Ухвала
іменем україни
25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0003859 за касаційними скаргами захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 6 жовтня 2016 року,

за участю:
засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
вироком Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2016 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
громадянина України, раніше судимого вироками:

- Личаківського районного суду м. Львова від 4 грудня 2013 року за частиною 2 статті 185 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2013 року за частиною 2 статті 309 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- Франківського районного суду м. Львова від 7 лютого 2014 року за частиною 1 статті 185 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;
- Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2014 року за частиною 2 статті 185 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі;
- Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року за частиною 2 статті 186 КК України на 2 роки 8 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання з 4 жовтня 2013 року. 6 листопада 2014 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова невідбута частина покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року скорочена наполовину на підставі статті 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 8 квітня 2014 року. 12 травня 2015 року звільнений з Миколаївської ВК Львівської області №50 за відбуттям строку покарання,

та
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_2 ,
громадянина України, раніше судимого вироками:

- Личаківського районного суду м. Львова від 9 листопада 2006 року за частиною 2 статті 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, від відбування якого звільнено з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки;
- Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2014 року за частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 186, частиною 3 статті 357 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 30 квітня 2014 року звільнений з Львівського СІЗО №19 за відбуттям строку покарання,

засудженого, кожного окремо, за:
- частиною 2 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- частиною 3 статті 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожному окремо, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Згідно з вироком, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнані винуватими та засуджені за те, що вони 21 жовтня 2015 року о 16 годині 00 хвилин, діючи за попередньою змовою, перебуваючи в приміщенні нотаріальної контори Львівського міського нотаріального округу, що знаходиться по вул. С. Стрільців, 10 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрали мобільний телефон марки «Iphone 5» вартістю 6000 грн., на якому знаходилось захисне скло вартістю 150 грн та чохол вартістю 150 грн, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 6300 грн.
12 листопада 2015 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою, перебуваючи в приміщенні відділення ПАТ «Альфа-Банк», що знаходиться на пл. Ринок, 26, у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрали шкіряну сумку ОСОБА_16 марки «Witchen» вартістю 500 грн., в середині якої знаходились мобільний телефон марки «Nokia 6630» вартістю 1300 грн з сім-картою оператора «Лайф» вартістю 15 грн, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_16 та зв`язку ключів, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 1815 грн.
Крім цього, 12 листопада 2015 року в період часу з 16 години 00 хвилин по 17 годину 00 хвилин, точний час не встановлено, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, незаконно проникнули в приміщення квартири АДРЕСА_3 . Звідки таємно викрали ноутбук марки «Acer Extensa 5220» з зарядним пристроєм вартістю 2500 грн, пару золотих кульчиків вартістю 2000 грн, 2 пари срібних кульчиків загальною вартістю 1500 грн, сумку марки «Business» вартістю 200 грн, сумку марки «Case Logic» вартістю 100 грн, «Flip» відеоплеєр марки «Cisco М31120» вартістю 2000 грн, які належать ОСОБА_18 , ноутбук марки «Acer Aspire 2920» з зарядним пристроєм вартістю 4000 грн, який належить ОСОБА_19 , ноутбук марки «Toshiba Satelitte C660» з зарядним пристроєм вартістю 3500 грн, гроші у сумі 600 грн, які належать ОСОБА_20 , чим заподіяли потерпілій ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 8300 грн, потерпілій ОСОБА_20 на загальну суму 4100 грн, потерпілій ОСОБА_19 на загальну суму 4000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 6 жовтня 2016 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2016 року щодо засуджених ОСОБА_12 та ОСОБА_7 залишено без зміни. На підставі частини 5 статті 72 КК України у строк покарання включити строк перебування ОСОБА_21 та ОСОБА_7 в установі попереднього ув`язнення в період з дня затримання 12 листопада 2015 року до набрання вироком законної сили 06 жовтня.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_22 ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень щодо засудженого ОСОБА_21 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції належним чином не перевірено докази у кримінальному провадженні на предмет їх належності, допустимості та достовірності, невідповідності обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону, навіть попри заявлені клопотання стороною захисту, висновки про що, на переконання захисника, не здобули вмотивування. Вважає, що між засудженими не було змови на вчинення злочинів, безпідставність застосування складання покарань при призначенні покарання, а судом апеляційної інстанції не наведено мотивів щодо відхилення доводів сторони захисту.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_23 ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Захисником вказується на порушення права особи на захист, невизнання доказів недопустимими, а під час апеляційного розгляду стисло зазначені його вимоги, наведених доводів належним чином не перевірено та своїх висновків щодо їх відхилення не вмотивовано.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи засуджених та їх захисників, які підтримали касаційні скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг, вважаючи постановлені судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як убачається з касаційних скарг захисників, ними оспорюється допустимість доказів у кримінальному провадженні, порушення права на захист, дотримання вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, а також правил призначення покарання.
Водночас, колегія суддів розглядає касаційні скарги захисників враховуючи положення статті 425 КПК України, якою встановлюється право захисника на касаційне оскарження у частині, що стосується інтересів засудженого, інтереси якого представляються на підставі угоди.
Наведені стороною захисту вищевказані обставини, як слідує з матеріалів кримінального провадження, неодноразово були предметом розгляду та дослідження в судах першої та апеляційної інстанції. Зокрема, до суду першої інстанції вносилися відповідні клопотання, а в суд апеляційної інстанції подавалися апеляційні скарги.
Проте, ні суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції з твердження сторони захисту не погодилися з обґрунтуванням таких висновків.
Спростовуючи доводи сторони захисту, суди першої та апеляційної інстанцій свої висновки обґрунтовували тим, що винуватість засуджених доведена доказами у матеріалах кримінального провадження, відповідно до яких самі засуджені вказували на перебування удвох в приміщенні нотаріальної контори та відділення банку, їх протиправні дії зафіксували камери відеоспостереження, з викраденим майном та документами потерпілого вони затримані працівниками правоохоронного органу, про що були складені відповідні протоколи, які засвідчують наведені факти та підтверджені їх легітимність свідками, а потерпілі впізнали засуджених та викрадені у них речі.
Не вбачає і колегія суддів підстав для протилежного висновку, адже обвинувальний акт та докази у кримінальному провадженні оформлені у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тоді як, внесені засудженими зауваження до протоколу процесуальної дії щодо не роз`яснених прав не можуть засвідчувати їх правдивість, виходячи з того, що перед підписанням протоколу особи ознайомлюються зі змістом документу. В протоколах процесуальних дій права осіб є складовою його змісту.
Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що кримінальне провадження здійснюється з дотриманням засади змагальності сторін, відповідно до якої стороні захисту надається право на збирання доказів, на подачу до суду доказів та на доведеність перед судом переконливості доказів, чим сторона захисту не скористалася. Натомість, заявлення клопотання стороною захисту у суді під час розгляду кримінального провадження по суті щодо збирання доказів не може розцінюватися як дотримання такого права.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що засуджені вчиняли протиправні дії без попередньої змови на це, то вони є неспроможними з огляду на узгодженість та злагодженість їх дії, перебування під час їх вчинення удвох, затримання працівниками правоохоронного органу з викраденим, яке вилучалося у них обох. Вказане беззаперечно свідчить про їх змову до початку вчинення протиправних дій.
А, покладаючись на свій розсуд, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення остаточного покарання засудженим, саме використовуючи принцип часткового складання покарань, з огляду на вчинення засудженими не одного злочину, їх суспільну небезпеку та дані про їх особи. При цьому, вирішення питання щодо меж покарання відбулося без порушення принципу часткового складання покарання.
Отже, колегія суддів не має підстав вважати судові рішення незаконними або необґрунтованими.
Відтак, касаційні скарги захисників задоволенню не підлягають.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 6 жовтня 2016 року щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3