АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/190/17 Справа № 699/756/16-к Категорія: ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, ст.379 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Черкаси апеляційні скарги заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 , на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Шендарівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, зареєстрованої і проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, утриманців немає, непрацюючої, пенсіонерку, постраждалу внаслідок Чорнобильської катастрофи, невійськовозобов?язану, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, який рахувати з часу проголошення вироку. На підставі п.2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов не пред`явлений. До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обвинуваченій не обирався. Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України, та на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року, якою внесено зміни в порядку ст.379 КПК України у вирок цього ж суду стосовно ОСОБА_8 , а саме абзац п`ятнадцятий мотивувальної частини вироку викладено в такій редакції:

З врахуванням всіх цих обставин, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе без відбування покарання, звільнивши її від відбування з випробуванням, призначивши іспитовий строк, як необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів та поклавши на неї обов`язки, передбачені п.1, 2) ч.1 ст.76 КК України.

Абзац четвертий резолютивної частини вироку викладено в такій редакції:

На підставі п.1, 2) ч.1 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_8 обов`язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

в с т а н о в и л а :
Як вбачається з цього вироку, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона 11.10.2016 року, близько, 14 год. 30 хв., перебуваючи на території городу, що розташований поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 , переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись вільним доступом, намагаючись викрасти з городу 30 головок капусти сорту «Агресор», загальною вагою 66,8 кг., вартістю 3,70 грн. за один кілограм, на загальну суму 247,16 грн., що належить ОСОБА_10 .

Всього ОСОБА_8 намагалася викрасти чужого майна на загальну суму 247,16 грн., але свій злочин не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, у зв`язку із тим, що була виявлена ОСОБА_11 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В поданій апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції, заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, порушує питання про скасування вироку через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченої внаслідок м?якості та ухвалення нового вироку, за яким ОСОБА_8 визнати винною та засудити за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік покласти на неї обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України (в редакції статті від 07.09.2016 року). Мотивація доводів апелянта зводиться до того, що Законом України №1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016 року стаття 76 КК України викладена в новій редакції.

З положень ст.76 КК України в новій редакції, на відміну від попередньої, коли покладення на засуджених обов`язків, передбачених ст.76 КК України, було правом суду, чинна з 08.10.2016 року норма регламентує обов`язок суду у разі звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням покласти на таку особу обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, та за необхідності додатково, передбачені частиною 2 зазначеної статті. Однак, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання неправильно застосував положення ст.76 КК України, зокрема звільняючи обвинувачену ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України, суд поклав на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України в редакції від 14.04.2009 року. У зв`язку з тим, що злочин ОСОБА_8 вчинено 11.10.2016 року тобто після внесення змін до ст.76 КК України, то суд першої інстанції повинен, покласти на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України в редакції від 07.09.2016 року.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2016 року, у відповідності до ст.379 КПК України були виправлені описки допущені у вироку Корсунь-Шевченківського районного суду від 28.11.2016 року, а саме абзац п`ятнадцятий мотивувальної частини вироку викладено в такій редакції:

З врахуванням всіх цих обставин, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе без відбування покарання, звільнивши її від відбування з випробуванням, призначивши іспитовий строк, як необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів та поклавши на неї обов`язки, передбачені п.1, 2) ч.1 ст.76 КК України.

Абзац четвертий резолютивної частини вироку викладено в такій редакції:

На підставі п.1, 2) ч.1 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_8 обов`язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_9 , 28.02.2017 року за №2572/17Вх. подав до апеляційного суду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2016 року та апеляційну скаргу.

В клопотанні про поновлення строків на апеляційне оскарження заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_9 , просив визнати причину пропущення строку на апеляційне оскарження ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2016 року про виправлення описки у вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28.11.2016 року поважною, оскільки, прокурор у кримінальному провадженні в порушення наказу Генерального прокурора України №4гн від 19.12.2012 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» не направив до прокуратури вищого рівня копію ухвали суду першої інстанції від 23.12.2016 року про виправлення описки у вказаному вище вироку стосовно ОСОБА_8 , що позбавило прокуратуру області можливості своєчасно, упродовж передбачених ст.395 КПК України строків, реагувати на незаконне рішення суду першої інстанції. Про ухвалення судом вказаного рішення прокуратурі області стало відомо безпосередньо під час вивчення матеріалів кримінального провадження 24.02.2017 року, у ході підготовки прокуратурою області до апеляційного розгляду за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28.11.2016 року стосовно ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2016 року заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_9 , порушив питання про скасування цієї ухвали, через істотне порушення кримінального процесуального закону та закриття судового провадження про виправлення описки, мотивуючи це тим, що в порушення ст.379 КПК України, ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2016 року фактично змінено вирок вказаного суду першої інстанції від 28.11.2016 року стосовно ОСОБА_8 та покладено на неї зовсім інші зобов`язання, передбачені ст.76 КК України, ніж при ухваленні вироку від 28.11.2016 року.

Обвинувачена ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 , апеляційних скарг на судові рішення не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 23.12.2016 року та поданих апеляційних скарг, обвинувачену ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в клопотанні про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали суду від 23.12.2016 року та апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2016 року є достатньо обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню, апеляційна скарга на ухвалу від 23.12.2016 року та апеляційна скарга на вирок суду від 28.11.2016 року підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Тобто, вирішуючи питання про виправлення описки чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи, а тому виправлення допущених у вироку чи ухвалі описок, чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень.

Водночас, ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду від 23.12.2016 року фактично змінено вирок вказаного суду першої інстанції від 28.11.2016 року стосовно ОСОБА_8 та покладено на неї зовсім інші зобов`язання, передбачені ст.76 КК України, ніж при ухваленні вироку від 28.11.2016 року. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.370 КПК України ухвалив неправосудне рішення, оскільки судом порушено ст.379 КПК України. Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення, яким фактично не виправлено описку у вироку стосовно ОСОБА_8 , а застосовано новий Закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст.76 КК України в редакції закону від 07.09.2016 року, яка за своїм змістом обтяжує відповідальність обвинуваченої, що є неприпустимим. За таких обставин ухвала Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2016 року підлягає скасуванню через істотне порушення кримінального процесуального закону.

Щодо вироку суду першої інстанції від 28.11.2016 року, то висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким вона засуджена, за встановлених і викладених у вироку обставин та правильність кваліфікації її дій з ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КК України.

Стосовно призначеного судом покарання ОСОБА_8 , то воно відповідає вимогам ст.ст.65,66 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд вірно врахував дані про її особу: ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який класифікується як середньої тяжкості, позитивно характеризується по місцю проживання, думку потерпілого про покарання, являється особою похилого віку, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність в частині покладання на обвинувачену обов`язків, передбачених ст.76 КК України, є обґрунтованими.

Так, Законом України від 07.09.2016 року №1492-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016 року, статтю 76 КК України викладено в новій редакції: «Стаття 76. Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням

1. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

2. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:

1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;

2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;

6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

3. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин».

Як вбачається із положень ст.76 КК України в новій редакції, на відміну від попередньої, коли покладення на засуджених обов`язків, передбачених ст.76 КК України, було правом суду, чинна з 08.10.2016 року норма регламентує обов`язок суду у разі звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням покласти на таку особу обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, та за необхідності додатково, передбачені частиною 2 зазначеної статті.

З урахуванням того, що злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, ОСОБА_8 вчинено 11.10.2016 року, тобто після набрання законної сили внесених змін зазначеним Законом України №1492-VIII від 07.09.2016 року до ст.76 КК України, судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ст.76 КК України щодо покладання на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язків при звільненні від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а тому вирок Корсунь-Шевченківського районного суду в цій частині підлягає зміні та приведенню у відповідність до вимог Закону.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для покладення на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язку, передбаченого п.2 ч.2 ст.76 КК України (в редакції від 07.09.2016 року), як того просить прокурор в апеляційній скарзі. Покладення обов`язку передбаченого п.2 ч.2 ст.76 КК України на осіб звільнених від відбування покарання з випробуванням, це право суду, а не обов`язок.

З урахуванням наведеного, на підставі положень п.4 ч.1 ст.409, ст.413 КПК України, апеляційна скарга прокурора на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28.11.2016 року, підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині застосування до обвинуваченої вимог ст.76 КК України, виклавши їх в наступній редакції: «Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України (в редакції 07.09.2016 року) слід покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання».

В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.379, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Поновити заступнику прокурора Черкаської області ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року.

Його апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, задовольнити частково. Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року, якою внесено зміни в порядку ст.379 КПК України у вирок цього ж суду від 28 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України - скасувати.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року, задовольнити частково.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині застосування вимог ст.76 КК України та викласти в наступній редакції.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України (в редакції 07.09.2016 року) слід покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :