Справа № 464/25/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/313/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

ОСОБА_23 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_24 ,

представників

потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Білка Пустомитівського району Львівської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Грозний Чеченської Республіки Російської Федерації, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Шахтарськ Донецької області, щозареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Сокаль Львівської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 )

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Рава-Руська Жовківського району Львівської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с.Побєдинське Грозненського району Чеченської Республіки Російської Федерації, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с.Порічне Городоцького району Львівської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_8 ,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м.Львова, що проживає за адресою: АДРЕСА_9 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.289, ч.4 ст.296 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні ОВС досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва досудовим розслідуванням управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_27 , потерпілої ОСОБА_28 , потерпілого ОСОБА_29 , потерпілої ОСОБА_30 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 01 грудня 2015 року:

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст.189, ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст.146 КК України три роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.189 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна;
- за ч.2 ст.289 КК України п`ять років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання шість років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
ОСОБА_9 за ч.4ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ) визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.146, ч. 3 ст.189 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст.146 КК України три роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.189 КК України п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено остаточне покарання п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк один рік шість місяців.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_10 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ) визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.146, ч. 3 ст.189 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст.146 КК України три роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.189 КК України п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 призначити остаточне покарання п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк один рік шість місяців.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_11 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_11 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ) визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст.189 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст.146 КК України три роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.189 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 призначено остаточне покарання п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
ОСОБА_12 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ) визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч. 3 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст.146 КК України три роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.189 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна;
за ч.1 ст.263 КК України три роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 призначено остаточне покарання п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
ОСОБА_13 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ) визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст.189 КК України, та призначено покарання:
- за ч.2 ст.146 КК України три роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.189 КК України п`ять років шість місяців років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 призначено остаточне покарання п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
ОСОБА_14 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ) визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_16 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, та призначено покарання три роки шість місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_16 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк один рік.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_16 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_16 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.296 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ) визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_15 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ) визнано невинуватим та виправдано.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_37 до ОСОБА_38 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_38 до ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про відшкодування шкоди, завданої злочином, відмовлено.
Вирішено питання з речовими доказами.

Вирішено питання з судовими витратами.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили, залишено без зміни тримання під вартою.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишено без зміни домашній арешт.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_11 , до набрання вироком законної сили, змінено,звільнено його з-під варти в залі судового засідання, з тримання під вартою на домашній арешт забороні з 20.00 год. до 08.00 год. залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_4 , з покладенням строком на два місяці обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожним викликом; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду; повідомляти суд про можливу зміну свого місця проживання (перебування).

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_16 , до набрання вироком законної сили залишено без зміни заставу.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_15 , у виді застави, скасовано.
Вирішено питання з судовими витратами.

За вироком суду підсудний ОСОБА_9 6 червня 2013 року, в період часу з 14.40 год. до 15.40 год., перебуваючи на території автокомплексу „Сихівський міст, що навул. Луганська, 10 а у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, незаконно заволодів автомобілем „BMW Х6, 2008 р.в., сірого кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зокрема, під час застосування до ОСОБА_39 фізичного насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилось у нанесенні ударів у різні частини тіла останнього, ОСОБА_9 взяв з кишені одягу ОСОБА_39 ключі від вказаного автомобіля та виїхав на такому з гаражного боксу до виїзду з території автокомплексу, а в подальшому невстановлена слідством особа сіла за кермо цього автомобіля та виїхала з території автокомплексу в невідомому напрямку.

Крім цього, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 тавстановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, вчиниливимогу передачі майна та права на майно потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, погрозою застосування насильства над близьким родичем потерпілих (вимагання), ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 повторно, ОСОБА_13 з погрозою вбивством, та незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_29 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 здійснюване протягом тривалого часу, ОСОБА_13 із застосуванням зброї, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_10 15 листопада 2013 року близько 9.00 год., перебуваючи біля приміщення бару „Почанга, що на вул. Стуса у м. Червоноград Львівської області, попросив свого знайомого, потерпілого ОСОБА_29 , під надуманим приводом відвезти його у м. Рава-Руська Львівської області. Погодившись на вказану пропозицію, ОСОБА_29 на автомобілі марки „Тойота Ленд Крузер Прадо, р.н. НОМЕР_3 , який належав його матері, потерпілій ОСОБА_32 , разом із ОСОБА_10 , приїхали у м. Рава-Руська Львівської області, де ОСОБА_10 , під надуманим приводом запропонував ОСОБА_29 заїхати у готель „Арарат, що на вул. Проектна, 1 в м. Рава-Руська. ОСОБА_29 , погодившись на пропозицію ОСОБА_10 , разом піднялися на другий поверх в один із номерів вказаного готелю, де перебували ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, які схопили ОСОБА_29 та погрожуючи йому застосуванням фізичного насильства та вбивством, незаконно його утримуючи в приміщенні даного номеру, не даючи можливості покинути приміщення та вільно пересуватись по готельному номеру, вимагали в останнього передати їм грошові кошти в сумі 10000 євро. Після того, як ОСОБА_29 відмовився передати грошові кошти, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 почали наносити йому удари руками в ділянку голови. ОСОБА_13 погрожував ОСОБА_29 застосуванням пістолета, а ОСОБА_14 застосуванням ножа. В подальшому в ході вимагання заволоділи майном ОСОБА_29 , а саме: окулярами (які належали дружині ОСОБА_29 ОСОБА_28 ) вартістю 1800 грн.; окулярами вартістю 400 грн.; чоловічими окулярами „Лакоста вартістю 1400 грн.; ліхтариком-шокером вартістю 800 грн.; чоловічими парфумами «Пако Рабан» вартістю 70 євро, (згідно з курсом НБУ вартість 1 євро по відношенню до національної валюти станом на 15.11.2013 становила 10,73 грн.), що становить 749 грн.; сумкою чоловічою „Армані вартістю 1400 грн.; шкіряним гаманцем „Ретек вартістю 800 грн.; грошовими коштами в сумі 2500 грн.; 200 доларів США (згідно з курсом НБУ вартість 1 долара США по відношенню до національної валюти станом на 15.11.2013 становила 7.99 грн.), що становить 1598 грн.; 450 злотих (згідно з курсом НБУ вартість 1 злотого по відношенню до національної валюти станом на 15.11.2013 становила 2,5 грн.), що становить 1125 грн.; 20 євро (згідно з курсом НБУ вартість 1 євро відносно національної валюти станом на 15.11.2013 становила 10.73 грн.), що становить 214 грн.,, а також витягнули з кишені куртки ОСОБА_29 два мобільні телефони „Самсунг та „Айфон 5, водійські права, паспорт громадянина України та закордонний паспорт видані на прізвище ОСОБА_29 , ключі від квартири та ключі від автомобіля марки „Тойота Ленд Крузер, кузов № НОМЕР_4 , 2008 р.в., р.н. НОМЕР_3 .

Дані протиправні дії вищевказаних осіб тривали 15 листопада 2013 року в період часу з 10.00 год. до 20.00 год., та весь цей час ОСОБА_29 незаконно, всупереч своєї волі утримувався в готельному номері, при цьому був позбавлений права та змоги покинути даний готельний номер, а також можливості зв`язатись із своїми рідними, оскільки був позбавлений засобів зв`язку.

В подальшому, 15 листопада 2013 року, приблизно о 13.00 год., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, розуміючи, що ОСОБА_29 не погоджується передати їм грошові кошти, розділились на дві групи: ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_11 та встановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, поїхали за адресою проживання потерпілої ОСОБА_28 , співмешканки ОСОБА_29 , на АДРЕСА_10 , а ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , продовжували вимагати грошові кошти у ОСОБА_29 в приміщенні готелю „Арарат.

Продовжуючи злочинний умисел, 15.11.2013 р., близько 14.00 год., ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повторно, прибувши за місцем проживання ОСОБА_28 та погрожуючи застосуванням насильства та вбивством ОСОБА_29 , вимагали в останньої передати їм грошові кошти в сумі сто тисяч доларів США.
ОСОБА_28 , усвідомлюючи, що невиконання нею незаконних вимог може призвести до застосування фізичного насильства до ОСОБА_29 або вбивства останнього, переживаючи за життя та здоров`я останнього, погодилася на незаконну вимогу ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та встановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та передала їм грошові кошти: 1300 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 15.11.2013 року, становило 10 387 грн., 1300 євро, що згідно з курсом НБУ станом на 15.11.2013, становило 13 094 грн., а всього на загальну суму 23 481 грн.

Продовжуючи злочинний умисел, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повторно, 15.11.2013 року о 14.49 год., перебуваючи біля будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_32 , матері ОСОБА_29 , що на АДРЕСА_10 , попросили товариша ОСОБА_29 зателефонувати до ОСОБА_32 , щоб остання вийшла із своєї квартири на вулицю. Після цього, ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_11 та встановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повідомили ОСОБА_32 , що у її сина є боргові зобов`язання перед ними та погрожуючи застосуванням насильства та вбивством ОСОБА_29 , пред`явили незаконну вимогу переоформити належний їй автомобіль марки „Тойота Ленд Крузер Прадо, кузов № НОМЕР_4 , р.н. НОМЕР_3 на іншу особу.

ОСОБА_32 , переживаючи за життя та здоров`я свого сина ОСОБА_29 , погодилася на незаконну вимогу ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та встановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, і цього ж дня, в приміщенні нотаріальної контори за адресою: м. Червоноград, вулиця С.Бандери, 4а, видала генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_40 , відповідно до якої надала ОСОБА_41 , який не був обізнаний про вчинення злочинів, право розпоряджатися автомобілем марки „Тойота Ленд Крузер Прадо кузов № НОМЕР_4 , р.н. НОМЕР_3 строком на 1 рік.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_29 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась струсом головного мозку, навколо-орбітальних гематом з обох боків, садна на внутрішній раковині зліва, забою грудної клітки зліва, що є легкими тілесними ушкодженнями, закрита черепно-мозкова травма також з короткочасним розладом здоров`я.

16.11.2013 р. під час спроби ОСОБА_42 зняти з реєстрації у МРЕВ ДАІ м. Червоноград, автомобіля марки «Тойота Ленд Крузер», кузов № НОМЕР_4 , р.н. НОМЕР_3 , 2008 р.в., такий був виявлений та вилучений працівниками міліції та повернутий власнику.

В результаті злочинних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи майном ОСОБА_29 , ОСОБА_32 та ОСОБА_28 на вищевказані суми грошових коштів.
Крім цього, підсудний ОСОБА_13 вчинив придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Так, ОСОБА_13 у невстановлений час та за невстановлених обставин придбав вісім пістолетних патронів кал. 9 мм з маркуванням на денцях «S&B 9 мм Р.А. Blanc» кустарного (промислового) виготовлення, невідомого виробництва, виготовлених зі значними порушеннями вимог безпеки і відносяться до категорії боєприпасів, та зберігав такі за місцем проживання у будинку АДРЕСА_11 , які було виявлено та вилучено 10.12.2013 р. в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2013 р. За своїми розмірно-конструктивними характеристиками вказані патрони придатні для проведення пострілів з пристроїв спеціального призначення кал.9мм Р.А., в тому числі і з вилученого під час обшуку пістолета „ПМРФ кал.9мм Р.А. НОМЕР_5 .

Крім цього, підсудний ОСОБА_16 вчинив придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Так, ОСОБА_16 у невстановлений час та за невстановлених обставин придбав п`ять пістолетних патронів кал. 9 мм Р.А., виготовлених з порушенням вимог безпеки з використанням заводських елементів спорядження гільз шумових патронів кал. 9мм Р.А., еластичних куль та порохового заряду вагою 0,3 г, та є боєприпасами до вогнепальної стрілецької зброї, придатні для стрільби, та дев`ятнадцять патронів кал 7,62 мм до автомата Калашникова, які є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної зброї, придатні до стрільби, які зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_9 , які було виявлено та вилучено 21.10.2013 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 09.10.2013 року.

Також суд першої інстанції виправдав обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), обвинуваченого ОСОБА_16 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.296 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), та обвинуваченого ОСОБА_15 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ).

На підставу виправдання обвинувачених суд першої інстанції навів у вироку відповідні мотиви.

На вирок суду адвокат ОСОБА_23 в інтересах засудженого ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок, а саме: на підставі ст.69 КК України призначити остаточне покарання 4 роки позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк 1 рік.

В обґрунтування апеляційної скарги стверджує те, що вирок суду необхідно змінити призначивши засудженому більш м`яке покарання, оскільки суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового слідства, висновки не відповідають фактичним даним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, що полягає в наступному:

При постановленні вироку судом першої інстанції не було враховано пом`якшуючі обставини: відшкодування матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_28 та ОСОБА_43 , наявність на утримані малолітньої дитини, батьків похилого віку, непрацюючого, з позитивною характеристикою, відсутністю скарг до правоохоронних органів, на обліку у нарко та психдиспансерах не перебуває для обрання остаточного покарання у виді позбавлення волі. Вважаю, що суд не взяв до уваги і не зазначив у вироку покази підсудного ОСОБА_12 , який частково визнав свою вину, оскільки вказав, що 15.11.2013р. разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_44 поїхали в м. Червоноград щоб «підіграти» ОСОБА_29 який хотів таким чином отримати від своєї матері кошти та повернути борг ОСОБА_10 , їздили до будинків, де проживала матір, співмешканка-дружина, двоюрідний брат ОСОБА_29 але з ними говорив ОСОБА_45 ..

У апеляції адвокат посилається на міжнародні нормативно-правові акти - «Загальна декларація прав людини»,ст.14 «Міжнародного пакту про громадянські і політичні права», ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 2.1, 2.2., 2.3 прийнятих Резолюцією Генасамблеї ООН 45-110 від 14.12.1990р. Мінімальних стандартних прав ООН стосовно заходів не пов`язаних з тюремним ув`язненням, ч.2 ст.409, ст.414, п.1. ч.1 ст.408 КПК України, вважає, що покарання може бути без позбавлення волі, яке буде достатнє та необхідне для виправлення, оскільки засуджений ОСОБА_12 усвідомлює суспільну небезпечність своїх діянь та стає на шлях виправлення та просить суд з розумінням поставитись до нього.

Засудженим ОСОБА_13 також було подано апеляційну скаргу на вирок суду, у якій він незгідний з рішенням суду, не визнає своєї вини, просить визнати його невинуватим та виправдати, за ч.1 ст. 263 КК України визнав свою вину, оскільки патрони знайдені в сейфі виявились заборонені в Україні, і тому вирок змінити в частині призначеного суворого покарання та пом`якшити, обравши покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Посилається на те, що він є хронічно хворим на гепатит С, ниркову кам`яну хворобу, неодноразово звертався за меддопомогою, на момент злочину мав травмовану праву руку згідно чого був госпіталізований та прооперований, було заведено медкарту , яка була представлена суду, тому в результаті даної травми фізично не міг користуватися пістолетом, має на утриманні двох малолітніх дітей (друга дитина народилась під час його перебування в СІЗО), батька похилого віку інваліда. Потерпілий ОСОБА_29 не мав жодних претензій до ОСОБА_13 , на двох допитах не вказував, що ОСОБА_13 міг мати пістолет та погрожувати ним. Вилучений 10.12.2013р. травматичний пістолет мав усі дозвільні документи, які були представлені суду. В барі «Арарат» 15.12.2013 р. засуджений стверджує, що відзначав своє десятиріччя шлюбу, даний факт підтверджується свідками.

На вирок суду прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні ОВС досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_16 та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним та призначити покарання за ч.4 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим визначити остаточну міру покарання ОСОБА_16 у вигляді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтуванні прокурор покликається на те, що вирок суду постановлений із порушенням вимог ст. ст. 411, 413, 414 КПК України, а саме висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та покарання визначене судом не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок своєї м`якості, а тому підлягає скасуванню.

У відповідності із вимогами ст.374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При ухваленні оскаржуваного вироку судом в порушення вищевказаної статті КПК України не зазначено підстав для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

У вироку про досліджені докази взагалі не зазначено, як і не зазначено про показання свідків ОСОБА_46 , ОСОБА_47 та ОСОБА_48 , які були понятими під час проведення впізнань та ствердили про дотримання вимог КПК України під час проведення впізнань. Також судом у вироку не наведено та не проаналізовано показань ОСОБА_49 та ОСОБА_50 якими спростовано твердження ОСОБА_24 про нібито порушення вимог чинного законодавства при проведенні досудового розслідування.

Судом у вироку із досліджених доказів зазначено лише щодо показань свідків ОСОБА_51 та ОСОБА_52 в тій частині, що вони були очевидцями нападу. При цьому судом не надано оцінки показанням вказаних осіб в тій частині, що останні в судовому засіданні впізнали ОСОБА_16 як особу, яка вчиняла стосовно ОСОБА_24 хуліганські дії.

В ході судового розгляду прокурором зазначалось про недопустимість тимчасового доступу до роздруківок з мобільного телефону ОСОБА_24 , ОСОБА_51 та ОСОБА_52 , як доказу з огляду на процесуальні порушення під час здійснення такого доступу.

Представником потерпілого долучено до матеріалів провадження не весь висновок службового розслідування (до якого надано доступ), а лише ті матеріали, які на його думку, мають значення для розгляду справи, тобто думка інших учасників не вислухана.

Судом не враховано, що ОСОБА_16 своєї вини у незаконному зберіганні боєприпасів не визнав, що може свідчити про не усвідомлення суспільної небезпеки вчиненого діяння. Судом не враховано актуальності порушень правил зберігання боєприпасів, який в умовах сьогодення набуває особливого негативного значення.

За таких обставин призначення покарання у вигляді позбавлення волі стосовно ОСОБА_16 у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі є занадто м`яким, а застосування до нього ст.75 КК України невиправданим.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_14 також подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати, а його виправдати та визнати невинним.

В апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що суд вів та розглядав справу однобічно, не беручи до уваги факт, що він на момент вчинення злочину перебував в м.Одеса зі своєю дружиною. Цей факт підтверджено свідками під присягою. Вважає досудове слідство упередженим з порушеннями КПК України. Потерпілий в травмпункті стверджував, що впав на сходах, а через деякий час змінив покази, звинувачуючи сторонніх осіб, а не ОСОБА_14 . ОСОБА_29 постійно змінює покази та плутається у них. Засуджений зазначає, що працівники «Соколу» пропонували йому визнати вину, за отримання ним мінімального терміну, погрожуючи передачею російським правоохоронцям як представника «Чеченського визвольного руху», погрожували переслідувати його родичів та знайомих, після чого просив статус біженця в Україні. ОСОБА_14 стверджує, що потерпілого ОСОБА_29 та обвинувачених, які проходять з ним по цій справі до моменту його затримання не знав. З цими людьми його познайомили працівники правоохоронних органів.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить його виправдати та скасувати вирок суду і забезпечити його участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, не згідний з вироком в цілому, не визнає себе винним.

В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на те що, справа проти нього сфабрикована, надумана працівниками УБОЗ з метою особистого збагачення та дискредитації його брата ОСОБА_53 коменданта Майдану. Вважає, що злочин нічим не підтверджений, крім показів свідків, яких представляв УБОЗ, що в подальшому був визнаний корумпованим та розформованим. Обвинувачений стверджує, що проти нього були вчинені протиправні дії у незаконному вивезенні із СІЗО, побитті під дією яких він дав покази проти себе.

На вирок суду адвокат ОСОБА_17 в інтересах засудженого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду в частині його обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст.189, ч.2 ст.289 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, визнати ОСОБА_9 невинуватим та виправдати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Зазначає, що вина у вчинені злочинів не підтверджується доказами, дослідженнями під час розгляду. За наявності суперечливих показів свідків та потерпілих, судом до уваги взяті одні докази і відкинуті інші. Показами потерпілих ОСОБА_54 та ОСОБА_55 ґрунтуються на відомостях зі слів свідка ОСОБА_56 . Свідок ОСОБА_56 спростував покази свідків ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , в правоохоронні органи з приводу заволодіння автомобілем не звертався. Не була перевірена заява ОСОБА_60 , що ОСОБА_56 отримав від нього гроші в сумі 50 тис. $ США за автомобіль BMW, не було перевірено куди поділись гроші.

Свідки ОСОБА_61 та ОСОБА_62 засвідчили, що працівники міліції змушували їх давати неправдиві покази. Упередженим є факт вивезення 12.03.2014р. підозрюваних за межі слідчого ізолятора та нанесення їм тілесних ушкоджень, про що є відомості в ЄРДР під №0000049 від 14.03.2014р. за ч. 2 ст.365 КК України.

Суд за відсутності довідки про медичну допомогу та судмедекспертизи встановив яким чином було нанесено тілесне ушкодження і які саме свідку ОСОБА_56 .. Однак суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_56 , хоча останній проходить по справі свідком. Окрім цього у справі відсутня заява від власника автомобіля про незаконне його заволодіння.

Захист вважає, що покази свідків ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 є недопустими та здійснені з метою створення штучних доказів на що вказує наявність у ОСОБА_57 під маскою мобільного телефону, який випав у нього під час допиту 1:45:54 хв. судового засідання, а свідок ОСОБА_63 під час його допиту з використанням технічних засобів з іншого приміщення використовує протокол допиту його як свідка під час досудового слідства. Давання показів в суді таким шляхом свідчить про те, що свідки не знають обставин справи. Не було дотримано процедури впізнання за фотографіями, оскільки впізнання проводилось за копією фотознімків, які надруковані на бланку протоколу за допомогою чорно-білого принтеру, що погіршує якість зображення.

Крім цього дана справа розглянута з порушенням територіальної підсудності. Згідно обвинувального акту більш тяжке правопорушення, яке ставиться у вину передбачену ч. 4 ст.187 КК України вчинене у м.Рава-Руська. Відповідно до ст.32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд у межах територіальної юрисдикції, якого вчинене кримінальне правопорушення.

Захисник адвокат ОСОБА_19 в інтересах засудженого ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити покарання засудженому, обравши покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги покликається на те, що вирок суду є безпідставним та необґрунтованим через упередженість та суб`єктивність суду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, грубим порушенням вимог матеріального та процесуального закону, а тому підлягає зміні через суворість в частині обвинувального вироку відносно ОСОБА_13 . Вважає також, що сторона обвинувачення та суд у своїх висновках покладаються лише на суперечливі, непослідовні та неправдиві покази потерпілого ОСОБА_64 , дані в судовому засіданні, та не витримують жодної критики в сукупності інших доказів, здобутих в судовому засіданні.

Жодних інших доказів винуватості ОСОБА_13 не здобуто. Потерпілі ОСОБА_32 (мама ОСОБА_29 ), ОСОБА_28 (дружина), ОСОБА_65 (брат) показали, що ОСОБА_13 ніколи не бачили і їм нічого не відомо про, те чи приймав участь засуджений у вимаганні у ОСОБА_29 .

Ні в ході досудового слідства, ні судового розгляду ОСОБА_13 не було інкриміноване членство в організованій злочинній групі . Так, досудовим слідством не було встановлено, що ОСОБА_13 діяв хоча б в групі осіб, а вся співучасть ОСОБА_13 заключалася у словосполученні попередньо залучивши що на думку захисту є тотожними поняттями за попередньою змовою групою осіб.

Захист не погоджується з обтяжуючою кваліфікаційною ознакою, яка інкримінується ОСОБА_13 за ч.3 ст.189 КК України, як вимагання, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я осіб. В судовому засіданні ОСОБА_29 однозначно показав і ствердив, що ОСОБА_13 ніяких вимог йому не ставив, ударів не наносив, і жодних претензій до останнього не має.

У положеннях ч.3 та ч.5 ст.29 КК України реалізується принцип індивідуальної відповідальності співучасників. Відповідно до цих положень, можлива різна відповідальність співучасників, а тому захист вважає, що дії підзахисного ОСОБА_13 слід кваліфікувати за ч.5 ст.27 та ч.1 ст.189 КК України.

Захист також переконаний в тому, що аналогічні вимоги матеріального права повинні бути застосовані до інкримінованих дій підзахисного ОСОБА_13 по епізоду незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_29 , передбаченого ч.1 ст.146 КК України.

Щодо звинувачення підзахисного ОСОБА_13 в незаконному поводженні з бойовими припасами, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, то однозначної думки з цього приводу немає як у експертів, так і в юристів.

Підзахисний ОСОБА_13 раніше не судимий, не був членом ОЗГ, яке досудовим слідством було інкриміноване іншим, а лише попердньо залучався до вчинення правопорушень, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення по ч.1 ст.263 КК України, хоча склад злочину по даній статті відсутній і останній має бути визнаним апеляційним судом невинуватим і виправданим.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен був врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, внесеними постановою №8 від 12.06.2009р., зазначено, що «досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо».

У п.4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначається, що «виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обтавин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення».

Враховуючи всі обставини та особу ОСОБА_13 вважає, що в суду були всі підстави для застосування ст.69 КК України і просить призначити ОСОБА_13 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

На вирок суду прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва досудовим розслідуванням управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_27 подав апеляційну скаргу, в якій оспорює правильність кваліфікації злочинів, просить скасувати вирок суду про засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та виправдання ОСОБА_15 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок та засудити:

ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 за ч.4 ст.189 КК України - до 9 р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч. 3ст.146 КК України - до 5р. позбавлення волі, ч.4 ст.187 КК України - до 9р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч.3 ст.289 КК України - до 9р. позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України - до 9р. позбавлення волі із конфіскацією майна.

ОСОБА_11 за ч.4 ст. 189 КК України до 8 р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч.3 ст.146 КК України до 5 р. позбавлення волі, ч.4 ст.187 КК України до 8 р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч.3 ст.289 КК України до 8р. позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України до 8 р. позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_13 за ч.4 ст.189 КК України до 7 р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч.2 ст.146 КК України до 5 р. позбавлення волі, ч.2 ст.187 КК України до 7 р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч.1 ст.263 КК України до 5р. позбавлення волі, ч.3 ст.289 КК України до 7 р. позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України - до 7 р. позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_14 за ч.4 ст.189 КК України до 7р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч.2 ст.146 КК України до 5р. позбавлення волі, ч.2 ст.187 КК України до 7 р. позбавлення волі з конфіскацією майна, ч.3 ст. 289 КК України до 7 р. позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України - до 7 р. позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_16 , ОСОБА_15 за ч.3 ст.289 КК України - до 7р. позбавлення волі.

В обґрунтуванні прокурор покликається на те, що рішення суду є незаконним, оскільки засуджено за вчинення менш тяжких злочинів, також в ході розгляду було доведено, що злочини вчинені організованою групою, а тому їх дії повинні кваліфікуватися за особливими кваліфікуючими частинами статей. Усіх обвинувачених було виправдано за ст. 187 КК України, хоча відносно ОСОБА_29 був вчинений розбійний напад із застосуванням вогнепальної та холодної зброї в складі організованої групи, було вилучено його особисте майно. Такі дії не кваліфікуються ч.3 ст.189 КК України.

Прокурор зазначає, що діями обвинувачених вчинено два самостійних склади злочину, тому їх дії потрібно кваліфікувати окремо і за ч.4 ст.189, і за ч.2, 4 ст.187 КК України.

В ході судового розгляду встановлено, що автомобілем керував ОСОБА_66 , який не є обвинуваченим, та керував на підставі довіреності виданою ОСОБА_67 . Керування автомобілем підсудними не встановлено. Кваліфікація дій підсудних за ч.3 ст. 289 КК України не знайшла свого підтвердження, хоча дії фактично були вчинені в процесі вимагання. Незаконне заволодіння транспортним засобом ст.289 КК України слід розуміти як умисне протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі. Таке заволодіння може бути вчинено таємно або відкрито шляхом обману чи зловживання довірою із застосуванням насильства або погроз. Ключі від автомобіля були відібрані у ОСОБА_29 в приміщенні готельного номеру ОСОБА_9 за співучасті інших обвинувачених. Автомобіль в цей час перебував біля готелю, а в подальшому був переміщений у м. Червоноград, то злочин передбачений ч. 3 ст.289 КК України був закінчений ще до видання ОСОБА_67 довіреності ОСОБА_68 сам факт оформлення такої довіреності з примусу до ОСОБА_67 свідчить про умисел на незаконне заволодіння автомобілем та узаконити свої злочинні дії по відчуженню автомобіля.

Із показів вбачається, що обвинувачені вимагали грошові кошти, а не автомобіль, оскільки він вибув із володіння ОСОБА_29 ще коли той перебував у готелі. В даному випадку можна стверджувати про факт вчинення самостійного складу злочину за ч.3 ст.289 КК України.

Призначене судом покарання всім обвинуваченим є явно несправедливим через м`якість.

На вирок суду потерпіла ОСОБА_28 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати про засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та ухвалити новий вирок, яким визнати винними та засудити обвинувачених до більш суворих мір покарання та по всіх епізодах злочинної діяльності та статтях КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на неправильне застосування кримінального закону, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. ОСОБА_28 вважає, що незважаючи на отримані в ході судового розгляду докази, судом зроблено висновок, що кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_69 , ОСОБА_11 за ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, а також ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України частково не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Таким чином, судом засуджено обвинувачених лише за ч.3 ст.189, ч.2 ст.146 КК України.

Потерпіла вважає дане рішення незаконним, оскільки судом засуджено обвинувачених за вчинення менш тяжких злочинів, хоча в ході розгляду було доведено, що злочини вчинені саме організованою групою, а тому їхні дії повинні були кваліфікуватися за особливо кваліфікуючими частинами відповідних статей.

Також всіх обвинувачених було виправдано за ст.187 КК України, хоча потерпіла вважає, що відносно неї був вчинений саме розбійний напад із застосуванням вогнепальної та холодної зброї, а також в складі організованої групи і такі дії не можуть охоплюватися складом злочину, передбаченим ч.3 ст.189 КК України.

Крім цього, всіх обвинувачених виправдано за ч.3 ст.289 КК України, хоча вони дійсно заволоділи автомобілем, що належить ОСОБА_67 .

Отже, призначені обвинуваченим міри покарання не відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених.

Потерпіла ОСОБА_28 вважає, що ухвалений вирок виконаний на замовлення ватажка злочинного угрупування ОСОБА_10 та інших членів ОЗУ. І тому незважаючи на те, що обвинувачені вини не визнали та неодноразово вводили суд в оману розпискою, суддя виносить такий м`який вирок для них.

На вирок суду потерпілий ОСОБА_29 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду про засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати винними та засудити обвинувачених до більш суворих мір покарання по всіх епізодах злочинної діяльності та по статтях КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. ОСОБА_29 незгідний, що у судовому висновку кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 за ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за ч.2 ст.187, ч.2,4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України частково не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, хоча доказами, свідченнями свідків та потерпілих, судмедекспертизою, протоколами впізнання по справі доводиться протилежне.

Судом засуджено обвинувачених лише за ч.3 ст.189, ч.2 ст.146 КК України. Всіх обвинувачених було виправдано за ст.187 КК України, хоча потерпілий вважає, що відносно нього був вчинений розбійний напад в складі організованої групи із застосуванням вогнепальної та холодної зброї і такі дії не підпадають під ч.3 ст.189 КК України. Виправдані судом за ч.3 ст.289 КК України, хоча обвинувачені заволоділи автомобілем, що належить ОСОБА_67 (матері) ще під час того як утримували ОСОБА_29 (сина) в готелі, а її в подальшому змусили перереєструвати автомобіль на іншу особу. Усі отримані докази необхідно було оцінювати в їх взаємозв`язку. Призначені міри покарання не відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, бо ОСОБА_11 призначено покарання за ст. 75 КК України, незважаючи, що у нього є непогашена судимість і обсяг обвинувачення значно більший ніж у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які не мають судимості за ст.89 КК України і отримали реальні міри покарання. У ОСОБА_10 погашена судимість, частково відшкодовані збитки деяким потерпілим не є пом`якшуючою обставиною. Потерпілий зазначає, що ухвалений вирок виконаний на замовлення ватажка злочинного угрупування ОСОБА_10 та інших членів ОЗУ.

На вирок суду потерпіла ОСОБА_32 подала апеляційну скаргу в якій оскаржує, що кваліфікація злочинів, яка висунута прокурором ОСОБА_10 , ОСОБА_72 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, тому що судом засуджено обвинувачених лише за ч.3 ст.189, с.2 ст.146 КК України. Було виправдано за ст.187 КК України, хоча ОСОБА_67 вважає, що відносно неї був вчинений розбійний напад в складі організованої групи із застосуванням вогнепальної та холодної зброї. Обвинувачених виправдано і за ч.3 ст.289 КК України, хоча вони дійсно заволоділи автомобілем, що належить ОСОБА_67 коли той ще стояв під готелем, а вже в подальшому змусили її перереєструвати автомобіль на іншу особу. ОСОБА_11 призначили покарання за ст.75 КК України не врахувавши, що у нього є непогашена судимість, і обсяг обвинувачення більший ніж у ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які отримали реальні міри покарання на відміну від інших обвинувачених. Вважає, що ухвалений вирок виконаний на замовлення ОСОБА_10 та інших обвинувачених і тому, не зважаючи на те, що обвинувачені вини не визнали та неодноразово вводили суд в оману, суддя виніс м`який вирок.

Потерпіла просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок яким визнати винним та засудити обвинувачених до більш суворих мір покарання та по всіх епізодах злочинної діяльності і статтях КК України.

На апеляційний розгляд потерпілі ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_73 , ОСОБА_65 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 не з`явились, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили апеляційні скарги прокурорів і потерпілих, прокурорів, які підтримали свої і потерпілих апеляційні скарги та заперечили апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив отримані у передбаченому КПК України порядку докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, вірно зробив висновок, що незважаючи на невизнання винуватості у вчиненому підсудними ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , та часткове визнання винуватості підсудними ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , винуватість останніх у вчиненні злочинів, за які вони засуджені, повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.
Так, за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом «BMW Х6», 2008 р.в., сірого кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, винуватість ОСОБА_9 стверджується наступними доказами, а саме - показаннями потерпілих ОСОБА_35 , ОСОБА_77 та свідків ОСОБА_39 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , а також даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2013 р., згідно з яким свідок ОСОБА_88 впізнав ОСОБА_9 (т.6 а.с.43-45), даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.12.2013 р., згідно з яким свідок ОСОБА_63 впізнав ОСОБА_9 (т.6 а.с.54-56), даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2013 р., згідно з яким свідок ОСОБА_89 впізнала ОСОБА_9 (т.6 а.с.76-78), даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2013 р., згідно з яким свідок ОСОБА_90 впізнав ОСОБА_9 (т.6 а.с.161-163), даними протоколу проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 28.11.2013 р. щодо аудіо, відео контролю ОСОБА_39 (т.6 а.с.169-176), розписки ОСОБА_39 від 04.06.2013 р. (т.6 а.с.135). висновку №6/138 від 19.02.2014 р. судово-почеркознавчої експертизи, (т.8 а.с.61-64).
За епізодом вимагання майна та права на майно потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 із застосуванням насильства, що було небезпечним для життя та здоров`я, погрозою застосування насильства над близьким родичем потерпілих, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 повторно, ОСОБА_13 з погрозою вбивства та незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_29 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 здійснюване протягом тривалого часу, ОСОБА_13 із застосуванням зброї, винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 стверджується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема: показаннями потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , ОСОБА_65 , а також показаннями свідків ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_40 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , а також даними протоколу огляду місця події від 16.11.2013 р. та фототаблиці (Т.1 а.с. 6-20), даними протоколу впізнання за фотознімками від 16.11.2013 р., згідно з яким потерпілий ОСОБА_65 впізнав ОСОБА_11 (т.1 а.с.44-46), даними протоколу впізнання за фотознімками від 16.11.2013 р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_28 впізнала ОСОБА_11 (т.1 а.с.50-52), даними протоколу впізнання за фотознімками від 16.11.2013 р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_32 впізнала ОСОБА_11 (т.1 а.с.53-55), даними висновку №338/2013 від 21.11.2013 р. судово-медичної експертизи (т.1 а.с.73-75), даними протоколу пред`явленням особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2013 р., згідно з яким потерпілий ОСОБА_29 впізнав ОСОБА_13 (т.2 а.с.158-160), даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 10.12.2013 р. та фототаблиці (т.3 а.с.18-24), даними протоколу пред`явленням особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2014 р., згідно з яким потерпілий ОСОБА_29 впізнав ОСОБА_14 (т.3 а.с.148-149), даними протоколу про проведення слідчого експерименту від 13.01.2014 р. та фототаблицею (т.4 а.с.29-34), даними протоколу про проведення слідчого експерименту від 13.01.2014 р. та фототаблицею (т.4 а.с.35-37), даними протоколу про проведення слідчого експерименту від 13.01.2014 р. та фототаблицею (т.4 а.с. 38-40), даними протоколу про проведення слідчого експерименту від 13.01.2014 р. та фототаблицею (т.4 а.с.52-54).

За епізодом придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу винуватість підсудного ОСОБА_13 підтверджується наступними доказами: даними протоколу обшуку від 10.12.2013 р. (т.2 а.с.97-100); даними висновку №5/1264 від 11.12.2013 р. судово-балістичної експертизи (т.3 а.с.32-36).
За епізодом придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу винуватість підсудного ОСОБА_16 стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами, а саме - даними протоколу обшуку від 21.10.2013 р. (т.11 а.с.99-102), даними висновку судово-балістичної експертизи №3/1480, 5/1012 від 28.10.2013 р. (т.11 а.с.118-123), даними висновку судово-балістичної експертизи №3/1481, 5/1013 від 28.10.2013 р. (т.11 а.с.128-133).

Також колегія суддів вважає, що кваліфікація дій підсудних ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , за ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, а також ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України частково, а також кваліфікація дій ОСОБА_15 за ч.3 ст.289 КК України та ОСОБА_16 за ч.4 ст.296, ч.3 ст.289 КК України повністю не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо виправдання обвинуваченого ОСОБА_15 та часткового виправдання інших обвинувачених у чіткій відповідності до ч.5 ст.95 КПК України, за якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприйняв під час судового засідання або у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.
Зокрема, за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , у судовому засіданні свідок ОСОБА_99 , щодо якого безпосередньо вчинялись насильницькі дії по незаконному заволодінню автомобілем БМВ, категорично заперечив участь у конфлікті ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , щодо участі інших обвинувачених, то більш конкретні покази відмовився надавати, покликаючись на ст.63 Конституції України. Жодних претензій до обвинувачених не має. Також згідно показів свідка ОСОБА_79 та записів камер відеоспостереження автомийки «Сихівський міст» судом встановлено, що в а/м БМВ сів лише один ОСОБА_9 та погрожуючи працівникам автомийки виїхав з приміщення мийки.

За епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , то у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_29 показав, що насильство, поєднане із вимаганням грошей, відносно цього застосовували ОСОБА_9 (бив по голові), ОСОБА_13 (погрожував пістолетом) та ОСОБА_14 (бив та погрожував ножем), ОСОБА_10 (тримав за руку). У готельному номері його насильно утримували приблизно з 11 год. до 20-21 год.. Претензій до обвинувачених не має.

За епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 , то останній у судовому засіданні категорично заперечив щодо застосування щодо нього насильства або погроз його застосування з боку обвинувачених, а навпаки вказав, що жодних претензій до обвинувачених не має і передав ОСОБА_12 гроші на прохання його двоюрідного брата ОСОБА_29 , яке той висловив йому у телефонній розмові.

За епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 , то останній у судовому засіданні неодноразово змінював свої покази та плутався у них щодо часу та місця застосування насильства щодо нього по вимаганню грошей та вказав, що грошей він взагалі нікому не віддавав. Також судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_75 перебуває на обліку у Львівському ОКПНД з діагнозом затяжний реактивний психоз.

За епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 , то останній у судовому засіданні категорично заперечив участь у конфлікті обвинуваченого ОСОБА_16 ..

Прокурори та потерпілі в апеляціях вказують, що судом безпідставно та незаконно виправдано ОСОБА_9 за ч.4ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), ОСОБА_10 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), ОСОБА_11 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), ОСОБА_12 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), за ч.4 ст.187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_33 ), ОСОБА_13 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), ОСОБА_14 за ч.4 ст.189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ), за ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_32 ), ОСОБА_16 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ), за ч.4 ст.296 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), ОСОБА_15 за ч.3 ст.289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ).

Проте, в апеляції прокурори та потерпілі не наводять переконливі доводи на підтвердження свого висновку. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України всебічно, повно та об`єктивно дослідив докази у справі в цій частині та ухвалив мотивоване рішення. Колегія суддів повністю погоджується із мотивами суду першої інстанції, через що не знаходить підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині, в якій суд виправдав обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 ..

При цьому колегія суддів враховує вкрай пасивну процесуальну поведінку прокурорів в суді апеляційної інстанції по підтримці апеляційних вимог та обов`язку доказування (ст.92 КПК України) обставин щодо винуватості обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вони були виправдані, та потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , ОСОБА_32 , які жодного разу не з`явились на апеляційний судовий розгляд для підтримання своїх апеляцій.

Слід зазначити, що прокурори незважаючи на те, що у своїх апеляціях вказують на безпідставність та незаконність виправдання обвинувачених та просять ухвалити в цій частині новий вирок, проте при цьому жоден із прокурорів у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України не порушив перед апеляційним судом питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, або про дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції,- через що колегія суддів приходить до висновку, що прокурори повністю погодились із встановленими обставинами та доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Крім цього прокурори та потерпілі в апеляціях зазначають, що суд, призначаючи підсудним покарання, порушив вимоги ст.65 КК України, згідно з якою винній особі має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, та не врахував належним чином ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважають, що внаслідок допущених судом порушень кожному із обвинувачених призначено покарання, яке явно не відповідає тяжкості скоєних ними злочинів та особі кожного через його м`якість, а також вважають, що суд незаконно застосував до частини обвинувачених вимоги ст.75 КК України та звільнив обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Водночас обвинувачені та їх захисники в апеляціях вказують на те, що судом було призначене обвинуваченим покарання, яке за своєю суворістю явно не відповідає обставинам справи та особам обвинувачених.

Проте, колегія суддів вважає, що всім обвинуваченим покарання призначене у відповідності із вимогами ст.65 КК України, яке є необхідне і достатнє для їх виправлення і попередження нових злочинів. При цьому, призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які в порядку ст.89 КК України визнаються такими, що не мають судимості, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які мають судимість, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які вчинили злочин вперше, та те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 мають на утриманні неповнолітніх дітей, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 по місцю проживання характеризується позитивно. Також враховано відшкодування матеріальної шкоди потерпілим та пом`якшуючі їх вину обставини.

При застосуванні ст.75 КК України щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 судом враховано часткове визнання вини, відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та престарілих батьків, стан здоров`я обвинувачених.

Ті обставини, на які в апеляційних скаргах покликаються усі апелянти, як на підставу скасування вироку, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання усім обвинуваченим, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром і таке призначено з врахуванням вимог ст.65 КК України, та при звільнені обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, а тому апеляції прокурорів, потерпілих, обвинувачених та їх захисників в цій частині не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Щодо апеляційних вимог захисника ОСОБА_17 про те, що дана справа розглянута з порушенням територіальної підсудності, то колегія суддів вважає дану апеляційну вимогу безпідставною, оскільки у матеріалах справи наявна ухвала апеляційного суду Львівської області від 18.04.2014 року щодо визначення підсудності, за якою у відповідності до вимог ст.34 КПК України підтверджена законність розгляду даного кримінального провадження саме Сихівським районним судом м.Львова, як судом першої інстанції (т.12 а.с.166-169).

Також не підлягають до задоволення клопотання захисника ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_100 та захисника ОСОБА_101 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 щодо перекваліфікації дій обвинувачених в порядку ч.2 ст.404 КПК України по епізоду з потерпілим ОСОБА_29 з ч.3 ст.189 КК України на ч.2 ст.189 КК України з причин того, що висновок СМЕ №338/2013 від 21.11.2013 року про наявність у потерпілого ОСОБА_29 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на їхню думку слід визнати недопустимим, - оскільки висновок СМЕ №338/2013 від 21.11.2013 року про наявність у потерпілого ОСОБА_29 тілесних ушкоджень судом першої інстанції визнаний належним доказом, з чим повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що вирок суду першої інстанції слід залишити в силі, оскільки він є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Водночас, колегією суддів встановлено, що згідно вироку суду строк відбуття покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 рахується з 10.12.2013 року, а ОСОБА_14 - з 23.01.2014 року.

Отже, на час розгляду даної справи в апеляційному порядку обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_13 знаходяться під вартою в якості попереднього ув`язнення три роки одинадцять днів, обвинувачений ОСОБА_14 два роки десять місяців двадцять дев`ять днів.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи те, що суд першої інстанції обрав остаточне покарання ОСОБА_9 у вигляді позбавлення волі строком на шість років, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців та в апеляційному порядку це покарання не змінюється, то з врахуванням положень ч.5 ст.72 КК України вищезазначені обвинуваченні підлягають звільненню від відбування покарання, оскільки строк попереднього ув`язнення, відбутий ними у межах цього кримінального провадження, перевищує фактично призначене їм покарання.

Також колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у період з 10.12.2013 року по 24.06.2016 року включно з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні ОВС досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва досудовим розслідуванням управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_27 , потерпілої ОСОБА_28 , потерпілого ОСОБА_29 , потерпілої ОСОБА_32 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м.Львова від 01 грудня 2015 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , звільнивши їх з-під варти в залі суду як таких, що повністю відбули покарання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_12 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення, а саме період з 10.12.2013 року по 24.06.2016 року включно, що становить п`ять років двадцять вісім днів з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: