Справа №585/5108/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/265/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №585/5108/16-к за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:
До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, не відповідає ст.3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, Конституції України (оскільки є нелюдським та принижуючим людську гідність), а також принципу верховенства права.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2017 року у задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_7 відмовлено з посиланням на те, що КК України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачена ст.82 КК України до такого виду покарання як довічне позбавлення волі не застосовується.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою визнати застосоване до нього покарання у виді довічного позбавлення волі таким, яке не передбачає умовно-дострокового звільнення та будь-якої обмеженості у часі, порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцію України; замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 вказує, що його клопотання було розглянуто поверхнево та упереджено, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення. Зазначає, що в законодавстві України для засуджених до довічного позбавлення волі не передбачена можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`якою, що є прямим порушенням ст.3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. На його думку, акт помилування не можна вважати перспективою звільнення засуджених до довічного позбавлення волі, оскільки це право чітко не визначено, кримінальне процесуальне законодавство України повинно було застосовуватися судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема і рішень Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» та «Коктиш проти України». Посилаючись на норми законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, засуджений стверджує, що у суду першої інстанції були усі підстави для задоволення клопотання та заміни йому покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в межах строків, встановлених ст.401 КПК України, подав до суду клопотання, в якому просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення в строк покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України, визнати його таким, що відбув покарання у виді 15 років позбавлення волі та звільнити з-під варти із зали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність ухвали суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1 ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1 ст.51 КК України) є різними видами покарань.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

На думку колегії суддів, місцевий суд всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вироком Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2003 року засуджений за п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Даний вирок був переглянутий в касаційному порядку 26 травня 2005 року Верховним Судом України і залишений без змін, що свідчить про його законність та обґрунтованість, в тому числі і щодо призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі із врахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.64 КК України, довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Так, ч.2 ст.87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

З огляду на це, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про неврахування судом при розгляд його клопотання вимог ст.3 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вказаних ним рішень Європейського суду з прав людини, оскільки суд це питання належним чином проаналізував і дійшов правильних висновків про те, що чинне законодавство України стосовно можливості здійснення шляхом помилування заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років відповідає вимогам вказаної Конвенції і практиці Європейського Суду з прав людини.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована, і колегія суддів погоджується з цим.

Порушуючи питання про скасування ухвали суду, засуджений ОСОБА_7 не навів конкретних фактів порушення судом його прав та законних інтересів, а обмежився перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були.

Що стосується заявленого засудженим ОСОБА_7 клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання в межах кримінального провадження, за яким його було засуджено до довічного позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то колегія суддів зазначає, що дане клопотання не підлягає розгляду, оскільки ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року, яка набрала законної сили, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України у межах цього ж кримінального провадження.

За таких обставин доводи засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про незаконність ухвали суду першої інстанції є безпідставними, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4