АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/221/17 Справа № 204/6980/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру та перебуває в Державному закладі «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України»;

якою відмовлено у зміні застосування примусових заходів медичного характеру,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_8

представників установи ОСОБА_9 , ОСОБА_10

особа, стосовно якої вирішується питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року в задоволенні заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 відмовлено.

Суд першої інстанції приймаючи судове рішення виходив з того, що запропонований примусовий захід медичного характеру відносно ОСОБА_7 не узгоджується з положеннями ст.ст.94, 95 КК України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та просить задовольнити заяву лікаря-психіатра, оскільки суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок лікарів, самоусунувся від розгляду конкретних обставин провадження, а саме проігнорував той факт, що продовження лікування в лікарні із суворим наглядом особі, яка цього не потребує, є недопустимим, жорстоким та нелюдяним поводженням зі вказаною особою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги адвокат зазначає, що оскільки застосування примусових заходів медичного характеру не є окремим видом покарання та не має на меті виправлення хворого, воно має здійснюватись в інтересах людини та в інтересах суспільства доти, доки така особа становить небезпеку для суспільства та в межах, що обумовлені вказаною небезпекою та інтересами її лікування.

Так, захисник звертає увагу колегії суддів, що суд в оскаржуваному рішенні не послався на те, яким саме конкретним суспільним інтересам протирічить зміна ОСОБА_7 режиму примусового лікування.

Крім того, на думку адвоката ОСОБА_6 , висновки суду першої інстанції не відповідають міжнародним вимогам щодо захисту прав осіб з психічними захворюваннями, зокрема резолюції 46/199 «Захист осіб з психічними захворюваннями та покращення психіатричної допомоги» Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року та рішень Європейського суду з прав людини «Руденко проти України», «Загідуліна проти Росії».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати, задовольнити заяву лікаря-психіатра та змінити примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_8 , яка вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою та просила апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, думку представників медичної установи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання, а саме шизофренію, параноїдна форма, безпреревний тип перебігу, параноїчний синдром, виражений змішаний тип дефекту.

Внаслідок проведеного лікування і комплексу реабілітаційних заходів психічний стан пацієнтки покращився та залишається стабільним, усунені клінічні та особистісні чинники, що брали участь у ґенезі скоєного суспільно небезпечного діяння: купіровані омани сприйняття, поведінка набула спокійного, упорядкованого характеру, вирівнявся настрій, не спостерігається конфліктних ситуацій, агресивних та ауто агресивних тенденцій. Сформовані настанови на подальше спостереження у лікаря-психіатра та прийом підтримуючого лікування. Психічний стан характеризують дефіцитарні розлади у вигляді емоційної сплощеності, холодності, формальних порушень мислення, когнітивного дефіциту.

Наявні психічні порушення не визначають суспільну небезпеку пацієнтки.

Тобто, ОСОБА_7 за своїм психічним станом на даний час особливої небезпеки для себе та оточуючих не становить і застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом не потребує.

Для продовження застосування примусових заходів медичного характеру та завершення комплексу соціально-реабілітаційних заходів може бути переведена до відділення зі звичайним наглядом психіатричної лікарні за місцем реєстрації.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Згідно ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно ст.95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону не дотримався, та, розглянувши заяву лікаря психіатра про зміну примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , необґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Висновки суду першої інстанції в частині неузгодженості запропонованому примусовому заходу медичного характеру відносно ОСОБА_7 положенням ст.ст.94, 95 КК України не відповідає фактичним обставинам провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про порушення її права у зв`язку із рядом обмежень, пов`язаних із перебуванням в психіатричній лікарні з суворим наглядом, коли відпала потреба у застосуванні саме такого примусового заход медичного характеру заслуговують на увагу.

За таких обставин, врахувавши висновок комісії лікарів психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №1177 від 20 жовтня 2016 року, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, а також вищезазначена заява підлягають задоволенню, оскільки на теперішній час ОСОБА_7 за своїм психічним станом не становить суспільної небезпеки та особливої небезпеки для оточуючих не зумовлює, тому подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом не потребує та може бути переведена відділення зі звичайним наглядом психіатричної лікарні за місцем реєстрації.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з постановленням відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Змінити заходи примусового характеру, призначені постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 червня 2011 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру перевести останню у відділення зі звичайним наглядом психіатричної лікарні за місцем реєстрації.

Ухвала набирає чинності з дня її постановлення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4