н/п 1-кс/640/321/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" січня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
-Квартиру АДРЕСА_1 ;
-Квартиру АДРЕСА_2 ;
-Квартиру АДРЕСА_4 ;
-Квартиру АДРЕСА_5 ;
-Квартиру АДРЕСА_7 ;
-Квартиру АДРЕСА_8 ;
-Квартиру АДРЕСА_9 ;
-Квартиру АДРЕСА_10 ;
-6/10 будинку АДРЕСА_11 ;
-Квартиру АДРЕСА_12 ;
-82/100 будинку АДРЕСА_13 ;
-? частки квартири АДРЕСА_14 ;
-Квартиру АДРЕСА_15 ;
-Квартиру АДРЕСА_16 ;
-Квартиру АДРЕСА_17 ;
-Квартиру АДРЕСА_18 ;
-Квартиру АДРЕСА_19 ;
-Квартиру АДРЕСА_20 ;
-Будинок АДРЕСА_21 ;
-Квартиру АДРЕСА_22 ;
-Квартиру АДРЕСА_23 ;
-Квартиру АДРЕСА_24 ;
- Житловий будинок літ «А-1», житловий будинок літ «Д-1» за адресою АДРЕСА_25 ;
-Квартиру АДРЕСА_26 ;
-Будинок АДРЕСА_27 ;
-Будинок АДРЕСА_28 ;
-Квартиру АДРЕСА_29 ;
-Гараж 56а за адресою: АДРЕСА_31 ;
-Квартиру АДРЕСА_32 ;
-Житловий будинок літ «В-2» та господарська прибудова літ «Г» за адресою: АДРЕСА_33 ;
-Квартиру АДРЕСА_34 ;
-Квартиру АДРЕСА_35 ;
-Квартиру АДРЕСА_36 ;
-Квартиру АДРЕСА_37 ;
-Квартиру АДРЕСА_38 ;
-Квартиру АДРЕСА_39 ;
-Квартиру АДРЕСА_40 ;
-Квартиру АДРЕСА_41 ;
-Квартиру АДРЕСА_42 ;
-Квартиру АДРЕСА_43 ;
-Житловий будинок з надвірними будівлями розташовані за адресою: АДРЕСА_44 ;
-Квартиру АДРЕСА_45 ;
-33/100 частки квартири АДРЕСА_46 ;
-Квартиру АДРЕСА_47 ;
-Квартиру АДРЕСА_48 ;
-Квартиру АДРЕСА_49 ;
-Квартиру АДРЕСА_50 ;
-Нежитлову будівлю літ «И-1» за адресою: АДРЕСА_51 ;
-Нежитлові приміщення №№ ХІІ-ХУ, ХУІІ-ХХІІІа, ХХУ-ХХУІІІ, ХХХ-ХХХІІ, ХХХУІІ у житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_52 ;
-Квартиру АДРЕСА_17 ;
-Квартиру АДРЕСА_53 ;
-Житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_54 ;
-Квартиру АДРЕСА_56 ;
-Квартиру АДРЕСА_57 ;
-Квартиру АДРЕСА_58 ;
-Квартиру АДРЕСА_59 ;
-Квартиру АДРЕСА_60 ;
-Житловий будинок літ «А-1» за адресою: АДРЕСА_61 ;
-Квартиру АДРЕСА_62 ;
-Житлові будинки літ «Е-2», літ «Ж-1» за адресою АДРЕСА_63 ;
-Будинок № 13 по в-ду Березівському в м. Харкові;
-Квартиру АДРЕСА_64 ;
-Будинок АДРЕСА_65 ;
-Нежитлові будівлі літ. «Ж-1», літ «Е-1» за адресою: АДРЕСА_66 ;
-Квартиру АДРЕСА_67 ;
-Квартиру АДРЕСА_68 ;
-Квартиру АДРЕСА_69 ;
-Будинок АДРЕСА_70 ;
-50/100 квартири АДРЕСА_71 ;
-Квартиру АДРЕСА_72 ;
-Житловий будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_73 ;
-Нежитлове приміщення першого поверху №1-10 та 2-го поверху №12-18 в нежитловій будівлі літ «А-2» за адресою: АДРЕСА_74 ;
-Нежитлові приміщення підвальної частини №13,14,16-:-21, ІІІ, V, VІІІ, ІХ та місця заг. користування № ІІ пл. 8.4 кв. м, та приміщення 1-го пов. № 1-:-5, 7, заг. пл. 357.6 кв. м в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_75 ;
-Квартиру АДРЕСА_76 ;
-Квартиру АДРЕСА_77 ;
-Квартиру АДРЕСА_78 ;
-Квартиру АДРЕСА_79 ;
-Квартиру АДРЕСА_80 ;
-Будинок АДРЕСА_81 ;
-Квартиру АДРЕСА_82 ;
-Квартиру АДРЕСА_83 ;
-Квартиру АДРЕСА_84 ;
-Квартиру АДРЕСА_85 ;
-Квартиру АДРЕСА_86 ;
-Квартиру АДРЕСА_87 ;
-Квартиру АДРЕСА_88 ;
-Гаражний бокс № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_89 ;
-Гаражний бокс № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_89 ;
-Квартиру АДРЕСА_90 ;
-Будинок АДРЕСА_91 ;
-50/100 квартир 9,10 будинку АДРЕСА_92 ;
-Будинок АДРЕСА_93 ;
-Квартиру АДРЕСА_94 ;
-27/100 квартири АДРЕСА_95 ;
-Будинок АДРЕСА_96 .
із забороною відчуження зазначеного майна та розпорядження ним.
Досудовим слідством встановлено, що до прокуратури Харківської області звернулася ОСОБА_5 із заявою про те, що 11.11.2016 ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова право власності на квартиру АДРЕСА_9 перейшло заявниці, передав зазначену квартиру у власність ТОВ «АН Естетйт-Сервіс».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 21.10.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова (справа №645/3578/16-ц провадження 2/645/2141/16) позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третьої особи ОСОБА_8 про визнання недійсним договору комісії, договору купівлі-продажу, повернення майна та відшкодування моральної шкоди задоволений частково. Визнано недійсним договір комісії від 12.02.2009 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрований в реєстрі за № 688. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_97 , житловою площею 17 кв.м., загальною 33,7 кв.м. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_97 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в лютому 2009 року ОСОБА_7 , дізнавшись що мешканка м. Харкова ОСОБА_5 , у якої у власності є однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_98 , бажає узяти в позику грошові кошти 3000 доларів США і, усвідомлюючи, що ринкова вартість даної квартири, що склалася на той момент, значно перевищує вказану суму, запропонував ОСОБА_6 заволодіти даною квартирою.
З метою реалізації вищезгаданої розробленої співучасниками злочинної схеми ОСОБА_7 переконав потерпілу в чесності і вигідності отримання у нього позики на умовах передачі в заставу квартири та повідомив ОСОБА_5 , що готовий на вигідних умовах дати в позику вищезгадану суму грошей під заставу її квартири, за умови укладення договорів позики і іпотеки, вказавши їй місце нотаріального посвідчення даних операцій. 12.02.2009 року з метою подальшої реалізації злочинного наміру, направленого на заволодіння майном ОСОБА_5 , в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_9 прибули ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яку ОСОБА_7 залучив для фіктивної участі як комісіонера при оформленні договору комісії, про майбутнє укладання якого потерпіла не була обізнана. 12.02.2009 року між ОСОБА_7 з одного боку і ОСОБА_5 , яка не здогадувалася про його злочинні наміри, з іншого боку, були укладені договір позики строком до 12.02.2010 року на суму 4080 доларів США, з яких ОСОБА_5 на руки отримала 3000 доларів США, а 1080 доларів США складали відсотки за користування позикою, і договір іпотеки, предметом якого була належна ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_99 . При цьому, приватний нотаріус ОСОБА_9 , знаходячись в довірчих стосунках із ОСОБА_7 , оскільки неодноразово надавала йому послуги з нотаріального оформлення договорів позики, іпотеки і комісії, і не здогадуючись про наявність у нього злочинного наміру, направленого на заволодіння чужим майном, вважаючи, що ОСОБА_5 ознайомлена ОСОБА_7 із умовами отримання позики, а так само і змістом договору комісії, не роз`яснила потерпілій умови договору комісії, у зв`язку з чим ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_7 і приватному нотаріусу ОСОБА_9 , будучи особою з невисоким рівнем освіти, підписала всі надані нею документи, зокрема несвідомо підписавши під впливом обману договір комісії із ОСОБА_8 , з фактом підписання і змістом якого ознайомлена не була. ОСОБА_8 підписала договір комісії вже після того, яка ОСОБА_5 залишила приміщення нотаріальної контори. Таким чином, скориставшись недбалим відношенням до своїх обов`язків приватного нотаріуса ОСОБА_9 , невисоким рівнем освіти ОСОБА_5 , довірою з її боку, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 шляхом обману і зловживання довірою, отримали оформлений договір комісії, на підставі якого придбали можливість розпоряджатися вищезгаданою квартирою, шляхом контролю дій ОСОБА_8 , яка, не здогадуючись про протиправні дії ОСОБА_7 і довіряючи йому, виконувала всі його вказівки. 18.08.2009 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_7 , не чекаючи виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань в повному обсязі перед останнім, з метою реалізації злочинного наміру, направленого на заволодіння шляхом шахрайства квартирою ОСОБА_5 , в таємниці від останньої, звернувся із заявою від імені ОСОБА_8 до КП «Харківське міське БТІ», де отримав Витяг про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_100 необхідний для нотаріального оформлення оборудки по відчуженню об`єкту нерухомості. Після цього, ОСОБА_7 , діючи погоджено з ОСОБА_6 , доручив ОСОБА_8 , якій передав технічний паспорт і інші документи, що встановлювали право на вищезгадану квартиру, укласти уявну оборудку із купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6 . 26.08.2009 року ОСОБА_8 виконуючи доручення ОСОБА_7 , використовуючи право розпорядження чужим майном, яке їй надавав отриманий ОСОБА_7 , шляхом обману, договір комісії з ОСОБА_5 , уклала з ОСОБА_6 уявний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_101 , внаслідок чого майно потерпілої ОСОБА_5 вибуло з її власності. 10.09.2009 року ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію сумісного із ОСОБА_7 злочинного наміру, в таємниці від потерпілої ОСОБА_5 , звернувся до КП «Харківське міське БТІ» із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно і цього ж дня за останнім було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_98 .
В результаті вищезгаданих злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 була завдана матеріальна шкода на суму 215168 гривень, що є особливо великим розміром.
З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2014:
- ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 355 КК України і призначено йому наступне покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 12 років із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; за ч. 2 ст. 355 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. В силу ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного підсудному ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2012, яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України до 6 років позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності;
- ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 355 КК України і призначено йому наступне покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; за ч. 2 ст. 355 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. В силу ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. На підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за даним вироком суду.
Також, відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 18.04.2016 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2014 у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в частині засудження ОСОБА_7 за шахрайство відносно ТОВ «Ватар-Агро» за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України скасовано. Цей вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 змінено. Покарання, призначене ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України, пом`якшено до 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 355 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на 11 років з конфіскацією майна,що належить йому на праві власності. Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання. Цей жде вирок в частині засудження ОСОБА_6 залишено без змін.
Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна:
-квартира АДРЕСА_110 на підставі договору купівлі-продажу р№2391, 26.08.2009 належала ОСОБА_6 . 31.10.2016 актом прийому-передачі нерухомого майна 09-31/10-16Б вказана квартира передана ОСОБА_6 ТОВ «АН Естейт-Сервіс»;
-квартира АДРЕСА_111 на підставі договору купівлі-продажу р. №5110, 21.12.2009 належала ОСОБА_7 . 24.10.2016 актом прийому-передачі нерухомого майна 02-24/10-16 вказана квартира передана ОСОБА_7 ТОВ «АН Естейт-Сервіс»;
-квартира АДРЕСА_112 на підставі договору міни №2607, 15.10.2008 належала ОСОБА_7 . 24.10.2016 актом прийому-передачі нерухомого майна 02-24/10-16 вказана квартира передана ОСОБА_7 ТОВ «АН Естейт-Сервіс».
Слідчий вважає, квартира АДРЕСА_101 ; квартира АДРЕСА_39 ; квартира АДРЕСА_50 були об`єктами кримінально-протиправних дій, оскільки, вони підлягали конфіскації, однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, їх незаконно було передано у власність ТОВ АН «Естейт-сервіс», а отже відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Крім того, слідчий зазначає, що внаслідок незаконних дій із квартирою АДРЕСА_101 потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріальної шкоди на суму 215168 гривень. Крім того, встановлено, що внаслідок незаконних дій із квартирою АДРЕСА_112 завдано матеріальної шкоди ОСОБА_19 на суму 308278 гривень; внаслідок незаконних дій із квартирою АДРЕСА_111 завдано матеріальної шкоди ОСОБА_20 на суму 253523 гривень.
Орган досудового розслідування вважає, що вище перелічене майно ТОВ АН «Естейт-сервіс» одержало внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що зазначене майно було об`єктом кримінально протиправних дій, а тому з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, необхідно накласти арешт на вказане майно.
Слідчий в судовому засіданні підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна,клопотання слідчого про арешт майна, розглядається без повідомлення власника майна.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно до вимог ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, до ЄРДР внесені відомості про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_22 кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 388 КК України, яке передбачає відповідальність за вчинення незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт та яке підлягає конфіскації за рішенням суду, що набрало законної сили, а саме квартири, що належить ОСОБА_5 .
Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна:
-квартира АДРЕСА_110 на підставі договору купівлі-продажу р№2391, 26.08.2009 належала ОСОБА_6 . 31.10.2016 актом прийому-передачі нерухомого майна 09-31/10-16Б вказана квартира передана ОСОБА_6 ТОВ «АН Естейт-Сервіс»;
-квартира АДРЕСА_111 на підставі договору купівлі-продажу р. №5110, 21.12.2009 належала ОСОБА_7 . 24.10.2016 актом прийому-передачі нерухомого майна 02-24/10-16 вказана квартира передана ОСОБА_7 ТОВ «АН Естейт-Сервіс»;
-квартира АДРЕСА_112 на підставі договору міни №2607, 15.10.2008 належала ОСОБА_7 . 24.10.2016 актом прийому-передачі нерухомого майна 02-24/10-16 вказана квартира передана ОСОБА_7 ТОВ «АН Естейт-Сервіс».
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що квартира АДРЕСА_101 ; квартира АДРЕСА_39 ; квартира АДРЕСА_50 були об`єктами кримінально-протиправних дій, оскільки, вони підлягали конфіскації, однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, їх незаконно було передано у власність ТОВ АН «Естейт-сервіс», а отже відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що вище перелічені квартири одержані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що зазначене майно було об`єктом кримінально протиправних дій, а тому з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, накладає арешт на майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_110 , квартиру АДРЕСА_39 , квартиру АДРЕСА_50 .
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Із клопотання не вбачається, чи набула будь-яка особа статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє частково клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою суду не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на:
квартиру АДРЕСА_110 , яка на підставі договору купівлі-продажу р№2391, 26.08.2009 належала ОСОБА_6 ;
квартиру АДРЕСА_39 , яка на підставі договору купівлі-продажу р. №5110, 21.12.2009 належала ОСОБА_7 ;
квартиру АДРЕСА_50 , яка на підставі договору міни №2607, 15.10.2008 належала ОСОБА_7 , шляхом заборони їх розпорядження та відчуження
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя - ОСОБА_1