АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/7581/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1959/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 642/7581/16-к за обвинуваченням ОСОБА_8 у злочинах, передбачених ч.2 ст.307 та ч.2 ст.309 КК України,
за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 2 грудня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 2 грудня 2016 року затверджено угоду укладену 28 листопада 2016 року про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 . ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у кримінальному правопорушенні передбаченому ст..307 ч.2. ст.309 ч.2 КК України, та призначено покарання: по ст.307 ч.2 КК України 6 років позбавлення волі; по ст.309 ч.2 КК України 3 років позбавлення волі. На підставі вимог статті 69 КК України призначено покарання за вчинення злочину за статтею 307 ч.2 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 307 ч.2 КК України у виді 5ти років позбавлення волі. За вимогами ст.70 ч.І КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі вимог ст.72 ч.5 КК України, зараховано в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 10.08.2016р. до 02.12.2016р. із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі статті ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбуття покарання звільнено з випробувальним строком 3роки. Обраний запобіжний захід скасовано, звільнено ОСОБА_8 в залі суду з під варти. На підставі ст.76 п.2, 3, 4 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
На зазначений вирок адвокатом ОСОБА_7 19.07.2017 року подано апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_9 .
У своєму клопотанні, викладеному в апеляційній скарзі, зазначений апелянт просить поновити процесуальний строк на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуваним вироком судом вирішено питання про права і обов`язки ОСОБА_9 , який не був учасником судового розгляду кримінального провадження № 642/7581/16-к за обвинуваченням ОСОБА_8 , а тому про зазначені обставини ОСОБА_9 і його захисникові стало відомо при розгляді кримінального провадження ОСОБА_9 , під час якого прокурор 21.06.2017 року долучив до матеріалів провадження копію зазначеного вироку щодо ОСОБА_8 .
Колегія суддів, вислухавши доводи адвоката і прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, поновлює процесуальний строк, виходячи з наступного:
Згідно пп.1,2 ч.2 та ч.3 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру протягом тридцяти днів з дня їх проголошення; на інші ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Згідно вимог п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскарження судові рішення, які були ухвалені судом першої інстанції і не набрали законної сили.
Коло осіб, які вправі подати апеляційні скарги на вирок суду, визначене ст.392 КПК України.
Це: обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого; обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання; підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник; законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього; законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру; прокурор; потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції; цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимогч.4 ст.294 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно вимог ч.2 ст.24 КПК України гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до пп.10,14 та 17 ч.1 ст.7 КПК України загальними засадами кримінального провадження є: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Окрім норм статті 7, частини шостої статті 9, частини першої та другої статті 24, частини четвертої статті 394 КПК, які призначені гарантувати доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права гарантує Конституція України (частина друга статті 55, пункт 8 частини третьої статті 129).
Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.

Офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Зважаючи на наведене, колегія суддів уважає, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

У оскаржуваному вироку суд першої інстанції вважав установленим, що «У травні 2016 року ОСОБА_10 , виконуючи свою роль в діяльності організованої групи з ОСОБА_9 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою організації безперервного збуту наркотичних засобі, психотропних речовин, їх аналогів через мережу Інтернет, залучає ОСОБА_8 , який не був обізнаний про діяльність організованої групи, до участі у незаконному збуті речовин, які містять наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, шляхом адміністрування облікових записів у програмі для спілкування через мережу Інтернет «Skype» і «Telegram», через які здійснюється продаж зазначених речовин бажаючим особам.» Тобто суд установив причетність ОСОБА_9 до організованої групи, створеної з метою організації безперервного збуту наркотичних засобі, психотропних речовин, їх аналогів, хоча ОСОБА_9 не був учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

Таким чином, колегія суддів впевнена, що апелянт є особою, яка вправі оскаржити в інтересах ОСОБА_9 вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , та, відповідно, заявити клопотання про поновлення процесуального строку на таке оскарження.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, що до моменту доручення до матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_9 прокурором копії вироку від 2 грудня 2016 року і ознайомлення з нею адвоката ОСОБА_7 останній, а також ОСОБА_9 були повідомлені про те, що питання про права та обов`язки ОСОБА_9 вирішені вироком щодо ОСОБА_8 . А тому процесуальний строк апелянтом було пропущено з поважної причини і цей строк підлягає поновленню.
Керуючись ст. ст. 369-372, 375-376, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на подачу апеляційної скарги на вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 задовольнити. Процесуальний строк поновити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий -
суддя суддя суддя
_______________ _______________________ _________________

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15