Справа №484/138/17 31.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/338/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002129, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 лютого 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, який має середню освіту, непрацюючого, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
18 січня 2012 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
30 серпня 2012 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, який звільнився 4 серпня 2015 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 20 днів,
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_9 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.15 і ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, та, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання частково приєднати невідбутне покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2012 року і призначити остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 3 ст.185 КК України, та, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2012 року та призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1760,80 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не оспорюючи фактичні обставини справи та вину підзахисного, вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції недостатньо врахував особу обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину.

На думку апелянта, не враховано ту обставину, що потерпілі не висунули відносно ОСОБА_7 майнових позовів, а лише просили підзахисного відшкодувати шкоду, на що ОСОБА_10 погодився. Крім того, підчас судового засідання обвинувачений виявив дійсно щире розкаяння та бажання розрахуватися з потерпілими.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 1 серпня 2016 року в нічний час він, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник в будинок АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, а саме, ноутбук марки «ACER Z5WAL» вартістю 3000 грн., вирівнювач волосся 2004 р/в вартістю 100 грн., вироби із золота вагою 13 г. вартістю 1100 грн. за 1 г. на загальну суму 14300 грн., гроші в сумі 5500 грн., чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 22 900 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, діючи повторно, ОСОБА_7 6 листопада 2016 року близько 21.00 години, маючи умисел на викрадення чужого майна, через незамкнені двері проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_12 , зокрема, обігрівач «Magitec» вартістю 207 грн. та електропраску марки «Mirta» вартістю 165,75 грн. спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 372,75 грн.
Однак, обвинувачений не виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця свого злочинного наміру, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, оскільки був помічений потерпілим ОСОБА_12 та іншими особами на подвір`ї вказаного домоволодіння, після чого кинув викрадені речі і з місця вчинення злочину зник.
Заперечення інших учасників.
Прокурор вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі доводи захисника.
Вказує на не відшкодування обвинуваченим заподіяної ним шкоди потерпілим.
Стверджує, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, пояснення захисника, який просив змінити вирок суду, пом`якшивши покарання обвинуваченому, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, апелянтом не оспорюється, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом, відповідно до вимог ст. 65, 66 КК України, враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до встановленої ст. 12 КК України класифікації злочинів є тяжкими злочинами, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, відсутність обтяжуючої покарання обставини, сукупності усіх обставин, що характеризують вчинені ним злочини, які є умисними, корисливими, особистості обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше судимий за корисливі злочини проти власності, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Покарання за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України призначено у межах установлених санкцій частин, з дотриманням положень ч. 3 ст. 68 КК України щодо розміру покарання за вчинення замаху на злочин. За сукупністю злочинів (ч. 1 ст. 70 КК України) застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Належним чином судом першої інстанції також умотивовано застосування ст. 71 КК України.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції його щире каяття визнав як обставину, яка пом`якшує покарання, та врахував її, а тому посилання апелянта в цій частині є безпідставними.

Доводи захисника в апеляційній скарзі на відсутність позовів від потерпілих та бажання обвинуваченого відшкодувати збитки, як підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому, є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, визнається добровільне відшкодування завданого збитку. Бажання в майбутньому відшкодувати збитки не є такою обставиною. Щодо пред`явлення позову, то таке право за потерпілими залишається в порядку цивільного судочинства.

Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд апеляційної інстанції не вбачає.

За такого, апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді