міцних соціальних зв`язків.
Обвинувачений та захисник не заперечують проти продовження строку тримання під вартою.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Згідно пунктів 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідає особі обвинуваченого та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду. Тому суд вважає, що зазначені обставини можуть бути достатніми причинами разом з іншими для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, обвинувачений будучи працездатною особою не працював, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
Підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою є виправданим.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зміни міри запобіжного заходу, оскільки скасування чи зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, може призвести до спроб переховування від суду, а тому, залишає незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжує строк тримання під вартою обвинуваченому по 18 березня 2017 року, вважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, таким, що не може запобігти вищевказаним ризикам.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, в тому числі і потерпілих, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства з боку особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 369-372 КПК України, суд, -
Задовольнити клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк, до шістдесяти днів, тобто по 18 березня 2017 року в умовах Запорізького слідчого ізолятору управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області.
Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з дня винесення ухвали, а саме з 18 січня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1