Провадження № 11-кп/780/290/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 13.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Білоцерківської виправної колонії (№ 35),

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , подану на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року, постановлену відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станова, Тростянецького району, Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання у Білоцерківській виправній колонії Київської області (№35) за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року, -
ВСТАНОВИЛА:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у грудні 2016 року звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення на підставі статті 81 КК України від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2013 року за ч.2 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, на підставі ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання не довів свого виправлення, у зв`язку з чим застосування до нього умовно -дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. Підставою для скасування судового рішення апелянт зазначає невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги засуджений посилається на неврахування судом першої інстанції обставин, які свідчать про його виправлення за час відбування покарання, а саме: наявність заохочень, відсутність непогашених стягнень, факт працевлаштування у місці відбування покарання. Крім того, апелянт зазначає, що за час відбування покарання він переглянув свої погляди на життя, щиро розкаявся у вчиненому злочині, за який відбуває покарання, та остаточно довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим передбаченого частиною третьою цієї статті відповідного строку покарання, при цьому якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких злочинів проти власності, а саме за розбої та грабежі, востаннє вироком Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2013 року за ч.2 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислюється з 28 серпня 2012 року, кінець строку відбування покарання 10 січня 2018 року, в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 28 серпня 2012 року по 15 квітня 2014 року.

Згідно із характеристикою від 22 грудня 2016 року та довідкою про стягнення і заохочення, виданими установою виконання покарань, засуджений ОСОБА_6 протягом відбутої частини покарання не довів свого виправлення, мав два заохочення за сумлінну поведінку, та п`ять стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований на виробництві установи не був, характеризується посередньо.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_6 за час відбування покарання, оскільки останній схильний до рецидиву злочинної діяльності, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого. При цьому, слід врахувати, що ОСОБА_6 у 2009 році був звільнений умовно-достроково від покарання за попереднім вироком Охтирського районного суду Сумської області від 28 жовтня 2005 року, однак після цього знову вчинив тяжкий злочин, що свідчить про стійке небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та Розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Судді:

_______________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4