УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/7425/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Зарубинці Андрушівського району Житомирської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2016 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність.
Вважає, що кримінальне провадження підлягає закриттю в зв`язку з тим, що ОСОБА_7 діяла в стані необхідної оборони.
Зазначила, що суд першої інстанції не надав оцінки відповідно до ст.94 КПК України дослідженим під час судового розгляду доказам щодо доведеності стороною обвинувачення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Послалась на те, що суд першої інстанції у вироку навів перелік досліджених в суді показань та матеріалів, зібраних в ході досудового розслідування, зазначивши про те, що вони підтверджують винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому суд не надав оцінки вказаним доказам у кримінальному провадженні.
Зазначила, що суд послався на те, що обвинувачена не надала доказів неправомірної поведінки потерпілого, про те, що вона зверталася в міліцію з приводу його дій. При цьому суд залишив поза увагою досліджені в суді показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та відповідь начальника Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 10.08.2015р. про те, що 12.07.2014р. о 20 год.13хв. до чергової частини надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_7 про те, що бешкетує сусід.
Апелянт послався також на те, що відповідно до ст.477 КПК України провадження по кримінальному правопорушенню, передбаченому ст.125 КК України, є провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. Крім того в ч.4 ст.26 КПК України визначено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, однак суд першої інстанції не звернув увагу, що в матеріалах провадження відсутня письмова заява потерпілого ОСОБА_9 про притягнення саме ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.
Вказала, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б свідчили про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді 850 гривень штрафу.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_9 12.07.2014 року близько 20 год. 00 хв., повертаючись із супермаркету до свого місця проживання в коридорі будинку АДРЕСА_2 , а саме поблизу кв. АДРЕСА_3 , зустрів свою сусідку ОСОБА_7 . Зустрівши останню, ОСОБА_9 вирішив зробити їй зауваження стосовного того, що з її квартири постійно доноситься сильне гудіння труб, з приводу чого сусідами напередодні було подано скаргу до TOB «КК КомЕнерго-Житомир». Почувши такого роду зауваження, ОСОБА_7 почала нецензурно висловлюватись в бік ОСОБА_9 , після чого відкрила свої вхідні двері до кв. АДРЕСА_3 , що знаходиться в даному будинку та зайшла до своєї квартири. Таким чином, своєю поведінкою ОСОБА_7 дала зрозуміти ОСОБА_9 , що вона не бажає з даного приводу говорити, проте ОСОБА_9 , бажаючи цивілізовано врегулювати дану проблему, вирішив продовжити з нею розмову та подзвонив у дверний дзвінок ОСОБА_7 . Остання, відчинивши двері, відразу ж вилила на ОСОБА_9 воду, яка знаходилась в керамічній чашці, після чого цією ж чашкою, не пояснивши нічого, нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження в область лобної ділянки голови, в результаті чого керамічна чашка розбилась, а ОСОБА_7 закрилась в своїй квартирі.
Таким чином, ОСОБА_7 умисно нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді забійної рани в лобній ділянці, які згідно висновку експерта №1602 від 14.07.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Її дії кваліфіковані за ч.2ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинувачену ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в них мотивів, прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції безпосередньо дослідив всі докази, зібрані у передбачений законом спосіб, дав їм належну оцінку, визначивши юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої.
Доводи щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, викладені в апеляційній скарзі, були перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Так, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, суд взяв до уваги наступні докази:
покази потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засідання пояснив, що 12 липня 2014 року він вирішив поговорити зі своєю сусідкою ОСОБА_7 , так як вона дуже рідко з`являється за місцем свого проживання, з приводу гудіння труб, які доносяться з її квартири та заважають іншим мешканцям будинку, про що неодноразово вони писали у своїх скаргах. Коли вона відкрила двері своєї квартири, він попросив її відремонтувати крани у квартирі або хоча б відкрити двері працівникам ЖЕКу для усунення існуючої проблеми, пов`язаної з гудінням труб в цілодобовому режимі. ОСОБА_7 не відреагувала на його прохання, вказавши на те, щоб він відійшов від її дверей та не стукав. Потім вилила на нього воду з чашки, яку тримала в лівій руці і цією ж чашкою вдарила по голові, внаслідок чого він звернувся до травмпункту та йому було накладено 5 швів. До квартири ОСОБА_7 не заходив, стояв за дверима, за футболку її не хватав, в стані алкогольного сп`яніння не перебував.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, надавши належну оцінку показам потерпілого, обґрунтовано взяв їх до уваги, оскільки вони узгоджуються з іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
з показами свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що являється дружиною потерпілого ОСОБА_9 та сусідкою обвинуваченої ОСОБА_7 . Коли вийшла до коридору побачила, як ОСОБА_7 відкрила двері та вилила на чоловіка воду з чашки, потім цією ж чашкою з усієї сили нанесла йому удар в голову, в результаті чого чашка розбилася та розлетілася на маленькі шматочки. Після удару ОСОБА_7 закрила двері. Відразу в області удару у чоловіка з`явилась кров. Інших свідків даної події не було. Після того, що трапилося, вони викликали карету швидкої допомоги та працівників міліції.
В судовому засіданні як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді сторони кримінального провадження не заперечували той факт, що вказаний свідок була очевидцем конфлікту між потерпілим та обвинуваченою, який відбувся 12 липня 2014 року;
з показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні пояснила, що являється матір`ю потерпілого ОСОБА_9 . Додому до сина приходить досить часто, так як допомагає в догляді за маленькою дитиною. Чула як постійно гудуть крани, знає про те, що працівники ЖЕКу не могли їх полагодити так як ніхто дверей квартири сусідки не відкривав. Того дня як сталася подія син розповідав, що побачив сусідку та хотів поговорити з нею з приводу кранів. Сусідка, відкривши двері, вдарила сина чашкою по голові. Коли вона з чоловіком приїхали до сина, побачили, що обличчя його було в крові. Викликали швидку допомогу та міліцію;
аналогічні покази дав в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 ;
з протоколом огляду місця події від 12.07.2014року, згідно якого оглянуто приміщення загального коридору другого поверху будинку за адресою у АДРЕСА_1 , де 12.07.2014 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження. На фототаблиці, доданій до огляду місця події, в коридорі наявні залишки чашки та велика кількість темних плям;
з протоколом огляду місця події від 10.03.2016 року, проведеного з участю захисника ОСОБА_6 , згідно якого біля квартири ОСОБА_7 виявлено плями бурого кольору. У квартирі, як зазначила ОСОБА_7 , плям бурого кольору немає.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано те, що потерпілий ОСОБА_16 давав послідовні покази протягом усього здійснення кримінального провадження.
Під час проведення слідчого експерименту 14.07.2014 року за участю потерпілого, останній показав на місці та розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , які мали місце 12.07.2014 року близько 20 години 00 хвилин за адресою у АДРЕСА_2 .
Під час проведення судово медичної експертизи експертом у ОСОБА_9 виявлено забійну рану в лобній ділянці, яка утворилася від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, від удару таким по голові, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Доводи апелянта стосовно не врахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, як вбачається з вироку суду, в судовому засіданні були допитані вказані свідки, їх покази наведені у вироку. Суд обґрунтовано прийнято до уваги, що вказані свідки не були очевидцями спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та пояснили про наявність неприязних відносин між обвинуваченою та потерпілим.
Посилання апелянта на те, що в матеріалах провадження відсутня письмова заява потерпілого ОСОБА_9 про притягнення саме ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, що виключає провадження у формі приватного обвинувачення, є безпідставним.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.07.2014 року ОСОБА_9 просив притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 12.07.2014 року близько 20 години 00 хвилин із хуліганських спонукань спричинила йому тілесні ушкодження за адресою у АДРЕСА_4 .
В засіданні апеляційного суду потерпілий пояснив, що, оскільки ОСОБА_7 постійно не проживає у своїй квартирі, він на час написання заяви не знав її прізвища, а оскільки квартира АДРЕСА_5 знаходяться поруч друг з другом, тому працівник поліції, відбираючи у нього заяву про притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, зазначив номер квартири АДРЕСА_6 (а.с.168). Крім того, в процесі досудового розслідування та судового розгляду були встановлені обставини спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень саме з боку ОСОБА_7 .
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні дані про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що 13 липня 2014року до ЄРДР відомості про початок досудового розслідування у вказаному провадженні внесені за №0003705 ( а.с.2,5). Сторони провадження вказані обставини під час судового розгляду не спростовували.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що обвинувачена діяла в стані необхідної оборони, оскільки захищалася від незаконних дій потерпілого, є неспроможними.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, вказані доводи були предметом дослідження під час судового розгляду. Суд, проаналізувавши належним чином вищенаведені докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Так, суд обґрунтовано виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт звернення ОСОБА_9 зі скаргою на ім`я директора ТОВ «КК КомЕнерго Житомир» ОСОБА_17 від 19.06.2014 року, згідно якої мешканці будинку АДРЕСА_2 повідомляють про несправність сантехніки у квартирі АДРЕСА_3 та просять вжити заходів щодо перевірки вказаних несправностей, оскільки самостійним чином вирішити питання з власницею вказаної квартири ОСОБА_7 не вдається.
Твердження обвинуваченої про те, що потерпілий увірвався до неї в квартиру спростовується наведеними вище протоколами огляду місця події, згідно яких кров та уламки чашки виявлено у загальному коридорі. В квартирі обвинуваченої слідів крові не виявлено. Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 також 12 липня 2014року зверталась до правоохоронних органів з повідомлення про неправомірні дії потерпілого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що не доводять того, що обвинувачена спричинила потерпілому тілесні ушкодження, захищаясь від дій останнього.
Отже, з огляду на наведені у вироку докази, позиція сторони захисту, викладена в апеляційній скарзі, щодо перебування обвинуваченої під час вчинення злочину у стані необхідної оборони, є неспроможною.
Таким чином, правильно проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, у тому числі й ті, на які в апеляційній скарзі посилається сторона захисту, та надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.125 КК України.
Детально вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши пояснення обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його представника, апеляційний суд дійшов до висновку про правильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильність кваліфікації її дій з урахуванням доказів, які спростовують доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисника не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_7 або правильність застосування кримінального закону, не допущено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: