11-сс/775/168/2017(м)
241/1986/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0004343 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Молодечного республіки Білорусь, громадянина Республіки Білорусь, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано як переселенець за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.3,11,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні військової прокуратури Маріупольського гарнізону знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004343, за підозрою: ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,5 ст.27, п.п.3,6,9,11,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.146; ч.1 ст.263, ч.1 ст.410; ст.257 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.3,11,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.146; ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.3,11,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.146 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що приблизно у жовтні 2014 року невстановлена особа у невстановлений день, маючи певні зв`язки з командиром 2-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_8 (позивний « ОСОБА_10 »), за грошову чи іншу матеріальну винагороду, точну суму якої досудовим розслідуванням не встановлено, замовив останньому вчинити умисне вбивство громадянина України ОСОБА_11 через знайомих йому осіб, на що ОСОБА_8 дав згоду.

На виконання вищевказаної домовленості та для реалізації злочинних намірів ОСОБА_8 втягнув до складу створеної ним організованої озброєної групи банди у якості виконавців бійців добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_9 (позивний « ОСОБА_12 ») та ОСОБА_7 (позивний « ОСОБА_13 »), які бажали приймати участь у вказаній банді та вчинюваних нею нападах задля надходження додаткового матеріального доходу.

План злочинної діяльності організованої озброєної групи банди та свої наміри щодо розподілу функцій та ролей кожного із учасників ОСОБА_8 довів до відома всіх учасників банди, а саме під видом боротьби з тероризмом та виявлення сепаратистів, будуть скоювати напади на окремих осіб з метою позбавлення волі, викрадення людей, вимагання, незаконне заволодіння транспортними засобами.

Ознайомившись з зазначеним планом вказані особи дали свою згоду і діючи з корисливих мотивів, об`єднались за взаємною згодою і бажанням у стійку організовану озброєну групу банду.

У подальшому ОСОБА_8 надав ОСОБА_9 та ОСОБА_7 первинну інформацію про ОСОБА_11 , а саме адресу його помешкання та автомобіль, яку ймовірно отримав від громадянина України ОСОБА_14 . Водночас, ОСОБА_8 довів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що їм необхідно ретельно відстежити об`єкт, вивчити його поведінку, побут та пересування.

02 листопада 2014 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , діючи згідно раніше досягнутій з ОСОБА_8 злочинній домовленості, будучи у стані алкогольного сп`яніння, одягнені у камуфляжну форму та маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю у вигляді автомату АКС-74У калібру 5.45 мм, з відома, згоди та за наказом ОСОБА_8 , з метою викрадення та подальшого умисного вбивства ОСОБА_11 , на автомобілі ВАЗ-21061, прибули на місце у безпосередній близькості від проживання ОСОБА_11 , зупинивши автомобіль навпроти домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 та стали очікувати належної миті для викрадення, незаконного позбавлення волі та подальшого умисного вбивства ОСОБА_11 .

Приблизно о 15.30 годин, ОСОБА_11 із своєю собакою вийшов із свого подвір`я за адресою АДРЕСА_5 , та пішов у напрямку автомобіля, де його очікували ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ-21061, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 , який знаходився на задньому сидінні вказаного автомобіля, дочекались коли ОСОБА_11 проходив повз автомобіля, відкрили двері та діючи умисно, представившись співробітниками контррозвідки Збройних сил України, тим самим ввівши його в оману, запропонували останньому сісти на заднє пасажирське сидіння вищевказаного автомобіля для розмови. На що ОСОБА_11 нічого не підозрюючи, бачивши що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 одягнені у камуфльований одяг та при них наявна зброя, сів на заднє сидіння автомобіля. Далі ОСОБА_7 , згідно попередньої домовленості з ОСОБА_9 , знаходячись поряд із ОСОБА_11 незаконно використовуючи спеціальні засоби у вигляді наручників, пристебнув ОСОБА_11 руки спереду та одразу ж надів йому на голову балаклаву з метою позбавлення останнього можливості бачити що відбувається та чинити опір, тим самим позбавивши ОСОБА_11 змоги вільно пересуватися та здійснювати будь-які дії, тобто фактично позбавили його волі.

У подальшому, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 діючи на замовлення та пособництва ОСОБА_8 , на автомобілі ВАЗ-21061, з метою виконання умисного вбивства ОСОБА_11 , поїхали з смт. Мангуш в напрямку до м. Маріуполя, проїхавши приблизно 5 км по трасі, звернули з неї ліворуч до лісосмуги та продовжили рух уздовж неї. Проїхавши приблизно 500-700 метрів ОСОБА_9 , перебуваючи за кермом вищевказаного автомобіля зупинив його біля лісосмуги де переслідуючи вищевказаний спільний злочинний намір, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 вивели ОСОБА_11 із автомобіля та направились всередину лісосмуги. Прибувши в домовлене місце, ОСОБА_9 застосовуючи фізичну силу, штовхнув ОСОБА_11 в спину, через що останній впав обличчям донизу на землю, в той час як ОСОБА_7 з метою виконання замовлення на умисне вбивство, взяв в руки наявний у них, наданий ОСОБА_8 для вчинення злочину автомат АКС-74У калібру 5.45мм та прицільно чергою здійснив приблизно 3-5 пострілів у спину потерпілому - незаконно позбавленому волі ОСОБА_11 , чим вчинив його умисне протиправне позбавлення життя умисне вбивство.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 усвідомивши, що ОСОБА_11 не подає ознак життя, з метою приховування слідів скоєного злочину, за допомогою привезеної з собою штикової лопати, вирили у цій же лісосмузі яму, в яку помістили труп ОСОБА_11 та присипали землею та гілками. Після чого з місця скоєння злочину на автомобілі ВАЗ-21061 поїхали до смт. Мангуш, для повернення вказаного автомобіля ОСОБА_14 .

Після повернення вказаного автомобіля, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зателефонували ОСОБА_8 , який є організатором та пособником вказаного злочину та повідомили про виконання умисного вбивства викраденої людини, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

16 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 3, 11, 12, ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 146 КК України, тобто в умисному скоєнні незаконного позбавлення волі або викрадення людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї, що спричинили тяжкі наслідки, а також умисному вбивстві викраденої людині, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

19 лютого 2017 року о 14.47 год. ОСОБА_7 затримано на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя з метою доставки до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

20 лютого 2017 року о 10.30 год. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 3, 11, 12, ч. 2, ст. 115; ч. 3 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 лютого 2017 року стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 19 квітня 2017 року.

21 березня 2017 року строк досудового розслідування у кримінальному проваджені продовжено до 4 місяців, тобто до 29 травня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18 квітня 2017 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 травня 2017 року.

06 травня 2017 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців, тобто до 29 липня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 25 травня 2017 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 липня 2017 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати й постановити нову ухвалу про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі ст.ст.177,178,183,196,199 КПК України, а також практиці Європейського суду з прав людини по даній категорії справ. Зазначає, що прокурором не надано достатніх доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відповідно до приписів процесуального закону та розуміння цього поняття практикою ЄСПЛ, в матеріалах кримінального провадження, на думку захисника, взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження оголошеної підозри, яка фактично обґрунтована органом досудового розслідування лише показами підозрюваного ОСОБА_9 , які він надав під тиском з боку правоохоронців. Натомість, ці свідчення спростовуються наявністю алібі у ОСОБА_7 про знаходження його на момент вчинення інкримінованого злочину в іншому місці, на підтвердження чого стороною захисту надано ДВД-диск про перебування його на мітингу та волонтерському центрі у м.Маріуполі, що в свою чергу підтверджується показами свідка ОСОБА_15 , а усі інші докази не є прямими, так як взагалі не стосуються ОСОБА_7 , як особи, що вчинила злочин. Також органом досудового розслідування та прокурором не доведено наявність та існування ризиків і обставин, передбачених ст.ст.177,178 КПК України та зазначених в клопотанні, які б обґрунтовували застосування такого суворого виду запобіжного заходу та його продовження. Крім того, на думку захисника, судом не було надано належної оцінки даним про особу ОСОБА_7 , який не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має безліч бойових заслуг, як учасник АТО, на час затримання перебував на стаціонарному лікуванні в воєнному шпиталі у зв`язку з наявним бойовим пораненням, має на утриманні батька, який похилого віку, є пенсіонером і потребує постійного догляду та допомоги. Зазначені обставини дають усі правові підстави для застосування щодо ОСОБА_7 саме такого виду процесуального примусу, як особисте зобов`язання, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_16 на підтримання доводів апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту; прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення; перевіривши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст.199 КПК України, продовження строку тримання під вартою можливо лише за наявності таких умов :

1) матеріали кримінального провадження містять обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик (ризики), передбачений ст.177 КПК України, не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) матеріали кримінального провадження містять обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177,183,184,197,199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 197, 199 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчий, відповідно до вимог ст.199 КПК України, зазначив, що останній може переховуватись від органів досудового слідства та суду, знищити або сховати речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а саме свідка ОСОБА_17 , яка на досудовому розслідуванні пояснювала, що підозрюваний погрожував їй вбивством, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

В якості обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, слідчий навів те, що отримати низку висновків судових експертиз, повідомити про зміну раніше повідомлених підозр, прийняти процесуальні рішення відносно осіб, причетних до вбивства ОСОБА_11 , виконати інші слідчі (розшукові), негласні слідчі (розшукові) дії.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, на підтвердження чого є відповідна сукупність доказів у матеріалах кримінального провадження, а саме: неодноразові свідчення підозрюваного ОСОБА_9 про вчинення злочину саме у спосіб, зазначений у підозрі; слідчим експериментом за участю підозрюваного ОСОБА_9 в ході якого було знайдено останки трупу ОСОБА_11 , впізнання ОСОБА_7 підозрюваним ОСОБА_9 по фотознімках; впізнання ОСОБА_7 потерпілою ОСОБА_18 по фотознімкам; протоколом одночасного допиту між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 8-40 від 14.03.2017, згідно з яким останки людини, виявлені при слідчому експерименті за участі підозрюваного ОСОБА_9 , на 99,9999% належать ОСОБА_11 ; висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 193-МК, згідно з якими, останки людини виявлені при слідчому експерименті за участі підозрюваного ОСОБА_9 співпадають з анатомно-морфологічними ознаками та антропометричними показниками потерпілого ОСОБА_11 ; іншими матеріалами кримінального провадження. Дані, які містяться на відеозапису та в показах свідка ОСОБА_15 , на які в якості алібі посилається захисник в апеляційній скарзі, не спростовують даних, зазначених у підозрі, так як і інші докази з достатньою долею вірогідності свідчать про можливість знаходження ОСОБА_7 саме у місті та час вчинення злочину, в тому числі й дані моніторингу телефонних розмов останнього з прив`язкою до знаходження базових станцій. Не є слушними доводи скарги про безумовну нелегітимність показань підозрюваного ОСОБА_9 , так як саме під час слідчого експерименту знайдено останки трупу потерпілого, що спростовує доводи сторони захисту про неспроможність цих свідчень на даній стадії провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Судом правильно зазначено, що на даний час продовжують існувати та не зменшилися певні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний вчинив злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких та за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового слідства та суду, знищити або сховати речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а саме свідка ОСОБА_17 , яка на досудовому розслідуванні пояснювала, що підозрюваний погрожував їй вбивством, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, а в Україні не має стійких соціальних зв`язків. Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні і стороною захисту апеляційному суду не надані.

Колегія суддів також звертає увагу, що слідчим суддею в даному випадку цілком правильно застосовано практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справах Летельє проти Франції, W проти Швейцарії).

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_7 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Також судом правильно було встановлено, що досудове розслідування за даним провадженням дійсно проводиться, але з врахуванням специфіки самого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , значної кількості підозрюваних та інших учасників у даному кримінальному провадженні, необхідністю проведення низки слідчих дій, потребує певного часу та не може бути завершено на даний час з об`єктивних причин.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу слідчим суддею враховані також й дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , та зроблено правильний висновок про те, що навіть його позитивні характеристики та попередні заслуги перед державою жодним чином не спростовують тих вагомих ризиків, які обґрунтовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.ст.197,199,370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та обрання іншого виду запобіжного заходу ОСОБА_7 , про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 199, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2017 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів

Апеляційного суду Донецької області