1-в/522/30/17
УХВАЛА
17 березня 2017 року
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , розглянувши заяву Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про роз`яснення судового рішення від 03.11.2014 р.
В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що
Обґрунтуванням необхідності зміни місця зберігання речових доказів (нафтопродуктів) та їх подальшої реалізації стало те що фізико-хімічні властивості нафтопродуктів, тривале їх зберігання призводить до зменшення їх якості та кількості. Згідно НПАОП 63.2-1.13-87 «Правила по техніці безпеки і промислової санітарії при експлуатації нафтобаз і АЗС», для забезпечення належного технологічного стану майна комплексу, який включає в себе трубопроводи, резервуарний парк, електричне, насосне та інше обладнання, необхідне систематичне та своєчасне проведення регламентних робіт по обслуговуванню та ремонту обладнання, а також проведення необхідних заходів, спрямованих на підтримання належного стану резервуарного парку та трубопроводів, з метою запобігання корозії та зношення, зокрема, але не виключно- заповнення резервуарів відповідними нафтопродуктами. При довгостроковому невикористанні, стан системи трубопроводів, резервуарного парку, насосних станцій та іншого обладнання, яке задіяне в робочому процесі нафтобази значно погіршується, подальша експлуатація цього обладнання можлива тільки після проходження всіх регламентних робіт, перевірки та додержання дозвільних документів та проведення робіт, та експлуатації відповідних служб. Подальше зберігання вищевказаних речових доказів (нафтопродуктів) , на які накладено арешт, може призвести до зміни хімічного складу бензинів, викликати зміну фізико-хімічних показників та леткості, які не повинні виходити за межі , регламентовані ДСТУ 4839:2007 «Бензини автомобільні підвищеної якості. Технічні умови». Згідно ДСТУ 4839:2007 гарантійний строк зберігання бензинів складає 1 рік. Окрім того, згідно вимогам п.8 ДСТУ 4839:2007 зберігання бензинів проводиться згідно ДСТУ 4454:2005 «Нафта та нафтопродукти. Маркування, пакування, транспортування та зберігання», відповідно до якого металеві резервуари, за виключенням резервуарів підприємств довгострокового зберігання, повинні піддаватися періодичній зачистці в залежності від виду бензину чи нафтопродукту з періодичністю від 2-х разів на рік до разу на 2 роки, а також по мірі необхідності, для збереження їх якості, надійної експлуатації резервуарів та обладнання». Бензини - легкозаймисті, особливо небезпечні та вибухонебезпечні речовини.
Також, слід зазначити, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що нафтопродукти, визнані речовими доказами у справі, перебували в місцях зберігання, які були підконтрольні особам, пов`язаним з особами, які є підозрюваними у справі, внаслідок чого, подальше зберігання нафтопродуктів у зазначених місцях могло призвести до втрати нафтопродуктів, шляхом їх протиправного вивезення та реалізації за вказівкою осіб, підозрюваних у справі. Матеріалами справи підтверджується факт протиправних дій певних осіб, спрямованих на втручання та перешкоджання діяльності ДП «Укртранснафтопродукт» по переміщенню нафтопродуктів після винесення відповідної ухвали суду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса, тобто судом, визначено особу, яка зобов`язана прийняти на зберігання речові докази та здійснити їх подальшу реалізацію - ДП «Укртранснафтопродукт». Таким чином, безпосередньо судом це підприємство визначено як таке, що буде здійснювати реалізацію арештованих нафтопродуктів.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса надано дозвіл щодо реалізації арештованих речових доказів (нафтопродуктів) без проведення аукціону чи продажу через біржі.
Зважаючи на обставини кримінального провадження, специфіку речових доказів (нафтопродукти) та складність їх реалізації, що обумовлено низкою чинників, обсягами нафтопродуктів та необхідністю їх реалізації в обмежений термін, з огляду на гарантійний строк зберігання та придатності, а також, враховуючи, що ДП «Укртранснафтопродукт» було визначено судом, як особу, яка зобов`язана прийняти на зберігання речові докази та здійснити їх подальшу реалізацію - питання комісійної винагороди ДП «Укртранснафтопродукт» за реалізацію нафтопродуктів має вирішуватися за нормами з п. 2 Постанови Кабінету Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги документально підтверджені витрати ДП «Укртранснафтопродукт», понесені підприємством при виконанні Ухвали суду щодо зміни місцезнаходження нафтопродуктів, їх охороною, проведенням подальшої реалізації, застосовуючи аналогію права щодо підприємництва та відповідні норми п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 р. N 1340, постало питання про реалізацію нафтопродуктів на виконання відповідної ухвали суду Державним підприємством «Укртранснафтопродукт» на платній основі із застосуванням винагороди в розмірі, що не перевищує 20 % від отриманих від реалізації нафтопродуктів коштів та з компенсацією витрат та збитків, понесених під час такої реалізації, а також взагалі, можливість здійснення такої реалізації.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на відсутність для цього підстав.
Заявник в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. В зв`язку з чим, суд з урахуванням думки прокурора, ухвалив слухати провадження за його відсутності.
Розглянувши заяву ДП «Укртранснафтопродукт», вивчивши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.
Відповідно до ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Зазначена заява за своєю суттю не є заявою про роз`яснення ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2014 року, оскільки фактично містить в собі нові вимоги про які не йшлося в самій ухвалі слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2014 року, а саме про отримання комісійної винагороди в розмірі 20 % від реалізації нафтопродуктів.
Крім того, Постанова Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 р. № 1340 на яку посилається заявник регламентує «Порядок обліку, зберігання конфіскованого майна», а в даному випадку майно наразі є речовим доказом, а не конфіскованим майном.
Тобто, вказана ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2014 року є зрозумілою, підстави для її роз`яснення відсутні. Посилання заявника стосуються не постановленої слідчим суддею ухвали, а роз`яснення питань практичного застосування положень КПК України, що чинним законодавством не передбачено.
При цьому, суд наголошує, що згідно ч. 1 ст. 380 КПК України суд роз`яснює лише сам зміст рішення, а не порядок виконання, як цього вимагає заявник в своїй заяві, що за своєю суттю є зовсім різними речами та більш того виконується різними органами.
Разом з тим, суд звертає увагу, що заявник з заявою про роз`яснення рішення від 03.11.2017 року звернувся після сплину 3 років, а саме лише 06.02.2017 року.
За таких обставин, враховуючи те, що заява ДП «Укртранснафтопродукт» не ґрунтується на положеннях ст. 380 КПК України, в її задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного керуючись ст. 380, ст. 392, п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, -
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: