Провадження №11-кп/772/671/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5
за участю :
прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката : ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007849 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року,яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-01 вересня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.309, 70 КК України на три роки позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України від покарання звільнено з випробувальним терміном на 3 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2015 року, за сукупністю злочинів, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 29 листопада 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто на користь держави витрати за проведення експертних досліджень та експертиз з ОСОБА_7 - в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.
Вирішено питання з речовими доказами.
ВСТАНОВИВ :
Згідно вироку суду першої інстанції, 27 вересня 2016 року о 22:00 год. перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_2 , під приводом здійснення телефонної розмови отримав від ОСОБА_10 належний останньому мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «Рlmа40» у корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 та ІМЕІ НОМЕР_3 . По завершенню розмови у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна та самозбагачення за рахунок інших осіб. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , ігноруючи волю потерпілого, відкрито, незаконно заволодів вищевказаним мобільним телефоном, поклавши його до правої зовнішньої кишені куртки. Не реагуючи на чисельні вимоги потерпілого повернути телефон, ОСОБА_7 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, телефон в подальшому передав ОСОБА_11 , який здав його в ломбард, чим спричинив ОСОБА_10 відповідно до висновку товарознавчої експертизи №2788/16-21 від 27 жовтня 2016 року матеріальний збиток на загальну суму 2479,20 грн.
В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2017 року, щодо засудженого ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні,фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність . Просить перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 190 КК України,як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою,вчинено повторно.
Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 мотивована тим, що в ході судового розгляду вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України не була доведена та його дії потребують правильної оцінки та вірного кримінального тлумачення закону.При щахрайстві особа фактично добровільнго передає майно злочинцю, а при крадіжці або грабежі майно отримується без волі особи, злочинець заволодіває майном відкрито, ігноруючи волю потерпілого. Шахрайство відбулось шляхом зловживання довірою, оскільки потерпілий та обвинувачений добре знали один одного.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження,апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно повністю доведені показами потерпілого, свідків, іншими доказами дослідженими по даному кримінальному провадженні, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Посилання адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вони повинні кваліфікуватися як шахрайство, так як потерпілий ОСОБА_10 добровільно передав майно ОСОБА_7 , не відповідають фактичним обставина справи та повністю спростовуються поясненнями потерпілого, свідків.
Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав частково та пояснив, що з потерпілим він був раніше знайомий. 27 вересня 2016 року пізно вечері в дворі будинку АДРЕСА_2 він зустрів потерпілого та попросив скористатись його мобільним телефоном, після закінчення розмови ОСОБА_7 поклав його собі у кишеню. Суду пояснив, що мав намір повернути телефон ОСОБА_10 , але так як в нього виникли фінансові труднощі, він на залізничному вокзалі зустрів ОСОБА_11 та на паспорт останнього здали вищевказаний телефон до ломбарду. ОСОБА_11 обвинувачений не повідомив, що телефон крадений.Вину ОСОБА_7 визнав в тому, що заволодів телефоном потерпілого, але мав намір повернути.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 у суд іпершої інстанції суду пояснив, що 27 вересня 2016 року ввечері у дворі будинку № 11 по вул. Хмельницьке шосе м. Вінниці, він зустрів малознайомого йому обвинуваченого ОСОБА_7 , який попросив скористатись його мобільним телефоном. Потерпілий погодився та дав телефон для здійснення дзвінка. Після закінчення розмови ОСОБА_7 поклав телефон собі у кишеню. ОСОБА_10 просив повернути телефон, але ОСОБА_7 сказав, щоб про телефон він забув, він його не поверне. В подальшому обвинувачений, не звертаючи уваги на вмовляння потерпілого повернути телефон, пішов в невідомому напрямку.
Свідок ОСОБА_12 допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, суду пояснив, що він разом з своїм другом ОСОБА_13 були запрошені працівниками поліції для проведення слідчого експерименту, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_2 пояснив та показав, як обвинувачений підійшов до нього та попросив скористатись телефоном. Після закінчення розмови обвинувачений поклав вказаний телефон собі у кишеню та пішов в невідомому напрямку. ОСОБА_10 просив обвинуваченого повернути його телефон, але останній не реагував на вмовляння. Після закінчення слідчого експерименту свідок розписався в протоколі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надав суду аналогічні покази свідка ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_11 допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, суду пояснив, що він працює таксистом. В вересні 2016 року він перебував на залізничному вокзалі в м. Вінниці, де до нього підійшли раніше не відомих два громадянина, одного з яких він впізнав це був ОСОБА_7 , який запропонував купити мобільний телефон марки «Lenovo», свідок відмовився, тоді ОСОБА_7 попросив здати вказаний телефон до ломбарду, пояснив, що телефон його власний, але він відправляється в зону антитерористичної операції та телефон хоче продати, а на отримані гроші погуляти. ОСОБА_11 повіривши ОСОБА_7 пішов у ломбард, який знаходиться на залізничному вокзалі в м. Вінниці, де здав телефон на свій паспорт. Наступного дня, свідок викупив вищевказаний телефон, для власного використання, так як він йому сподобався. Пізніше до нього зателефонували працівники поліції та повідомили, що телефон крадений та його потрібно повернути, що свідок і зробив.
Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України підтверджується і іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 вересня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_10 просить прийняти міри до малознайомого йому чоловіка, який 27 вересня 2016 року ввечері у дворі будинку АДРЕСА_2 заволодів його мобільним телефоном «Леново»;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 24 листопада 2016 року, проведеного за участю понятих та потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого, потерпілий показав при яких обставинах ОСОБА_7 заволодів його мобільним телефоном марки «Леново». 27 вересня 2016 року ввечері у дворі будинку АДРЕСА_2 , він зустрів ОСОБА_7 , який попросив скористатись його мобільним телефоном. Потерпілий дав телефон обвинуваченому, а той по закінченню розмови поклав його собі у кишеню. ОСОБА_10 просив повернути його телефон, але ОСОБА_7 сказав, щоб про телефон він забув. В подальшому ОСОБА_7 пішов в невідомому напрямку.;
- висновком товарознавчої експертизи №2788/16-21 від 27 жовтня 2016 року, відповідно до якої ринкова вартість мобільного телефону марки «Lenovo» моделі «Рlmа40» у корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 та ІМЕІ НОМЕР_3 , з урахуванням зносу на час проведення експертизи, при умові робочого стану та виконанні всіх функцій, які відповідні даній моделі, становила 2479,20 грн.
Отже, як вбачається з пояснень потерпілого та свідків, обвинувачений ОСОБА_7 використав обман для того щоб спростити собі доступ до майна потерпілого - мобільного телефону, оскільки з показів наданих ОСОБА_7 у судовому засіданні вбачається, що у останнього виникли фінансові труднощі, тому він після розмови одразу поставив мобільний телефон до кишені та в подальшому шукав спосіб збути мобільний телефон, належний потерпілому ОСОБА_10 .
Крім того, мобільним телефоном ОСОБА_7 заволодів відкрито, ігноруючи волю потерпілого ОСОБА_10 , який просив повернути йому телефон на що обвинувачений ОСОБА_7 сказав йому щоб про телефон він забув, він його не поверне.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані вірно, за ч.2 ст. 186 КК України, підстав для перекваліфікації дій немає.
Також суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, позитивно характеризується за місцем проживання.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо кваліфікації дій, виду та міри обраного покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 і вважає, його достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів, тому вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2017 року є законним, обґрунтованим, вмотивованим , а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405,407,419 КПК України, апеляційний суд , -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року, щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: