АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/651/17 Справа № 711/4706/17 Категорія: ст. 86 КК України, ст. 537, 539 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

представника ВК-62 ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього положень закону про амністію,

в с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_7 13.06.2017 р. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням про застосування до нього положення ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього положень закону про амністію.

В ухвалі суд вказав, що на підставі п. «в» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» до засудженого не підлягають застосуванню положення цього закону, оскільки, як вбачається з особової справи засудженого, 18.05.2011 р. вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області його було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. В період іспитового строку ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, за яке його було засуджено вироком від 14.03.2013 р. і призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Не погодившись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2017 року та постановити нову, якою застосувати щодо нього положення ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, а також скоротити йому наполовину невідбуту частину покарання відповідно до вимог чинного законодавства України, Конституції України та інших нормативно-правових і законодавчих актів. Також просить витребувати матеріали його особової справи в адміністрації установи виконання покарань. Указує, що існують всі підстави для застосування щодо нього положень ст. 85, 86 КПК України та ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

У судовому засіданні ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив її задовольнити.

Прокурор просив частково задовольнити скаргу, скасувати рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки судовий розгляд відбувся без його фіксації технічними засобами.

Представник колонії просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України 2012 року, згідно з нормами якого розглядалося подання в суді першої інстанції, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Дослідженням матеріалів провадження встановлено, що, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції вищезазначених вимог в повному обсязі не дотримався.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України 2012 року, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України 2012 року, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене пунктом 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

Розглянувши кримінальне провадження, колегія суддів встановила, що в ньому відсутній носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції.

В матеріалах провадження є заява засудженого ОСОБА_7 , у якій він просить суд проводити судове засідання без його участі та вказує, що ознайомився з правами, які в ній зазначені (а.с. 6). Також міститься заява від прокурора ОСОБА_9 , у якій він відповідно до положень ч. 6 ст. 107 КПК України погоджується на проведення судового засідання без його фіксування (а.с. 7).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не вірно для себе тлумачить зміст норми закону, викладеної в ч. 6 ст. 107 КПК України.

Положення п. 6 ст. 107 КПК України, на думку колегії суддів, слід розглядати як інструмент, який надає у якості виключення з правила можливість визнати чинними результати певної процесуальної дії, яка була проведена без обов`язкового застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження, за умови, що всі зацікавлені сторони, розуміючи фактичне порушення норми закону щодо обов`язкової технічної фіксації, все ж не заперечують проти визнання такої процесуальної дії та її результатів чинними (допустимими).

Таким чином, можливість застосування цієї норми фактично залежить від подальшої позиції учасників тієї чи іншої процесуальної дії щодо їх бажання й надалі визнавати її результати чинними, усвідомлюючи, що порушення щодо фіксації мало місце.

Надання сторонами кримінального провадження в суді будь-якої заяви до судового засідання про визнання чинними наперед самої процесуальної дії щодо судового провадження в цілому, вчиненої без належного фіксування, та результатів цього провадження, фактично є відмовою учасника процесу від встановленої законом гарантії дотримання його прав в ході судового розгляду справи. В силу цього така заява є нікчемною по суті. Тому ситуація щодо відсутності фіксування технічними засобами кримінального провадження судом першої інстанції в будь-якому разі є порушенням норм КПК щодо обов`язкової фіксації.

Тому, якщо певна сторона провадження після судового засідання буде мати претензії до його результатів, не визнає такі дії та/або їх результати чинними, на що вказує власне саме подання апеляційної скарги, то наявність подібних заяв жодним чином не може легітимізувати факт порушення судом першої інстанції чіткої вимоги закону щодо обов`язкового фіксування в суді судового провадження за допомогою технічних засобів.

У своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 висловлює свою незгоду з результатами судового розгляду справи судом першої інстанції, просить скасувати ухвалу суду, яка є результатом судового розгляду, тобто він заперечує проти визнання цього результату чинним.

Крім цього, навіть абстрагуючись від аспектів обов`язкової технічної фіксації кримінального провадження, слід вказати, що, не маючи копії аудіозапису ходу судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду фізично позбавлена можливості належно перевірити доводи апеляційної скарги, оскільки не має належного джерела інформації про хід судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Така ситуація є недопустимою, адже мова іде про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції щодо прийняття рішення по суті кримінального провадження (щодо застосування відносно обвинуваченого положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року).

Жодним чином не виправляє цю ситуацію й наявність у матеріалах провадження журналу судового засідання, який жодної істотної інформації про хід судового розгляду не містить (а.с. 24).

На підставі вищенаведеного та керуючись п. 7 ч. 2 ст. 412, п. 1.ч. 1 ст. 415 КПК України 2012 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього положень закону про амністію, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :