Справа № 589/5222/16-к
Провадження № 1-кп/589/97/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою на 60 днів.
Обвинувачений та захисник обвинуваченого заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою з підстав необґрунтованості.
Представник потерпілої підтримала позицію прокурора.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Враховуючи зміст ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, суд при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою повинен належним чином дослідити обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, оцінити в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу та застосувати такий запобіжний захід, який буде відповідним тим ризикам, які суд вважатиме доведеними на момент розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом розслідування чи судового слідства справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування чи продовження без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи в розрізі конкретних обставин кримінального провадження є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Тому, зважаючи на вказане та на вимоги ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен створити необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків щодо необхідності довести реальність ризиків, що виправдовують подальше обмеження свободи обвинуваченого, а протилежному випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який, виходячи з сукупності тих ризиків, які були доведені у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 надійшов до суду 28 грудня 2016 року.

В межах кримінального провадження судом за клопотанням прокурора продовжувалися строки тримання під вартою ОСОБА_7 13 січня 2017 року, 07 березня 2017 року та 03 травня 2017 року.

Період перебування обвинуваченого під вартою у цьому кримінальному провадженні з моменту надходження обвинувального акту до суду складає 6 місяців.

При заявлені кожного із клопотань про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 прокурор здебільшого посилався на ті обставини, що ОСОБА_7 немає місця роботи, стійких соціальних зв`язків, раніше судимий, знайомий з більшою частиною свідків у кримінальному провадженні, що свідчить про те, що обвинувачений може ухилитися від суду, незаконного впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, вчинити інший злочин.

Крім того, в обґрунтування доводів того, що обвинувачений може впливати на свідків і потерпілого у кримінальному провадженні, прокурор посилався на те, що ключового свідка у кримінальному провадженні та одного із потерпілого було допитано під час досудового розслідування в присутності слідчого судді саме з тих підстав, що обвинувачений міг незаконного впливати на них.
Аналогічні доводи навів прокурор і у клопотанні, заявленому у даному судовому засіданні.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, доводи, на які послався прокурор, не є належним обґрунтуванням доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою понад 6 місяців в контексті обставин зазначеної кримінальної справи, як цього вимагає національне та міжнародне законодавство.
На даний час судом допитано усіх потерпілих у кримінальному провадженні. Зокрема, допитаний і потерпілий ОСОБА_9 , допит якого проводився під час досудового розслідування за наявності підстав вважати, що обвинувачений може незаконного на нього впливати. Потерпілий в судовому засіданні вказав, що бачить ОСОБА_7 вперше та не може вказати на обвинуваченого, як на особу, що здійснила щодо нього злочин.

Крім того, судом допитана частина свідків, явку яких до суду забезпечила сторона обвинувачення.

Свідок ОСОБА_10 , якого сторона обвинувачення вважає ключовим свідком та допит якого проводився під час досудового розслідування, судом не допитаний з тих підстав, що вказаний свідком за місцем реєстрації не проживає, фактичне його місце перебування і суду, ні прокурору невідомо. Крім того, зазначений свідок не відповідає на телефонні дзвінки прокурора.

Отже, зважаючи на вказане, немає підстав вважати, що обвинувачений може вплинути на свідка, місце знаходження якого, невідомо, навіть стороні обвинувачення. Обмеження права особи на свободу до моменту встановлення місцезнаходження свідка є неприпустимим.

Явку інших свідків згідно встановленого порядку дослідження доказів місце знаходження яких відомо стороною обвинувачення протягом півроку забезпечено не було. Причини такої тактики обвинувачення прокурором суду не наведено, однак відповідна форма підтримання державного обвинувачення не може бути виправданням для довготривалого тримання обвинуваченого під вартою.

На переконання суду дієво запобігти ризику впливу на тих свідків з боку обвинуваченого, які залишились недопитаними під час судового розгляду, може й більш м`який запобіжних захід, який не є виключним за своєю суворістю, зважаючи на ті обставини, що будь-яких даних про вчинення обвинуваченим психологічного чи фізичного тику на свідку під час досудового розслідування не встановлено.

Іншим ризикам, таким як ухилення від суду та вчинення нових злочинів, також може на думку колегії суддів запобігти більш м`який запобіжний захід, оскільки ступінь цих ризиків є незначним, з огляду на обставини, якими вони обґрунтовані прокурором.

Таким чином, постановляючи ухвалу за наслідками розгляду клопотання прокурора, суд враховує, що в ньому відсутнє належне обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_7 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та враховує те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного суд вважає, що у клопотанні прокурора про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

У даному кримінальному провадженні з урахуванням вищевикладеного адекватним та ефективним механізмом буде запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який слід застосувати щодо обвинуваченого строком на 2 місяці.

Оскільки ухвала суду набирає законної сили негайно і зазначеною ухвалою щодо обвинуваченого змінено запобіжний захід, тому попередня ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу автоматично втрачає свою силу, а отже ОСОБА_7 слід звільнити з-під варти негайно в залі суду. Вказане слідує також з вимог ст. 205 КПК України відповідно до якої ухвала суду про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її оголошення.
Керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 199, 331, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання, а саме: АДРЕСА_1
Зобов`язати обвинуваченого з`являтися за кожною вимогою суду протягом дії запобіжного заходу.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи; здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити в залі суду.
Зобов`язати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після звільнення з-під варти негайно прибути до місця свого проживання.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали визначити до 21 серпня 2017 року.
Копію ухвали для виконання передати до органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2