Справа № 445/177/17
У Х В А Л А

27 березня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Золочів Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Золочівського районного суду Львівської області від 21.11.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням на строк один рік та шість місяців,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,-
згідно обвинувального акту від 31 січня 2017 року ОСОБА_4 , 05 серпня 2016 року, на автобусній зупинці по вул.. Бродівська в м. Золочеві Львівської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом обману ОСОБА_7 під приводом повернення останньому раніше викраденого невідомими особами електроінструменту та зловживаючи довірою ОСОБА_7 , заволодів грошовими коштами останнього в розмірі 2600,00 гривень. Ільчина своїх зобов`язань не виконав, а отримані грошові кошти витратив на власні потреби.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою.
Окрім цього, 06 січня 2017 року, близько 14.30 год. ОСОБА_4 , будучи раніше судимий за майновий злочин, перебуваючи у торговому приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , з метою крадіжки, шляхом вільного доступу, повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав акумулятор автомобільний марки «Іsta 6СТ-60А1», вартістю 1210,68 гривень, належний ФОП ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на зазначену вище суму.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Ухвалою судді від 01.02.2017 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні до суду подано угоду про примирення від 14.03.2017 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 .
Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_4 визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, щиро кається у вчиненому, потерпілий ОСОБА_7 не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, сторони угоди дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.190 КК України та істотних для даного кримінального провадження обставин.
Окрім цього, в угоді про примирення зазначено, що потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 з врахуванням особи обвинуваченого (працездатного віку, має постійне місце проживання за котрим характеризується позитивно, хворіє та потребує продовження лікування, тяжкості злочину, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, добровільне відшкодування шкоди, наявність в обвинуваченого захворювань та незадовільний стан його здоров`я) узгоджено, що наявні підстави для застосування положень ст. 69 КК України та передбачено покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень.
В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просять угоду про примирення затвердити.
Прокурор ОСОБА_3 проти затвердження угоди заперечив, додатково пояснив, що при визначенні міри покарання підстав для застосування ст. 69 КК України не має, оскільки узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і так передбачене санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, інкриміноване діяння є майновим злочином, що було вчинено повторно, а тому така міра покарання не буде відповідати інтересам суспільства.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 468-469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості, між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.
Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Потерпілий ОСОБА_7 також цілком розуміє права, якими він наділений нормами КПК України, що останній підтвердив в підготовчому судовому засіданні.
Обвинуваченому та потерпілому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Судом також з`ясовано, що потерпілий розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Згідно з ч. 7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Суд вважає, що укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим суперечить нормам матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції статті.
Згідно санкції ч. 2 ст. 190 КК України, таке кримінальне правопорушення карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Таким чином, сторонами угоди узгоджено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, а тому підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.
Угода містить лише загальні фрази щодо істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину, однак відомості в чому саме таке зниження полягає, в угоді відсутні.
Узгоджене покарання, за своїм видом та розміром не відповідає характеру, тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченого. Кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим до постановлення Золочівським районним судом Львівської області вироку від 21.11.2016 року, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, однак із змісту такого вбачається, що ОСОБА_4 був засуджений за діяння, що мало місце в квітні 2016 року, тобто раніше інкримінованого на даний злочину.
З урахуванням вищевикладеного, суд визнає угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 14.03.2017 року такою, що суперечить вимогам КПК України, не відповідає інтересам суспільства, а тому зазначена угода, відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, не може бути затверджена судом.
Відповідно до п.1, 2 ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Керуючись ст. 314- 316, 317, 472, 474 КПК України, суд, -
Судове провадження продовжити у загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1