АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/231/17 Справа № 192/2957/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам?янське, Дніпропетровської області, громадянина України, на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , засудженого 18.12.2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309,71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд послався на те, що ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 різноробочим в ССЦ-1, проте комісією СВК №21 - 29 березня 2016 року засудженому було відмовлено у застосуванні УДО як особі, яка не довела свого виправлення. На даний період часу засуджений має три заохочення, застосовані 11 вересня 2015 року, 26 січня 2016 року та 26 липня 2016 року, з яких лише два останні за сумлінне ставлення до праці. Тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у засудженого заохочення є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як необґрунтовану і незаконну та застосувати відносно нього ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він працює на виробництві, приймав участь у виконанні державних замовлень для АТО, має 3 заохочення від начальника колонії, приймав участь у диференційних програмах, крім того звертає увагу на те, що у нього мати похилого віку неповнолітній син 15 років, які потребують його піклування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляції, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 різноробочим в ССЦ-1, проте комісією СВК №21 - 29 березня 2016 року засудженому було відмовлено у застосуванні УДО як особі, яка не довела свого виправлення.
Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 11), на даний період часу засуджений має три заохочення, застосовані 11 вересня 2015 року, 26 січня 2016 року та 26 липня 2016 року, з яких лише два останні за сумлінне ставлення до праці. Тому суд вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у засудженого заохочення є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Згідно вимог ст. 81 КК України, крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправній установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і його особу в цілому.

Відповідно до ст. 12 КК України, засуджений скоїв кримінальне правопорушення середньої тяжкості, раніше був судимим за інші злочини, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого, а тому доводи ОСОБА_7 про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення не відповідають дійсності.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення, не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: