Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
29 листопада 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000183 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта загальна базова середня, не працюючого, одруженого, раніше судимого,останній раз 24.05.2012 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 309 КК України, звільненого по відбуттю строку покарання 14.12.2015 року, обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою прокурора, на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 186 КК України на п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладено обов`язки передбачені п.п. 3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 квітня 2016 року о 10 годині ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території господарства ОСОБА_8 , яке розташоване в АДРЕСА_1 . Зайшов у житловий будинок останнього та викрав грошові кошти в сумі 800 грн. Про те, був помічений потерпілим, після чого ОСОБА_5 втік з викраденими грошима.
В поданій апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи вирок в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини, кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним в зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості. Доводить, що призначаючи ОСОБА_5 покарання та звільняючи його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував обставини вчиненого злочину та особу обвинуваченого. Крім того зазначає, що обвинувачений раніше засуджений, судимості не зняті і не погашені в установленому законом порядку.
Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та призначити покарання ОСОБА_5 за інкримінованою без застосування ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, щодо правильності прийнятого рішення судом першої інстанції, доводи прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. ст. 186 КК України за наведених у вироку обставинах ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказах, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким суд дав належну оцінку та в апеляційних скаргах не оскаржується.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України є вірною.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з наступними змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у тому числі й у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Іспитовий строк установлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Суд при призначенні покарання врахував всі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 : щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій зі сторони потерпілого, обставини, які обтяжують покарання, це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано призначив покарання зі звільненням останнього від його відбування з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладенням обов`язків згідно п.3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд дослідив обставини, які пом`якшують покарання винного та дав їм належну оцінку, тому, з огляду на відсутність обтяжуючих обставин, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо можливості виправлення обвинуваченого лише за умови реального відбування покарання у виді позбавлення волі не заслуговують на увагу. Крім того, колегія суддів звертає свою увагу на те, що в суді першої інстанції прокурор ОСОБА_9 під час судових дебатів вважав за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років позбавлення волі та застосувати до нього ст. 75 КК України. Проте, з незрозумілих причин згаданий прокурор оскаржив вирок в апеляційній інстанції, в зв`язку з безпідставним звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого та відсутність тяжких наслідків від вчиненого діяння, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування вироку не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :

(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1