Дата документу Справа № 335/5105/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/118/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/5105/15-к
Категорія: ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119, № 002361, № 0002460, № 00001947, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , в якій просить вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі. В решті просить вирок залишити без змін.

Апелянт вважає, що суд у вироку належним чином не мотивував призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України та в достатній мірі не врахував обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив три тяжкі зухвалі злочини із застосуванням насильства до потерпілих, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча судимість і погашена, ніде не працює, матеріальну шкоду потерпілим в повному обсязі не відшкодував. Отже, як вважає прокурор, обвинувачений є схильним до вчинення злочинів і деякий час існував за рахунок вчинення злочинів, тому повинен понести покарання, яке належить відбувати реально.

Зазначеним вироком визнані винуватими та засуджені:
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

До набрання вироком законної сили, ОСОБА_7 змінений запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання та він звільнений з-під варти в залі суду;

ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі і остаточно на підставі ст. ст. 70, 71 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі, стосовно якого апеляційний розгляд був здійснений окремо і завершений з ухваленням стосовно останнього Апеляційним судом Запорізької області рішення від 16.05.2017 року

Вироком місцевого суду та ухвалою Апеляційного суду від 16.05.2017 року постановлено стягнути: з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 12 000 грн.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий;

Ухвалою апеляційного суду від 16.05.2017 року скасована ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2016 року про виправлення описки в частині вирішення цивільного позову на користь ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги прокурора, який підтримав доводи скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним та засудив за те, що 12.01.2015 року, приблизно о 02 годині, він, знаходячись на ЗГТ «Малий ринок» в м. Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , яке виявилось в нанесенні потерпілому кількох ударів кулаком в обличчя, відкрито, шляхом ривку з шиї потерпілого, заволодів золотим ланцюжком 585 проби, вагою 30 грамів, після чого із кишені потерпілого відкрито викрав мобільний телефон «Самсунг Телексі 2» в чохлі чорного кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС», без залишку грошових коштів на рахунку, яка не представляє матеріальну цінності, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 17 200 гривень.

27.04.2015 року, приблизно о 03 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись напроти «Індустріалбанку», який розташований за адресою: вул. Сталеварів, будинок 8-А в м. Запоріжжі. шляхом ривку з шиї потерпілої ОСОБА_12 зірвав золотий ланцюжок вагою 2 грама, 585 проби із золотим кулоном вагою 1,5 грама, 585 проби, після чого втік у невідомому напрямку, спричинивши своїми діями потерпілій ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 3 000 гривень.

29.05.2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , знаходячись біля мосту між вул. Гагаріна та вул. Патріотичною у м. Запоріжжі, вступили між собою в злочину змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна, розподіливши між собою ролі. В подальшому, згідно з розподілом ролей, діючи умисно, повторно, за попередньою домовленістю, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 наблизився до потерпілої ОСОБА_13 , після чого із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, шляхом ривку зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок вагою 4 грама, 585 проби, вартістю 3 000 гривень, при цьому штовхнув її, від чого потерпіла, утративши рівновагу, вдарилася головою о залізні перила, отримавши, відповідно до висновку СМЕ №2014, легкі тілесні ушкодження.

У свою чергу, ОСОБА_10 , також діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись безпорадністю потерпілої, вирвав у останньої з руки сумку чорного кольору вартістю 300 гривень, в якій знаходилися грошові кошти у сумі 200 гривень.

Згідно з матеріалами судового кримінального провадження та змістом вироку, суд першої інстанції свої висновки стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, зробив на підставі досліджених ним доказів та пояснень обвинуваченого відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд правильно встановив фактичні обставини подій та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України: по епізоду від 12.01.2015 року, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; по епізоду від 27.04.2015 року, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; по епізоду від 29.05.2015 року, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується.

Що стосується вироку в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_7 , то виходячи зі змісту апеляційної скарги прокурора, вирок відповідно до ч. 1 ст. 401 КПК України перевіряється лише в частині призначеного обвинуваченому покарання та правильності застосування звільнення від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначивши покарання винній особі, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійшовши висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав повністю, за місцем навчання характеризуються позитивно, а також те, що речі потерпілим повернуті частково.

Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував щире каяття ОСОБА_7 та його активне сприяння розкриттю злочину в якості обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених обставин, за вчинений злочин суд обвинуваченому ОСОБА_7 призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, та, належним чином вмотивувавши своє рішення, обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із застосуванням ст. 76 КК України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому має бути призначене лише покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, не є переконливими і не дають достатніх підстав для визнання рішення суду про застосування ст. ст. 75, 76 КК України неправильним. Апелянт не спростував обставини, на які послався суд, та не довів неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням.

Отже, по доводам, наведеним в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з дати її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4