Справа №591/2447/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/967/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду Сумської області від 08 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігова який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий Зарічним районним судом м. Суми:

-19.08.2011 року за ч.1 ст. 185 КК України до 120 год. громадських робіт;

- 16.03.2012 року за ч.2 ст. 185, ст.ст.71, 72 КК України до арешту строком 1 місяць 10 діб;

-19.06.2012 за ч.2 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України до арешту строком 3 місяці;

-15.04.2013 року за ч.2 ст. 185 КК України до обмеження волі строком 1 рік 7 місяців;

-05.05.2016 року за ч.2 ст. 185 КК України до арешту строком 3 місяці, відбував покарання з 23.06.2016 року,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій обвинувачений просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2016 року відносно нього змінити пом`якшити призначене йому покарання.

Як вбачається з вироку суду, 23.04.2016 року, близько 20:00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік торгового центру „Епіцентр по вул. Черепіна, б. 1/3 у м. Суми, помітив на алеї раніше не знайомого ОСОБА_9 , який присів на асфальт та поклав перед собою мобільний телефон „Lenovo A526. Тоді у ОСОБА_6 виник умисел на заволодіння мобільним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення ОСОБА_6 , проходячи повз ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу відкрито викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 1615 грн. З викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_6 засуджений вказаним вироком та за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2016 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України в строк відбуття покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, зараховано покарання у виді арешту, частково відбуте за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2015 року з 23.06.2016 року по 07.09.2016 року включно із розрахунку, що 1 день арешту відповідає 1 дню позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертизи на користь держави в розмірі 263 грн. 88 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що:

- суд не у повній мірі врахував при призначенні йому міри покарання обставини, які пом`якшують його відповідальність, а саме те, що він повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому злочині, сприяв розкриттю злочину, а також те, що він має батька-інваліда 2-ї групи, який за станом здоров`я майже прикутий до ліжка, постійно потребує стороннього догляду та фізичної допомоги;

- суд не врахував те, що він в повному обсязі відшкодував заподіяну потерпілому шкоду і вибачився перед ним, думки самого потерпілого, який підтвердив у суді факт повного відшкодування ним заподіяної йому шкоди та який жодних претензій до нього не має та не наполягав на призначенні йому настільки суворого покарання;

- призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, і крім цього, враховуючи те, що він глибоко розкаявся у скоєному, суд не мав підстав вважати, що його виправлення може настати лише у місцях позбавлення волі і тільки через чотири роки ув`язнення;

- після тримісячного перебування у слідчому ізоляторі він твердо став на шлях виправлення і має намір приносити користь своїй сім`ї та державі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувалап щодо задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення, судом першої інстанції, як обставини, які пом`якшують покарання було враховано його щире каяття. Також було враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При винесенні вироку було враховано, що ОСОБА_6 повернув телефон, а його батько є інвалідом.

Поряд з цим, судом першої інстанції також було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносить до тяжких злочинів та особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, як особа схильна до вчинення корисливих злочинів та вживання заборонених препаратів (а.п.59).

За таких обставин, саме з урахуванням пом`якшуючої покарання обставини, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, позиції потерпілого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних розмірах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, в цілому, були враховані всі ті обставини, про які зазначає обвинувачений в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, а при тому, що він глибоко розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд не мав підстав вважати, що його виправлення може настати лише у місцях позбавлення волі і тільки через чотири роки ув`язнення,- колегія суддів не може прийняти до уваги при постановленні даної ухвали, оскільки будучи неодноразово засудженим ОСОБА_6 кожного разу, як вбачається з копій вироків, щиро розкаюється та сприяє розкриттю злочинів, однак не робить для себе належних висновків та не стає на шлях виправлення. Така його поведінка свідчить про вперте небажання стати на шлях виправлення і про його схильність до вчинення нових умисних злочинів. За таких обставин вищевказані доводи а також доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що після тримісячного перебування у слідчому ізоляторі він твердо став на шлях виправлення і має намір приносити користь своїй сім`ї та державі, спростовуються поведінкою самого обвинуваченого та не можуть бути прийняті колегією суддів, як такі що заслуговують на увагу, при винесенні даної ухвали.

Зі змісту довідки МСЕК від 09.04.2009 року вбачається, що у ОСОБА_6 батько є інвалідом ІІ групи, проте зазначена обставин жодним чином не перешкодила ОСОБА_6 неодноразово вчиняти злочини. При цьому, вчиняючи умисні злочини та розуміючи що за це може бути призначене покарання обвинувачений сам не враховує того, що його батько потребує допомоги. Крім цього, як вбачається з пояснень обвинуваченого, його батько проживає в м. Чернігів, а у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_6 здійснює догляд за ним.

Доводи обвинуваченого про те, що він повністю відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, на думку колегії, судом першої інстанції, обґрунтовано не було враховано саме як пом`якшуючу обставину, оскільки як вбачається з пояснень самого ОСОБА_6 телефон потерпілому був повернутий працівниками поліції.

З врахуванням вищезазначеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, не спростовують правильність висновків суду щодо виду та строку призначеного йому покарання, оскільки за таких обставин, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише за умови ізоляції його від суспільства, та таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.