У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 30 грудня 2016 року заяву адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_5,

у с т а н о в и л а:

ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про поновлення строку касаційного оскарження та повернуто касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 липня 2015 року.

19 грудня 2016 року захисник подала заяву про перегляд зазначеного рішення касаційного суду на підставі неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК), а саме ч. 1 ст. 117 КПК. На підтвердження вказаної підстави для перегляду додано три ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня і 19 жовтня 2015 року та 11 лютого 2016 року щодо поновлення строків касаційного оскарження в інших справах. Також заявниця посилається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення «Мушта проти України».

Вивчивши заяву і долучені до неї матеріали, заслухавши доповідача, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Норма права, про яку йдеться в заяві адвоката ОСОБА_9, визначає те, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, і конкретних критеріїв «поважності» таких причин у кримінальному процесуальному законодавстві немає. Наука кримінального процесуального права до поважних причин пропущення строку відносить такі, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк у зв'язку з обставинами, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Водночас, вирішуючи, чи з поважних причин пропущено процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

У даній справі суд не побачив підстав для задоволення клопотання заявниці про поновлення строку касаційного оскарження і повернув касаційну скаргу, дійшовши висновку, що факт укладення договору між адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про надання юридичних послуг останньому в суді касаційної інстанції лише 9 вересня 2016 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо ОСОБА_5, не становить поважної причини пропуску процесуального строку. Крім того, касаційну скаргу на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 липня 2015 року адвокат ОСОБА_9 подала лише 3 жовтня 2016 року.

У рішеннях, що надані на підтвердження підстави для перегляду, суд касаційної інстанції оцінював інакші обставини з точки зору поважності їх як причин пропуску процесуального строку: ухвалою від 31 березня 2015 року визнано поважною причиною пропуску строку захисником те, що він вчасно не отримав копію судового рішення, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні; ухвалою від 19 жовтня 2015 року засудженому поновлено строк касаційного оскарження з огляду на труднощі в отриманні ним правової допомоги для складання касаційної скарги, які пов'язані із відбуванням покарання; ухвалою від 11 лютого 2016 року суд поновив пропущений захисником строк касаційного оскарження вироку місцевого суду від 6 лютого 2014 року та ухвали апеляційного суду від 18 червня 2015 року у зв'язку з тим, що захисник був призначений вже після закінчення строку касаційного оскарження.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що в заяві не поставлено питання, яке підлягало би вирішенню Верховним Судом України в порядку, передбаченому главою 33 КПК, а отже підстави для відкриття провадження відсутні.

Керуючись ст. 451 КПК України,

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_9 у допуску справи до провадження у Верховному Суді України.

Відмова в допуску справи до провадження не перешкоджає повторному зверненню з інших підстав, ніж ті, що були предметом розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8