Номер провадження: 11-кп/785/752/17
Номер справи місцевого суду: 521/2741/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 07.04.2017 року у кримінальному провадженні №0000061 від 07.01.2017 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одеса, маючого середню спеціальну освіту, до взяття під варту працюючого без укладення трудового договору, не одруженого, до взяття під варту проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 19.06.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

2) 02.06.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 185 ч. 3, 71, 75 КК України до 4 років позбавлення волі і штрафу в розмірі 850 грн., звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю у 2 роки; покарання у виді штрафу відбув 22.03.2017 року,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст.71 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України і переведення менш суворого виду покарання у виді обмеження волі в більш суворе покарання у виді позбавлення волі із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2016 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць. Строк відбування ОСОБА_7 покарання обчислюється з дня набрання вироком законної сили. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбутого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення з дня затримання 19 січня 2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишений незмінним тримання під вартою в ОУВП УДПтСУ в Одеській області № 21. Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України, -

встановив:
оскаржуваним вироком районного суду обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, 07 січня 2017 року приблизно о 1230 год., знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, шляхом зловживання довірою своєї сусідки ОСОБА_8 , в ході розмови повідомив їй завідомо неправдиві відомості про те, що йому потрібно терміново зателефонувати, для чого попросив передати йому мобільний телефон. ОСОБА_8 , будучи введеною в оману щодо справжніх цілей ОСОБА_7 , довіряючи йому, добровільно передала йому для здійснення телефонного дзвінка свій мобільний телефон «Lenovo А6000», ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 1100 грн. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 взяв телефон у ОСОБА_8 , таким чином заволодів чужим майном і в той же день розпорядився ним шляхом передачі у заставу в ломбарді «Онікс», спричинивши потерпілій майнову шкоду в розмірі 1100 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просив суд змінити вирок суду шляхом пом`якшення призначеного йому покарання, застосувавши при цьому положення ст.75 КК України, звільнивши від вибуванням покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Ці обставини сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав його суворості, то вони є безпідставними з огляду на таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив новий злочин в період іспитового строку та прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі. Суд врахував тяжкість скоєного, суспільну небезпеку і характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення таданні, які характеризують обвинуваченого, пом`якшуючи покарання обставини, а саме щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій завданого збитку та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги, що злочин, у вчиненні яких обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим, було скоєно в період іспитового строку за попереднім вироком, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2016 року.

Таким чином, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Доводи обвинуваченого щодо наявності пом`якшуючих обставин, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі, а тому доводи обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду про можливість застосування при призначені покарання положень ст.75 КК України, безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України. Виходячи із зазначеного, а також змісту ч.3 ст.78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину має розцінюватися як порушення умов ст.75 КК України, що унеможливлює повторне ухвалення рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Згідно викладеного, враховуючи те, що злочин обвинувачений ОСОБА_7 вчинив в період іспитового строку, апеляційний суд вважає, що призначене йому покарання, за сукупністю вироків, є справедливим і призначено у відповідності до вимог ст.71 КК України з використанням більш м`якого принципу приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком часткового приєднання до призначеного покарання 4 (чотирьох) років позбавлення волі за попереднім вироком суду, що спростовує доводи апелянта про тяжкість та несправедливість призначеного покарання.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни або скасування вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 07.04.2017 року у кримінальному провадженні №0000061 від 07.01.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4