Справа № 140/1696/16-к
Провадження №11-кп/772/539/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «26» квітня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000327 від 13 червня 2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Бондурівка Вінницької
області, українця, громадянина України,
раніше судимого:
- 19.09.2006 року Староміським районним судом
м. Вінниці за ч.1 ст. 309 до 1року обмеження волі,
на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим
строком 1 рік;
- 26.08.2008 року Жмеринським міськрайсудом Вінницької
області за ч.2 ст. 86, 71 КК України до 4 років
позбавлення волі;
-27.12.2013 року Могилів Подільським міськрайсудом
Вінницької області звільнений на 1 рік 5 місяців 3дня,
- 20.07.2011року Могилів-Подільським міськрайонним
судом Вінницької області за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
- 26.10.2011 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ст. 122 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від «26» квітня 2016 року,
В с т а н о в и в:
Судом встановлено, що 13.06.2016 року близько 12.00 години ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, прийшов до житлового будинку по АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_9 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням до приміщення, шляхом зриву навісного замка з вхідних дверей проник у середину житлового будинку, де в одній із кімнат під матрацом на ліжку знайшов гаманець ОСОБА_9 з якого умисно, таємно з корисливих спонукань викрав грошові кошти в сумі 500 гривень. Після чого покинув будинок, викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 500 гривень.
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду щодо винуватості засудженого, ставить питання про скасування вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 26.12.2016 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивував тим, що висновок суду, про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, є необґрунтованим, так як останній неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, після чого належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його суспільну небезпеку, крім того ОСОБА_6 не працюючий.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просив вирок першої інстанції залишити без змін, міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка), вчиненого повторно - є обґрунтованими.
Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена судом як на підставі свідчень самого обвинуваченого, у яких він повністю визнав себе винуватим так і на підставі показів потерпілого ОСОБА_10 , який підтвердив в судовому засіданні, що ОСОБА_6 викрав у нього гроші , претензій до останнього не має, так як шкода йому відшкодована в повному обсязі.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України є правильною та в апеляційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 50 і ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно вимог постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його відповідальність та вірно дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього статтю 75 КК України.
Також судом враховано, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину та відношення до вчиненого.
В судовому засіданні Апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, суду пояснив, що він дійсно вчинив крадіжку, однак в скоєному щиро розкаюється. Також зазначив, що потерпілому відшкодована шкода у повному обсязі, у нього на утриманні знаходитяся 2 неповнолітніх дитей, він розуміє протиправність, незаконність і суспільну небезпечність своїх дій.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд бере до уваги те, що останній вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі, крім того апеляційний суд враховує думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, просив суворо не карати.
Разом з тим, 08.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», стаття 76 КК України викладена у новій редакції та у п.п.1,2 ч.1 вказаної статті передбачено, що суд, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Частиною третьою статті 76 КК України ( в редакції Закону України від 07.09.2016 року), нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Пунктом 2 ч.2 статті 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а п. 2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 року) визначалось, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Враховуючи ту обставину, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016 року в частині заборони виїзду за межу України, погіршує становище засудженого, а прокурор просить в апеляційній скарзі застосувати п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, суд вважає за можливе змінити вирок суду в даній частині.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 26.12.2016 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині застосування ст. 76 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.
У резолютивній частині вироку покладені на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року, а саме: на підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_6 положень п.2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 року щодо заборони виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
На вирок суду може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали суду судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: