Номер провадження: 11-сс/785/505/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного: ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 30 березня 2017 року, якою у рамках кримінального провадження за №0000042 внесеному до ЄРДР 27.01.2016 року за ознаками ч.5 ст.191., ч.2 ст.367., ч.2 ст. 364, ч.1 ст.366., ч.3 ст.190 та ч.3 ст.212 КК України, продовжено строк тримання підозрюваного під вартою,-

встановив
Оскарженою ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого СВ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000042 від 27.01.2016 року про продовження строку тримання під вартою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох дітей 2006 та 2015 року народження, з вищою освітою, працюючий на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

якому висунуто підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст.366 та ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України, строком до 28.05.2017 року.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що, перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного посту «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС, був залучений невстановленими особами до участі у злочинній схемі, пов`язаній із незаконною реалізацією на території України не розмитнених нафтопродуктів, без сплати до державного бюджету обов`язкових податків, зборів та платежів, та з фіктивним оформленням вивозу цих нафтопродуктів за межі митної території України.

В дійсності перевантаження нафтопродуктів на річкові судна не відбувалося, а нафтопродукти, які мали бути вивезеними за митний кордон України у митному режимі транзит та реекспорт, випускалися невстановленими особами у вільний обіг на території України без сплати обов`язкових податків, зборів та платежів, що призвело до ненадходження до бюджету держави коштів в особливо великому розмірі та спричинено збитки Державі України збитки у сумі 443 547 611 грн. у вигляді несплати податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя послався на обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, його відношення до вчиненого та дані про особу підозрюваного.

Також слідчий суддя послався на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були заявлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишилися, та оскільки, на думку місцевого суду, підозрюваний може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, ці ризики є реальними, та виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо підозрюваного на більш м`який.

Крім того слідчий суддя послався на надання прокурором достатніх матеріалів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та на відсутність обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і прийшов до висновку про необхідність продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя прийняв до уваги необхідність проведення відповідних процесуальних дій, які викладені у клопотанні слідчого та для виконання яких необхідно певний час.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисником підозрюваного - адвокатом ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді була подана апеляційна скарга, в якій захисник, посилаючись на її постановлення в порушення вимог кримінального процесуального закону та норм європейського права вказав, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

При цьому захисник зазначив, що жоден ризик, зазначений слідчим в клопотанні та в оскаржуваній ухвалі слідчим та прокурором не доведений. Також вказує, що до клопотання слідчого не доданого жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри.

Вважає, що слідчим суддею не була надана оцінка доводам сторони захисту щодо необґрунтованості висунутої ОСОБА_8 підозри і відсутності ризиків, визначена непомірна застава та не враховані і не оцінені у сукупності обставини, які визначені у ст.178 КПК України, а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання, сім`ю (дружину, двоє дітей та батьків-пенсіонерів), за період роботи в Південній митниці стягнень не отримував, має заохочення та не є раніше судимою особою.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову, якою змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід на такий, який не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Порядок розгляду подання щодо продовження строку тримання особи під вартою передбачений ст.199 КПК України, а питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання щодо продовження строку тримання особи під вартою визначений змістом Глави 18 чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.199 КПК України повинні враховуватися дані, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27.01.2016 року до ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за №0000042 за ознаками ч.5 ст.191, ч.2 ст.367, ч.2 ст. 364, ч.1 ст.366, ч.3 ст.190, ч.3 ст.212 КК України.

02.02.2017 року, підозрюваному ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.3 ст.212 КК України.

03.02.2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.014.2017 року включно, з визначенням розміру застави.

Строк досудового розслідування продовжений до п`яти місяців, тобто до 27 липня 2017 року, в зв`язку з потребою у проведенні слідчих дій та отримання результатів призначених у справі судових експертиз.

30.03.2017 року оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , до 28.05.2017 року.

Як вбачається з наданих органом досудового розслідування матеріалів, на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.3 ст.212 КК України, вказують долучені до клопотання слідчого докази, а саме: показання свідків та підозрюваних ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; інші матеріалами провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду, на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах, прокурор надав копію вироку Ренійського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року, ухваленому на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_13 , яким останній визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.364-1, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27, ч.3 ст.212 КК України а саме:

- у пособництві у внесені службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- у пособництві у зловживанні повноваженнями, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, використанні всупереч інтересам юридичної особи приватного права службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що завдало істотної шкоди інтересам держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- у пособництві в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Таким чином, надані суду, на даній стадії досудового розслідування, наведені вище докази свідчать про можливу причетність підозрюваного ОСОБА_8 до скоєння інкримінованих йому злочинів у групі осіб, які були пов`язані з фіктивним оформленням випуску нафтопродуктів за межі митної території України з метою ухилення від сплати податків.

Вирішуючи питання про обґрунтованість підозри апеляційний суд враховує положення Кримінального процесуального Кодексу України, який встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

За таких умов, посилання сторони захисту про необґрунтованість підозри, на даній стадії досудового розслідування, є безпідставними.

За твердженням прокурора, перебування підозрюваного ОСОБА_8 та інших підозрюваних під вартою, надало можливість органу досудового розслідування забезпечити проведення швидкого, об`єктивного та всебічного розслідування, проведення процесуальних дій і отримання доказів вчинення правопорушень, без втручання підозрюваних у хід досудового розслідування, а результатами такого розслідування є вирок Ренійського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року відносно ОСОБА_13 , який був організатором злочинної схеми ухилення від податків шляхом фіктивного реекспорту нафтопродуктів з території України.

Разом з цим, вказані пояснення прокурора, крім обґрунтованості підозри, одночасно фактично вказують на те, що заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики, зокрема можливість підозрюваного вчиняти тиск на інших підозрюваних та свідків по справі на даній стадії досудового розслідування, тобто можливість перешкоджання ним кримінальному провадженню, з урахуванням проведеного об`єму слідчих дій, а також факту притягнення до кримінальної відповідальності організатора та основного виконавця злочинів, на думку апеляційного суду, значно зменшилися.

Згідно вироку Ренійського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року відносно ОСОБА_13 , останній визнав свою вину у повному обсязі, уклав угоду з прокурором, був визнаний винним та засуджений за вчинення інкримінованих йому злочинів, але фактично не поніс будь-якого покарання. Так, будучи засудженим на підставі угоди з прокурором про визнання винуватості за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.364-1, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.5 ст.27, ч.3 ст.212 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 69, 70 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 225000 гривень, ОСОБА_13 був звільнений від відбування призначеного покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України.

За таких умов, з урахування того, що безпосередній організатор та виконавець злочинної схеми, як зазначалося прокурором, фактично не поніс покарання, дії підозрюваного ОСОБА_8 , який, як свідчить підозра на даній стадії досудового розслідування, є одним з виконавців цих злочинів, винуватість якого у вчинені злочинів на даний час не встановлена та не доведена судовим рішенням, подальше перебування підозрюваного під вартою апеляційний суд вважає необґрунтованим, в тому числі і з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.
У цьому контексті апеляційний суд враховує, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Слідчий суддя, суд повинен враховувати, що тримання під вартою має застосовуватись лише у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (Рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»).

Реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ: від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України», від 05 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Тому слідчий суддя у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п. 1 ст. 5 цієї Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

У справі «Гавула проти України» (2013р.) Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

У рішенні у справі «Самойлович проти України»(2013р.) Європейський суд з прав людини висловив позицію щодо обґрунтування тривалого попереднього ув`язнення заявника, який не мав судимостей в минулому і обвинувачувався у вчиненні одного епізоду пограбування: «у випадку особливої тривалості тримання під вартою заявника підстави для цього мали б бути виключно серйозними» і визнав недостатність підстав для виправдання утримання заявника під вартою.

Проаналізувавши доводи сторін, матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що положення ст.199 КПК України та наведена практика Європейського суду з прав людини були залишені поза увагою слідчого судді. Слідчий суддя продовжив строк тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, незважаючи на те, що у клопотанні слідчий, а під час судового розгляду прокурор, не навели обґрунтування того, що ризики, які існували на момент затримання підозрюваного та обрання відносно нього найсуворішого запобіжного заходу, не зменшилися та існують на даний час, а послалися виключно на первісні підстави взяття підозрюваного під варту.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що ризики заявлені при обранні найсуворішого запобіжного заходу значно зменшилися, а слідчим та прокурором не доведено наявність обставин, передбачених п.3 ст.194 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, які реально існують на даній стадії досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ризики, які були заявлені органом досудового слідства при обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , з урахуванням об`єму виконаних слідчих дій, якими, за твердженням прокурора, зафіксовані майже всі обставини кримінального правопорушення за епізодами інкримінованими підозрюваному, на даний час значно зменшилися.

Таким чином, ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не має належного обґрунтування доцільності продовження строків тримання під вартою в контексті обставин зазначеної кримінальної справи, як цього вимагає національне та міжнародне законодавство.

За таких підстав ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволені клопотання слідчого, з підстав невмотивованості клопотання щодо обґрунтування наявності ризиків, які є підставами для подальшого втручання у право підозрюваного на свободу.

Разом з цим, на переконання апеляційного суду, у даному кримінальному провадженні, на даній стадії досудового розслідування існує ризик можливого невиконання підозрюваним покладених на нього обов`язків щодо явки до слідчого, прокурора та суду, а також можливих спроб переховування від слідства та суду, однак цим ризикам, може в достатній мірі запобігти інший запобіжний захід, який не є виключним за своєю суворістю.

На думку апеляційного суду, адекватним та ефективним механізмом забезпечення інтересів досудового розслідування у цій справі буде запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, апеляційний суд враховує те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання в м. Рені Одеської області, за яким проживає разом з родиною дружиною, двома малолітніми дітьми та батьками-пенсіонерами, раніше не судимий, позитивно характеризується, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки.
Відповідно до вимог ст.ст. 407, 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника підозрюваного необхідно задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, та постановити нову ухвалу, якою, з урахуванням наведених обставин, а також даних про особу підозрюваного, обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, за місцем проживання, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.176, ч.6 ст.181, ч.6 ст.194 КПК України строк дії ухвали апеляційного суду Одеської області про обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, та діє в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 30 березня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та продовжений строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 28.05.2017 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та обрати відносно підозрюваного, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , роз`яснивши його обов`язок щодо заборони залишати вказане житло.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,4,8,9 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Ренійського ВП ГУНП в Одеській області, а також прокурора - керівника групи прокурорів по кримінальному провадженню і слідчого у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обчислюється з моменту її проголошення, а саме з 10.04.2017 року та закінчується 08.06.2017 року, тобто в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000042 від 27.01.2016 року.

Підозрюваного ОСОБА_8 звільнити з під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4