Справа № 629/2239/17
Номер провадження № 1-м/629/1/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, Харківської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Киж, Добрянського району, Пермської області, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 17.04.2014 року Промисловим районним судом м. Курська за ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року у виді позбавлення волі на строк 9 років зі штрафом у розмірі 110000 рублів, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулося до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 16 червня 2017 року наказом № 1931/5 Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 15.03.2017 року за № 06-29521/17.

Вироком Промислового районного суду м. Курська від 17.04.2014 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 110000 рублів за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 105 (вбивство), ч. 3 ст. 327 (використання завідомо підробленого документа) КК Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Крім цього, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 (замах на перетин Державного кордону Російської Федерації без дійсних документів на право виїзду з Російської Федерації) КК Російської Федерації та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 80000 рублів, за що в Україні передбачена відповідальність у Кодексі України про адміністративні правопорушення.

В теперішній час засуджений відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 9 УФСВП Росії по Курській області», строк покарання відбуває з 04 жовтня 2013 року. Станом на 26 грудня 2016 року засуджений ОСОБА_4 відбув 3 роки 2 місяці 22 дні, не відбута частина складає 5 років 9 місяців 7 днів від покарання призначеного судом, кінець відбуття покарання 03 жовтня 2022 року.

Засуджений ОСОБА_4 особисто виказав бажання продовжити подальше відбування покарання за місцем проживання та реєстрації в Україні, де останньою відомою адресою його проживання є АДРЕСА_1 .

Міністерство юстиції України у клопотанні просить суд визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним за вироком Промислового районного суду м. Курська від 17.04.2014 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Промислового районного суду м. Курська від 17.04.2014 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року.

В судове засідання представник заявника не з`явився, але в клопотанні просив провести судовий розгляд без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника, посилаючись на наявність правових підстав для його задоволення. Просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вказаним вироком суду РФ від 17.04.2014 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року, а саме: за ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327 КК Російської Федерації, визначити той самий строк для відбування покарання у виді 9 років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 30000 рублів, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі зазначеного вище вироку суду РФ. Щодо визначення статті, якою передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації, а також міри покарання, вважає за необхідне закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перетинання державного кордону України», яким скасована кримінальна відповідальність за незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Так, згідно вироку Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року та доданої до них довідки установи покарання, громадянин України ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року у виді позбавлення волі на строк 9 років зі штрафом у розмірі 110000 рублів, та відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 9 УФСВП Росії по Курській області», початок строку відбування його покарання - 04.10.2013 року, кінець відбування строку покарання 03.10.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні, або за місцем знаходження Міністерства юстиції.

Судом встановлено, що остання відома адреса проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1 ст. 5 ЗУ «Про громадянство України» ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується листом Державної міграційної служби України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

З огляду на зазначені норми, суд констатує, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації яким він засуджений, набрав законної сили, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327 КК РФ, внаслідок вчинення яких було ухвалено вирок, є злочинами згідно із законодавством України.

ОСОБА_4 висловив бажання бути переданим в Україну, що підтверджується його письмовою заявою, написаною особисто ОСОБА_4 , підпис якого на вказаній заяві засвідчена начальником ФКУ ВК-9 УФСВП Росії по Курській області.

Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до КК України та визначає покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Таким чином, за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Так, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вироком Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року за ч. 1 ст. 105 КК РФ, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині кваліфікується за ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Санкція ч. 1 ст. 105 КК РФ на момент постановлення вироку передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до п`ятнадцяти років з обмеженням свободи на строк до двох років або без такового.

При цьому, вироком Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року за ч. 1 ст. 105 КК РФ ОСОБА_4 засуджено до 9 років позбавлення волі. Місцем відбування покарання визначено виправну колонію суворого режиму.

Крім цього, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вироком Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року за ч. 3 ст. 327 КК РФ, як використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України використання завідомо підробленого документа кваліфікується за ч. 4 ст. 358 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Санкція ч. 3 ст. 327 КК РФ на момент постановлення вироку передбачала покарання у виді штрафу в розмірі до вісімдесяти тисяч рублів чи у розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до шести місяців, чи обов`язковими роботами на строк до чотирьохсот вісімдесяти часів, чи виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

При цьому, вироком Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року за ч. 3 ст. 327 КК РФ ОСОБА_4 засуджено до міри покарання у виді штрафу у розмірі 30000 рублів в дохід держави.

Згідно з довідкою з бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія № 9 УФСВП Росії по Курській області» в установі знаходиться виконавчий лист щодо стягнення коштів з ОСОБА_4 , за яким станом на 26.12.2016 року стягнення не проводились.

ОСОБА_4 зобов`язався виплатити грошові кошти по виконавчому листу за допомогою матері, що підтверджується його письмовою заявою, написаною особисто ОСОБА_4 , підпис якого на вказаній заяві засвідчена начальником ФКУ ВК -9 УФСВП Росії по Курській області.

Відповідно до пункту 1 ст. 51 КК України, штраф є одним із видів покарання, який може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину. Відповідно до ч. 3 ст. 52 КК України, штраф може застосовуватись як основне, так і як додаткове покарання. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

На підставі зазначеного, ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 327 КК РФ, призначене покарання у виді штрафу у розмірі 30000 рублів слід співвіднести з покаранням у виді штрафу у розмірі визначеному ч. 2 ст. 53 КК України, з урахуванням курсу гривні до російського рубля визначеного Національним банком України станом на 17.04.2014 року (10 російських рублів 3,1185 гривні). Отже, покарання у виді штрафу в дохід держави визначене у гривні має становити 9355 гривень 50 копійок в дохід держави.

Враховуючи, що засуджений ОСОБА_4 надав гарантії відшкодування шкоди, завданої злочином, за вироком суду РФ, тому суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_4 суму штрафу на користь держави за виконавчим листом та у відповідності до курсу Національного Банку України.

Крім цього, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вироком Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК РФ, як замах за перетин Державного кордону Російської Федерації без дійсних документів на право виїзду з Російської Федерації.

Диспозиція ч. 1 ст. 322 КК РФ передбачає відповідальність за перетин Державного кордону Російської Федерації без дійсних документів на право в`їзду до Російської Федерації чи виїзду із Російської Федерації чи без відповідного дозволу, отриманого в порядку, встановленому законодавством Російської Федерації.

Диспозиція ч. 1 ст. 331 КК України (в редакції від 01.09.2001 року) передбачала відповідальність за перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України, але без відповідних документів чи дозволу.

Поряд з цим, 18.05.2004 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перетинання державного кордону України», яким внесено зміни, у тому числі до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП України).

Так, статтю 204-1 КпАП України викладено в новій редакції, згідно якої перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, віднесено до складу адміністративного правопорушення.

Вказане свідчить, що відбулася декриміналізація діяння, шляхом внесення змін до Закону, зокрема, виключення із переліку однієї із ознак складу злочину, за наявності чи відсутності якої встановлюється злочинність діяння.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але мають судимість.

Поряд з цим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним кримінальну справу відносно ОСОБА_4 в частині засудження за ч. 3 с. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації - закрити у зв`язку із декриміналізацією ст. 331 КК України.

За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що призначене ОСОБА_4 за вироком Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року покарання за злочини, передбачені ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327 КК РФ відповідає покаранню, яке могло бути призначене за вчинення злочину у відповідності до кримінального законодавства України, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Промислового районного суду міста Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року щодо ОСОБА_4 та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 358 КК України до 9 років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 9355 гривень 50 копійок.

Визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 17 квітня 2014 року, зарахував в строк відбування покарання час його тримання під вартою з 04.10.2013 року по 17.04.2014 року. Вирок набрав чинності 02 липня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення від 18.05.2017 № 2046-VIII ( далі Закон № 2046-VIII), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

При вирішенні питання про зарахування строку попереднього ув`язнення суд враховує положення ч. 2 ст. 4, ст. 5 КК України та зазначає, що період перебування ОСОБА_4 під вартою з 04 жовтня 2013 року по 02 липня 2014 року є попереднім ув`язненням та має бути зарахований у строк відбування покарання виходячи відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (до внесення змін Законом № 2046-VIII) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки дане положення поліпшує становище особи.

Виходячи з викладеного, клопотання про приведення вироку Промислового районного суду м. Курська за ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджений осіб», ст.ст. 372, 602-604, 610 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Промислового районного суду м. Курська за ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Привести вирок Промислового районного суду м. Курська за ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації у виді штрафу у розмірі 80000 рублів, відповідно до вироку Промислового районного суду м. Курська від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року, на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перетинання державного кордону України», закривши кримінальну справа за даною статтею у зв`язку із декриміналізацією ст. 331 КК України.

Визначити, що відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Промислового районного суду м. Курська за ч. 1 ст. 105, ч. 3 ст. 327, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 322 КК Російської Федерації від 17.04.2014 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Судової колегії у кримінальних справах Курського обласного суду від 02.07.2014 року передбачена ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років зі штрафом у розмірі 9355 гривень 50 копійок в дохід держави.

Покарання у виді штрафу у розмірі 9355 гривень 50 копійок виконувати самостійно, перерахувавши кошти (р/р НОМЕР_1 БІК 043807001, ІНН , КПП 463201001 відділення Курськ м. Курська).

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 17 квітня 2014 року, зарахував в строк відбування покарання час його тримання під вартою з 04.10.2013 року по 17.04.2014 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції чинній станом на 20.06.2017 року, зарахувати засудженому ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 04 жовтня 2013 року до набрання чинності вироку суду, а саме до 02 липня 2014 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим - з моменту її вручення.

Суддя ОСОБА_1