Справа № 199/9081/16-к
УХВАЛА
22.12.2016 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

В обґрунтування клопотання зазначила, що Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 25 липня 2016 року (1-кс/199/730/16, 199/5196/16) накладено арешт на майно, вилучене 22 липня 2016 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , 1/23 корпус 2 майно, а саме:

- Довіреність від 23.03.2009 року на 1 арк.(оригінал);

- Копія паспорту гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1 арк.;

- Довідка про склад сімї та місце реєстрації № 20225 від 31.07.2015 на 1 арк. (оригінал).;

- Довіреність від 23.03.2009 року на 1 арк. (копія);

- Довіреність від 26.03.2015 року на 1 арк. (оригінал);

- Листи формату А4 на яких стоїть мокра печатка фірми «Фемична» 23020910 на 44 арк. (оригінал);

- Довідка про доходи на яких стоїть мокра печатка фірми «Фемична» 23020910 на 2 арк. (оригінал);

- Договір купівлі-продажу квартири від 05.08.2015 року на 1 арк. (копія);

- Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1 арк. (копія);

- Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_2 на 38 арк. (оригінал);

- Договір купівлі-продажу ? часток квартири від 30.06.2016 року на 1 арк. (копія);

- Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно АДРЕСА_3 на 5 арк. (копія);

- Свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_3 на 3 арк. (копія);

- Свідоцтво про смерть гр. ОСОБА_5 на 3 арк. (копія):

- Договір купівлі-продажу ? часток квартири від 30.06.2016 на 1 арк. (оригінал);

- Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно АДРЕСА_3 на 1 арк. (копія);

- Заява про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини від 29.06.2016 на 1 арк. (оригінал);

- Довідка про реєстрацію місця проживання особи від 29.06.2016 року на 1 арк. (оригінал);

- Картка платника податків гр. ОСОБА_3 на 1 арк. (копія);

- Електронний носій SP Silicon Power об`ємом 320 гіг;

- Ноутбук фірми АСЕR Aspire one AO756 SNUSGTEUE3400.

В провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого № 0002176 від 30.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,З,4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України.

У ході ведення досудового розслідування було встановлено, що 03.12.2015 року невстановлена особа, маючи умисел на заволодінням чужим майном шляхом обману, керуючись корисливим мотивом, в приміщення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , надала раніше підроблений за невстановленими обставинами паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , 1965 року народження, серії НОМЕР_1 , в якому було здійснено заміну фотокарток та змінено анкетні дані власника паспорта, крім того було надано довідку про видачу ідентифікаційного номера на ОСОБА_7 . На підставі вказаних документів в цей день приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_8 щодо представництва інтересів останнього з питань реєстрації та оформлення у встановленому законодавством порядку права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 53 роки, про що в Книзі реєстрації смертей 25.08.2010 року зроблено відповідний запис за № 6075, тобто на дату посвідчення довіреності від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_8 довіритель помер.

На підставі вказаної довіреності 07.12.2015 року ОСОБА_8 отримав у приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.02.2003 року і зареєстрований у реєстрі за № 839, який в подальшому, а саме 10.12.2015 року, був використаний для реєстрації права власності на квартиру в органах державної реєстрації. Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.12.2015 року у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , було укладено договір купівлі продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_7 1965 р.н. реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 передав у власність ОСОБА_10 , 1993 р.н., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті, відповідно до заповіту від 15.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , все його майно. В тому числі й квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 перейшла у власність до ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з жовтня 2010 року проживає в вказаній квартирі. Після укладання угоди 15.12.2015 року між особою, що видавала себе за ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , лише 05.02.2016 року, ОСОБА_10 , як новий власник прибув до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 та повідомив ОСОБА_12 , що вказана квартира продана та ОСОБА_12 не належить, в результаті чого виник конфлікт та була викликана поліція. У ході опитування ОСОБА_10 підтвердив факт придбання вказаної квартири у гр. ОСОБА_7 в підтвердження чого надав працівникам поліції копії підтверджуючих документів, а саме: договір купівлі продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.12.2015 року.

З пояснень ОСОБА_12 встановлено, що він спільно з родиною проживає за адресою: АДРЕСА_4 з жовтня 2010 року, є єдиним власником вказаної квартири, яку отримав у власність за заповітом після смерті дядька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.03.2016 року ОСОБА_8 , як довірена особа ОСОБА_10 , у приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 скасували угоду купівлі продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , укладеної 15.12.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, встановлено достатньо підстав для ствердження, що шахрайські дії ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановленої особи, яка видавала себе за ОСОБА_7 , були спрямовані на заволодіння чужим майном, шляхом обману, з використанням підроблених документів.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України обвинувачений, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обгрунтовано (п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України).

Так, слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 при вирішенні питання про накладення арешту на майно керувався нормами КПК України стосовно арешту майна, процесуальних дій та статуту третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, які в теперішній час втратили свою чинність згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-УІІІ від 18 лютого 2016 року.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до абзацу 2 ч. 10 ст. ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Однак при цьому слідчий суддя ОСОБА_1 , накладаючи арешт на майно, не виконав жодних з вищеперелічених імперативних вимог КПК України.

Частиною 3 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (щодо збереження речових доказі), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Однак, майно на яке накладено арешт, не визнано речовим доказом за кримінальним провадженням № 0002176, що повністю виключає можливість накладення арешту на таке майно та повністю узгоджується з вимогами ч. З ст. 170 КПК України.

Оскільки санкцією ч. З ст. 190 КК України «Шахрайство, вчинене у великих розмірах» передбачене покарання тільки у вигляді позбавлення волі, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а також можливість застосування спеціальної конфіскації нормою ч. З ст. 190 КК України не передбачені, за умови відсутності цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана особою, щодо якої здійснюється провадження. Тому вести мову про інші три випадки можливості застосування арешту майна, а саме про спеціальну конфіскацію, конфіскацію майна, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди є недоречним.

Таким чином, у органа досудового розслідування та слідчого судді не було жодної законної підстави для вирішення питання про арешт належного мені, ОСОБА_3 майна.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе:

- необхідність такого арешту;

- наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України (запобігання можливості приховування майна, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна).

Так, необхідність такого арешту органом досудового розслідування нічим не підтверджена, будується лише на припущеннях, а ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, відсутні.

При вирішення питання про арешт майна слідчий суддя згідно ч. 2 ст. 173 КПК України повинен враховувати:

1)правову підставу для арешту майна;

2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3 - 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

З-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого третіх осіб.

Разом з тим, у той же час в рамках вищевказаного кримінального провадження, безпідставно накладено арешт на: електронний носій SP Silicon Power об`ємом 320 гіг; та Ноутбук фірми АСЕR Aspire one AO756 SNUSGTEUE3400, які є приватною власністю ОСОБА_3 .

Згідно ст. 41 Конституції України саме я ОСОБА_3 маю виключне та непорушне право володіти, користуватися і розпоряджатися таким майном.

Крім того, згідно ч. З ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. При цьому вказані обставини ні слідчий, ні прокурор у суді не довели.

Вважаю за необхідне звернутися до положень пункту 2 Розділу 2.6 «Арешт майна» Узагальнення судової практики Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07 лютого 2014 року: «правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру».

Незважаючи на те, що вказане узагальнення підготовлене до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-УІІІ від 18 лютого 2016 року, стосовно процесуальних дій та статуту третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, судді Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ акцентують увагу перш за все на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Володілець арештованого майна ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, за яким просить скасувати арешт майна, яке вилучене 22 липня 2016 року під час обшуку за адресою: м.Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Тополь 2, 1/23 корпус 2 майно, а саме: Електронний носій SP Silicon Power об`ємом 320 гіг; Ноутбук фірми АСЕR Aspire one AO756 SNUSGTEUE3400, які є її приватною власністю, оскільки щодо неї кримінальне провадження не відкривалося, про підозру до цього її не повідомлено. Вважає, що арешт на її майно накладено необґрунтовано.

Заявник був завчасно повідомлений про час та місце розгляду клопотання, до суду представника не направив. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності свого представника.

Прокурор також був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином та завчасно, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За ухвалою суду клопотання розглянуте за відсутності заявника та особи за клопотанням якої було накладено арешт на майно.

Суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що після накладення ухвалою суду арешту на майно 25 липня 2016 року, станом на 14 грудня 2016 року повідомлення про підозру у межах кримінального провадження №0002176 жодній особі не пред`явлено, слідчим та прокурором не доведено, що припущення щодо намірів відчуження майна ОСОБА_3 знайшло своє подальше підтвердження під час досудового слідства, і наявними доказами не обґрунтовано потребу у подальшому збереженні арешту майна, і суд дійшов висновку про те, що подальше збереження арешту мана не є співмірним з завданнями кримінального провадження та призводить до порушення розумного балансу між приватно - правовим та публічно правовим інтересом.

На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 309 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Скасувати арешт майна, яке вилучене 22 липня 2016 року під час обшуку за адресою: м.Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Тополь 2, 1/23 корпус 2 майно, а саме:

- Електронний носій SP Silicon Power об`ємом 320 гіг;

- Ноутбук фірми АСЕR Aspire one AO756 SNUSGTEUE3400;

Що належить ОСОБА_3 . накладений ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2016 року (справа № 199/5196/16-к, провадження № 1-кс/199/730/16).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дні проголошення ухвали.

Слідчий суддя: