Ухвала
іменем україни
28 лютого 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та заступника прокурора Донецької області на вирок Апеляційного суду Донецької області від 12 травня 2016 року в кримінальному провадженні № 0000012 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК,
в с т а н о в и в:
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 березня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Апеляційний суд, скасувавши вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання, 12 квітня 2016 року постановив свій, яким визнав засудженого винним за ч. 1 ст. 263 КК та призначив, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Так, у вересні 2014 року у лісосмузі поблизу м. Новоазовська Донецької області ОСОБА_8 знайшов (придбав) автоматичну вогнепальну зброю «АКС-74» та 80 бойових патронів калібру 5,45 мм, які потім переніс до місця свого проживання на АДРЕСА_2 , де зберігав зазначені речі.
10 лютого 2015 року приблизно о 17.30 год. на перехресті вулиць Таганрогської та Олімпійської у м. Маріуполі під час проведення огляду в салоні автобуса працівниками міліції було виявлено та вилучено у ОСОБА_6 згадані автомат та боєприпаси.
У касаційній скарзі прокурор просить змінити вирок апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону і виключити з резолютивної частини вироку вказівку про визнання ОСОБА_9 винним за ч. 1 ст. 263 КК. Вважає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 404 КПК вийшов за межі апеляційної скарги прокурора, визнавши засудженого винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки правильність кваліфікації та доведеність вини ОСОБА_6 стороною обвинувачення в апеляційному порядку не оскаржувались.
Захисник за змістом касаційної скарги порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК. Вважає, що суд апеляційної інстанції повною мірою не врахував усіх пом`якшуючих покарання обставин, які давали підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних вимог захисника та не підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги захисника та прокурора не підлягають задоволенню на таких підставах.
Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 263 КК у касаційних скаргах не оспорюються.
Що стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про відповідність виду та розміру покарання, призначеного судом першої інстанції, апеляційний суд правильно урахував ті дані, на які є посилання в касаційній скарзі захисника, зокрема визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття засудженого та незадовільний стан здоров`я, а також зважив на пенсійний вік, позитивні характеристики та відсутність судимості. З огляду на відсутність обтяжуючих та наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, суд призначив ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цього закону.
Разом із тим, суд узяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, та конкретні обставини його вчинення, а тому дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для застосування до винуватого положень ст. 75 КК, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, апеляційний суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Покарання, призначене ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 3 роки, відповідає своїй меті, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції не перевіряв висновків суду першої інстанції, які не були оспорені, а вирок скасував лише в частині призначеного покарання. Вказівка у резолютивній частині вироку апеляційного суду про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, на думку колегії суддів, не свідчить про те, що суд порушив вимоги ч. 2 ст. 404 КПК, а тому не є підставою для задоволення касаційної скарги прокурора.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 12 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника та прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3