Дата документу Справа № 310/7175/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/772/17
Єдиний унікальний № 310/7175/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 187 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004660 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючого, зареєстрованого та який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 12.01.1982 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 140 КК України ( в редакції КК 1960 року) до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2) 29.12.1983 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 206 КК України ( в редакції КК 1960 року) до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.45 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

3) 06.08.1985 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 206, ст.43 КК України ( в редакції КК 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 29.02.1988 року по відбуттю строку покарання,

4) 09.08.1988 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 206 КК України ( в редакції КК 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

5) 29.03.1993 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України ( в редакції КК 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 07.03.1995 року по відбуттю строку покарання,

6) 14.09.1998 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.3 ст. 186 КК України ( в редакції КК 1960 року) до 2 років позбавлення волі з застосуванням ст. 45 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

7) 07.09.2001 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений 26.10.2002 року по відбуттю строку покарання,

8) 31.01.2005 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 289, ст.ст. 69, 395, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 18.02.2008 року по відбуттю строку покарання,

9) 06.11.2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 124 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

10) 06.10.2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений 21.02.2014 року по відбуттю строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не згодна з призначеним її підзахисному покаранням. Незважаючи на те, що при призначенні йому покарання був зарахований той факт, що він має мати, яка є пенсіонеркою, інвалідом 2 групи та потребує сторонньої допомоги, вважає покарання занадто суворим та несправедливим. На її думку, судом не були враховані такі обставини, як щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, співробітництво з слідством. Також вважає, що у її підзахисного був відсутній умисел на заволодіння майном до приходу в магазин. Крім того, вважає, що при призначенні покарання суд мав можливість застосувати до нього положення ст. 75 КК України.

Просить вирок суду змінити в бік пом`якшення, призначивши покарання за ст.. 187 ч.1 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі, застосувавши до нього положення ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити; прокурора, який просив судове рішення залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально виконавчий установі. Утримується під вартою з 07 жовтня 2016 року. Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 07.10.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
Згідно з вироком суду, 25.09.2016 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля магазину «Наша Ряба», що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи, буд. 2 побачив, що продавець магазину ОСОБА_10 відійшла від холодильної камери, на якій знаходилась полімерна банка з грошовими коштами, вирученими від продажу товару, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення вказаного чужого майна.

Після цього ОСОБА_6 , через незачинені вхідні двері, зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, достовірно усвідомлюючи що за його злочинними діями спостерігає покупець ОСОБА_11 , з холодильної камери взяв полімерну банку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 814 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_12 .

Відразу після цього, ОСОБА_6 з банкою, в якій знаходились грошові кошти, направився до виходу з магазину, однак йому стала заважати ОСОБА_11 , яка знаходилась біля вхідних дверей та не випускала його з приміщення. З метою доведення до кінця свого злочинного умислу на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 напав на ОСОБА_11 та застосував до неї насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, яке виразилось в тому що він, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, наніс один удар правою рукою в область обличчя потерпілій ОСОБА_11 від якого вона впала на асфальт, чим спричинив їй згідно висновку експерта № 785 від 27.09.2016 року тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в області тім`яного бугру з права, що супроводжувалось струсом головного мозку, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого, ОСОБА_6 з грошовими коштами залишив місце скоєння злочину, чим завдав ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 814 гривень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 187 КК України.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що останній має мати пенсіонерку, інваліда 2 групи, яка потребує сторонньої допомоги та догляду, має постійне місце проживання, а тому суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке не відноситься до максимального, передбаченого санкцію ч. 1 ст. 187 КК України.

Доводи захисника про те, що у ОСОБА_6 був відсутній умисел на заволодіння майном до приходу в магазин, є необґрунтованими, оскільки це ніяким чином, в даному випадку, не вплинуло на кримінально-правову оцінку дій обвинуваченого, так як суд першої інстанції розглядав справу відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав, як для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 75 КК України, так і для подальшого пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема у зв`язку з тим, що він щиросердно розкаявся, активно сприяв органам досудового слідства у розкритті злочину, оскільки будучи 10 (десять) раз судимим за вчинення умисних злочинів, він, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вчинив тяжкий корисливий злочин проти особи похилого віку, а тому, колегія судів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому призначене судом реальне покарання у виді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: