н/п 1-кп/490/401/2017

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
15 січня 2015 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15.01.2015р. № 5-РС солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону номера обслуги 2-го розрахунку 1-го артилерійського взводу 2-ї артилерійської батареї зазначеної військової частини.
16 вересня 2016 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
28 грудня 2016 року о 08 год 00 хв солдат ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу, вчиненні в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, і дав показання про те, що він знаходився у відпустці, мав приступити до виконання службових обов`язків 16.09.2016 року, однак, з метою ухилитись від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно на службу та перебував за місцем реєстрації смт. Казанка Миколаївської області, де час проводив на власний розсуд - допомагав матері по господарству. На службу з`явився в кінці грудня 2016 року. У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, проходження служби в зоні АТО.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1