Справа № 465/7068/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/11/17 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000178 від 05.12.2012 року, про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, росіянина, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, у вчиненні злочину, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 2 п. г ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання.

Цивільний позов заявлений до обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду заподіяну злочином в розмірі 1710 гривень та моральну шкоду заподіяну злочином в розмірі 22500 гривень.

ОСОБА_9 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 2 п. г ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом покарання.

Цивільний позов заявлений до обвинуваченого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду заподіяну злочином в розмірі 1710 гривень та моральну шкоду заподіяну злочином в розмірі 22500 гривень.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звільнено з-під варти в залі суду.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду обвинувачені визнані винними у тому, що ОСОБА_8 , 05.12.2012 року, у другій половині дня зустрівся з ОСОБА_9 , та вони вирішили піти до сестри. Проходячи по вулиці Генерала Чупринки у м. Львові, побачили потерпілу і у них виник спільний умисел пограбувати її, у зв`язку з чим переслідували її до вулиці Рудницького, де, близько 17:50 год., перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , маючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна, застосували до потерпілої ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито викрали у неї жіночу сумку чорного кольору, вартістю 250 гривень, в середині якої знаходились: грошові кошти в сумі 360 гривень; гаманець червоного кольору, вартістю 300 гривень та грошовими коштами в сумі 800 (вісімсот) гривень; золотий перстень вартістю 1600 гривень; зв`язка ключів в кількості 6 штук у футлярі коричневого кольору, вартість якого становить 70 гривень; паспорт гр. України на прізвище ОСОБА_7 ; USB-накопичувач (флешка) на 2 гігабайти сірого кольору, вартістю 40 гривень; мобільний телефон марки «Нокія 6700» ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 2800 гривень із сім картою мобільного оператора "Київстар" № НОМЕР_2 , вартістю 20 гривень, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 6240 гривень.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 15.12.2014 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Крім того, просить стягнути в її користь по 2030 гривень завданої злочином матеріальної шкоди та по 500000 гривень моральної шкоди з кожного підсудного.
В обґрунтування мотивів апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції невірно виключив з обвинувачення, котре пред`явлене ОСОБА_9 , кваліфікуючу ознаку повторність, оскільки підсудний ОСОБА_9 раніше судимий вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25.06.2008 року за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а тому відповідно до ст. 89 КК України його судимість не є погашеною.
Зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме що злочин є умисним тяжким, а також наявність обтяжуючої обставини рецидив злочину.
Крім того, вказує, що судом не взято до уваги те, що у викраденій у неї сумці знаходився USB-накопичувач, на якому зберігалась дисертаційна робота, яку вона писала протягом 4 років, через що їй довелося заново готувати дисертацію, на що було витрачено близько року.
Заслухавши доповідача, доводи потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу та прокурора, щодо часткового задоволення скарги, думку обвинувачених та їхніх захисників, які заперечили проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000178, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, виключив із формулювання обвинувачення ОСОБА_9 кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України повторність, оскільки останній відповідно до ухвали апеляційного суду Львівської області від 28.10.2008 року, якою вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25.06.2008 року змінено, є таким, що не має судимості за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 КК України, повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28.10.2008 року змінено вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25.06.2008 року та ухвалено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки позбавлення волі.
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_9 відбув вказане покарання 18.03.2011 року та вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, 05.12.2012 року.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Таким чином, на момент вчинення нового злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 мав судимість за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, що передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
З огляду на це, а також на те, що відповідно до п. 1 Примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу, висновок суду першої інстанції про необхідність виключення з формулювання обвинувачення ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки - повторність є хибним, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, визнавши ОСОБА_9 таким, що не має судимості на підставі п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, помилково вваживши, що його звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України згідно з ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28.10.2008 року, що потягло за собою невідповідність його висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.
Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та обставини, при яких його вчинено.

Зокрема, судом беззаперечно встановлено і ці обставини ніким не оспорюються, що 05.12.2012 р., у вечірній час, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наздогнали потерпілу ОСОБА_7 біля під`їзду будинку № 31 по вул. Рудницького у м. Львові, намагаючись заволодіти її жіночою сумкою. Коли ж потерпіла почала чинити опір, обвинувачені нанесли їй удари по обличчі та тілу, подолавши спротив потерпілої, внаслідок чого заволоділи її майном.

Встановлені обставини вчинення злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, вказують на суспільну небезпечність особи обвинувачених, які і раніше притягалися до кримінальної відповідальності за вчинення саме корисливих злочинів.

З огляду на встановлені порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід визнати винними у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб при наступних обставинах.

Так, 05.12.2012 р., приблизно о 17 год. 50 хв., ОСОБА_8 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_9 , повторно, перебуваючи біля під`їзду будинку № 31 по вул. Рудницького у м. Львові, застосовуючи до потерпілої ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я і виразилось у нанесенні їй ударів по обличчі та тілу, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, відкрито викрали у неї сумку жіночу чорного кольору, вартістю 250 гривень, в середині якої знаходились: грошові кошти в сумі 360 ( триста шістдесят) гривень; гаманець червоного кольору, вартістю 300 ( триста) гривень та грошовими коштами в сумі 800 (вісімсот) гривень; золотий перстень вартістю 1600 ( одна тисяча шістсот) гривень; зв`язка ключів в кількості 6 (шість) штук у футлярі коричневого кольору, вартість якого становить 70 ( сімдесят) гривень; паспорт гр. України на прізвище ОСОБА_7 ; USB-накопичувач (флешка) на 2 (два) гб. сірого кольору, вартістю 40 ( сорок) гривень; мобільний телефон марки Нокія 6700 ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 2800 ( дві тисячі вісімсот) гривень із сім картою мобільного оператора Київстар № НОМЕР_2 , вартістю 20 ( двадцять) гривень, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 6240,00 (шість тисяч двісті сорок) гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю та пояснив, що 05.12.2012 року близько 17:50 год. попередньо домовившись із ОСОБА_9 на відкрите викрадення чужого майна та перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , підійшли до потерпілої ОСОБА_7 та нанесли декілька ударів по голові та тулубу. Після чого, обвинувачені викрали сумку потерпілої, в середині якої знаходились гроші в сумі 360 гривень, гаманець, в якому були гроші в сумі 800 гривень, золотий перстень, зв`язку ключів, паспорт гр. України на прізвище ОСОБА_7 , флешку сірого кольору, мобільний телефон марки «Нокія 6700». У вчиненому щиро розкаявся, просить суворо не карати, при цьому просить застосувати до нього амністію та звільнити від покарання. Між тим, заявлений потерпілою цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав повністю, а щодо моральної шкоди визнав частково в сумі 10000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, пояснення дав аналогічні до викладених у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_8 . У вчиненому щиро розкаявся, просить суворо не карати, при цьому просить застосувати до нього амністію та звільнити від покарання. Заявлений потерпілою цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав повністю, а щодо моральної шкоди визнав частково в сумі 10000 гривень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до ст. 65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, котрий не працює, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, котрий не працює, має тяжкий стан здоров`я, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставин, що обтяжують покарання колегією суддів не встановлено.

На підставі вище наведеного, покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі.

Щодо заяв обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про застосування до них Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що такі підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р., звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі підлягають засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством , небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили злочин, який не поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я, станом на 07.08.2014 року ОСОБА_8 перебував під вартою протягом 1 року 6 місяців та 16 днів, а ОСОБА_9 1 рік 6 місяців і 14 днів, а тому підлягають звільненню від відбування призначеного покарання.

Крім того, враховуючи суть позовних вимог, характер злочинного діяння, моральні переживання потерпілої, а також інші негативні наслідки, завдані обвинуваченими, колегія суддів вважає, що висновок суду про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинувачених та стягнення з кожного матеріальної шкоди у розмірі 1710 гривень та моральної шкоди у розмірі 22500 гривень, є обгрунтованим.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_13 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_8 визнати винним у злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, засудженого ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання.

В решті вирок Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4