АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/248/17 Справа № 200/3202/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 та відмовити в обранні будь-якого запобіжного заходу в зв`язку з необґрунтованістю підозри.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги зазначає, що всупереч вимогам ст. 277 КПК України повідомлення про підозру в частині кваліфікації ч. 2 ст. 289 КК України не містить в достатній мірі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у зв`язку з чим неможливо встановити чи досліджувалась належним чином об`єктивна сторона інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, не конкретизовані дії кожного з підозрюваних, тобто механізм скоєння кримінального правопорушення, що викликає незрозумілість, в чому підозрюється ОСОБА_7 . Посилається на те, що докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколи огляду речових доказів, місця події, протокол пред`явлення особи для впізнання, пояснення свідків та представника потерпілого, на які посилався в ухвалі слідчий суддя, в ході судового засідання не досліджувалися, як того вимагають приписи п. 6 ч. 1 ст. 193 КПК України, оскільки при їх дослідженні було б встановлено, що в ході огляду місця події, де знаходився автомобіль до його незаконного заволодіння, 12 жовтня 2016 року нічого не знайдено і не вилучено, в ході огляду знайденого 12 жовтня 2016 року біля будинку АДРЕСА_2 автомобіля марки «Лада 212140» ,державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучені тільки сліди рукавичок, слідів рук не знайдено, допит представника потерпілого ОСОБА_10 проведено не коректно, без зазначення особливостей речей, які у нього зникли, їх повного переліку, їх вартості, а потім з його участю проводиться їх же впізнання в ході огляду, де він вказує на їх особливості і стверджує, що вони належать йому, однак чим це підтверджується не відомо.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 27 квітня 2017 року включно. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; не залишати місце свого проживання: будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження, в період з 19.00 години до 07.00 години наступного дня; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, санкцією якої передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, свою провину в якому не визнає, однак вона підтверджується наступними доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколами огляду речових доказів, місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання, поясненнями свідків та представника потерпілого й іншими; й відповідно існує ризик, доведений у судовому засіданні прокурором, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому слідчий суддя зазначив, що ризик можливості вчинити інший злочин не знайшов свого підтвердження і тому не приймається до уваги при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає з батьками і характеризується з позитивної сторони, раніше судимим не був, у зв`язку з чим, для запобігання зазначеним ризикам, до нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою. Також, слідчий суддя вказав, що доводи та обґрунтування клопотання щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, викладені в судовому засіданні старшим слідчим та прокурором, не є переконливими і ґрунтуються в основному лише на можливості засудження підозрюваного до покарання у вигляді позбавлення волі, а тому з метою запобігання ризику перешкоджання кримінальному провадженню достатнім буде застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити її, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без зміни, пояснення слідчого, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться низкою доказів, в тому числі протоколами огляду речових доказів, місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання, поясненнями свідків та представника потерпілого.

Доводи апелянта щодо недоведеності обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також зазначення того, що судом не взято до уваги всі докази, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним. Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 березня 1984 року у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Обговорюючи питання про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а отже з метою уникнення такої відповідальності дійсно може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає з батьками, характеризується з позитивної сторони, раніше не був судимий, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику, що він може перешкоджати кримінальному провадженню, що цей ризик є вагомим, і не може бути усунутий у менш обтяжливий спосіб, ніж у вигляді домашнього арешту, та оцінює критично доводи апелянта про те, що відомості про особу підозрюваного дають підстави для застосування до нього менш обтяжливого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчим суддею при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту невірно визначено строк дії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Таким чином, строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування не може перевищувати двох місяців, що обраховується з дня повідомлення особі про підозру.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, 23 лютого 2017 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

З урахуванням зазначеного, на переконання колегії суддів, в контексті вимог вищевикладених норм кримінального процесуального закону строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту має визначатись з дня повідомлення особі про підозру, тобто з 23 лютого 2017 року, та закінчує свою дію 24 квітня 2017 року, що не було враховано слідчим суддею.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, з постановленням згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України нової ухвали.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення повного обсягу вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 строком на два місяці, тобто до 27 квітня 2017 року включно скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду, якою клопотання старшого слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 24 квітня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4