Справа №483/1606/16-к 15.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/467/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001233 від 11 листопада 2015 року, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Очаків Миколаївської області, громадянина України, який має повну загально-середню освіту, працюючого на посаді електрика в КЕВ м. Миколаєва, раніше не судимого, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в частині задоволення позовних вимог прокурора про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 12473 грн. 16 коп. та стягнення процесуальних витрат на проведення експертиз в сумі 4392 грн. 60 коп. скасувати, ухвалити новий вирок, яким відмовити в задоволенні позову прокурора та повністю звільнити ОСОБА_7 від оплати процесуальних витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком на один рік.
На підставі п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 на період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь: Фінансового управління Очаківської РДА в рахунок відшкодування витрат на лікування ОСОБА_9 в Очаківській ЦРЛ 12473 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят три) грн. 16 коп.; ОСОБА_9 в рахунок відшкодування витрат на лікування 2680 грн. 36 коп., та за моральну шкоду 8000 (вісім) тисяч грн.; держави - процесуальні витрати на проведення експертиз: по дослідженню технічного стану транспортного засобу від 19 січня 2016 року № 2/314 - 1228 (одну тисячу двісті двадцять вісім) грн. 80 коп., транспортно-трасологічної від 22 січня 2016 року № 4/189 - 1843 (одну тисячу вісімсот сорок три) грн. 20 коп., судової автотехнічної від 23 вересня 2016 року № 09-1-545 - 1320 (одну тисячу триста двадцять) грн. 60 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не оспорюючи фактичні обставини справи, вину підзахисного та призначене тому вид і розмір покарання, вважає безпідставним задоволення позову прокурора та стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Посилаючись на положення ст. 58 ЦК України, вважає неналежним доказом довідку, надану прокурором, щодо витрат лікарні на лікування потерпілої ОСОБА_9 , так як в ній не відображено весь об`єм лікувальних заходів.

Стверджує, що відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 в силу майнового стану, наявності на утриманні неповнолітньої доньки, відповідно до положень ч. 1 ст. 119 КПК України, має бути звільнений від процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 10 листопада 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., керуючи технічно несправним, але у працездатному стані автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби при невеликому дощі зі швидкістю приблизно 30 км/год. по асфальтованій проїзній частині вул. Будівельників в м. Очакові Миколаївської області, в правій смузі для руху зі сторони вул. Першотравневої в напрямку вул. Дегтярьова, грубо порушуючи п. 18.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав швидкість, що забезпечує безпеку руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не переконався в тому, що на пішохідному переході та розмітці «зебра» перебувають пішоходи, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 було спричинене тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лонної і сідничної кісток справа без зміщення, яке за класифікацією ступенів тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною, вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані захисником матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за ч. 1 ст. 286 КК України, а також призначене обвинуваченому покарання, апелянтом не оспорюється, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Вирішуючи цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Фінансового управління Очаківської РДА до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 127 129, 368, 374 КПК України, ст. 22, 1187, 1206 ЦК України, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.
Судом вірно встановлено, що витрати на лікування ОСОБА_9 в Очаківській ЦРЛ становлять 12473 грн. 16 коп.
Так, як слідує з даних повідомлення Очаківської ЦРЛ від 24 червня 2016 року № 315/02-04 (а.п. 181), витрати лікарні на лікування ОСОБА_9 , складають 12473,16 грн.
Факт перебування потерпілої ОСОБА_9 на лікуванні в Очаківській ЦРЛ після отриманих тілесних ушкоджень, завданих джерелом підвищеної небезпеки в силу порушення обвинуваченим ОСОБА_7 правил дорожнього руху, не оспорювався обвинуваченим ОСОБА_7 .
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність підстав і розміру цивільного позову прокурора та, ухвалюючи обвинувальний вирок, обґрунтовано повністю задовольнив його позовні вимоги.
З цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апелянта щодо неналежності даних довідки медичного закладу є безпідставними, так як вони прямо підтверджують існування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_9 внаслідок вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Щодо об`єму лікувальних заходів, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, то, як слідує із змісту даних повідомлення, вони стосуються витрат Очаківської ЦРЛ на лікування ОСОБА_9 , розрахунок яких здійснено відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.
Посилання апелянта на положення ст. 58 ЦК України при висловлювання позиції щодо неналежності доказу є взагалі не зрозумілим, оскільки ст. 58 ЦК України регулюються зовсім інші правовідносини.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як вірно встановив суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню становлять: по дослідженню технічного стану транспортного засобу від 19 січня 2016 року № 2/314 - 1228 грн. 80 коп.; транспортно-трасологічної експертизи від 22 січня 2016 року № 4/189 - 1843 грн. 20 коп.; судової автотехнічної експертизи від 23 вересня 2016 року № 09-1-545 1320 грн. 60 коп.
Посилання апелянта на положення ч. 2 ст. 122 КПК України, як підставу необґрунтованого стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат пов`язаних із залученням експертів, є такими, що не заслуговують на увагу, так як дана норма стосуються процесуального урегулювання порядку оплати такого залучення, а при ухваленні обвинувального вироку, при наявності документально підтверджених витрат на залучення експерта, такі витрати, відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, стягуються з обвинуваченого.
При вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат судом першої інстанції дотримані відповідно норми КПК України.
Норма ч. 1 ст. 119 КПК України, на яку посилається апелянт, не є безумовною, а надає право суду на зменшення розміру процесуальних витрат, звільнення від їх оплати або відстрочення та розстрочення таких, виходячи з майнового стану обвинуваченого.
Як слідує з наданих захисником даних, обвинувачений ОСОБА_7 працює в квартирно-експлуатаційному відділі м. Миколаїв на посаді електромонтера, отримує заробітну плату.
Враховуючи наведене, підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від сплати процесуальних витрат, з урахуванням його майнового стану, наявності на утриманні неповнолітньої дитини, апеляційний суд не знаходить.
За наведеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування вироку та ухвалення свого, як того просить апелянт.

За такого, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді