Справа № 346/992/17
Провадження № 1-кп/346/152/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 27 грудня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білі Ослави, Надвірнянського району фактично проживаючого, в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, проходить військову службу за контрактом на посаді водія автомобільного відділення взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдат, депутатом не являється, несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 407 ч.4 КК України,
в с т а н о в и в:
Між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом ОСОБА_5 21 лютого 2017 року укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України, відповідно до якої підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість за ст. 407 ч.4 КК України.
Стороною обвинувачення у кримінальному провадженні підозрюваному ОСОБА_4 роз`яснено положення:

- частини 2 статті 473 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: наслідки укладення та затвердження такої угоди (наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 Кримінального процесуального кодексу України, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 Кримінального процесуального кодексу України);

- частини 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень (вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди);

- частини 3 статті 424 Кримінального процесуального кодексу України., а саме: судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку (вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі нероз`яснення засудженому наслідків укладення угоди);

- частин 1-3, 4, 6, 7 та 8 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: загальний порядок судового провадження на підставі угод (якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Досудовим розслідуванням установлено, що 16.03.2016 ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 03.04.2016 № 74-РС солдат ОСОБА_4 призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону даної військової частини.
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 04.04.2016 №98 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби молодшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
21.11.2016 о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано- Франківської області, де проводив час на власний розсуд.
12.01.2017 року о 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_2 (м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 9).
Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі згідно повідомленої йому підозри від 21.02.2017 року, а саме в тому, що він 21.11.2016 о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 10 год. 00 хв. 12.01.2017 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції закону від 12.02.2015) - нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, з урахуванням положень ст.ст. 50, 51, 52 КК України сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 основного покарання у межах санкції ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, враховуючи особу підозрюваного, щире каяття та беззастережне визнання ним винуватості, сторони дійшли згоди про звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

Обвинувачений ОСОБА_4 згідний на призначення зазначеного покарання.
У випадку укладення та затвердження даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор вправі оскаржити вирок з наступних підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі, не роз`яснення наслідків укладення угоди.

У разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, визначених цією угодою, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив дану угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Прокурор вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги законів і просив затвердити угоду.
Обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, та просив затвердити угоду про визнання винуватості, йому є зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди.
Відповідно до ст. 468 ч.1 п.2 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.
Суд заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши угоду про визнання винуватості переконався, що кваліфікація дій ОСОБА_4 за ст. 407 ч. 4 КК України є правильною, злочин у вчиненні якого він визнав себе винуватим є тяжким а шкода завдана лише державним та суспільним інтересам, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ст. 474 ч.4 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди визначені ст. 473 КПК України і умисного невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільними, відповідають інтересам суспільства та не порушують прав свобод та інтересів сторін та інших осіб, а тому є підстави для її затвердження, та визнання винуватим ОСОБА_4 за ст. 407 ч. 4 КК України, призначення узгодженого сторонами покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного за ч. 4 ст. 407 України необхідно призначити покарання, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, враховуючи особу підозрюваного, щире каяття та беззастережне визнання ним винуватості необхідно звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України необхідно покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 п.п. 1,2 вказаної статті.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 474, 475, 476 КПК України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 лютого 2017 року укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000087 від 27 грудня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 407 ч. 4 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим за ст. 407 ч. 4 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1. періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини;

2. повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання;

У разі звільнення з військової служби нагляд за ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання роботи або навчання засудженого.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Коломийський міськрайонний суд з підстав передбачених п.1), 2), ч.4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1