Кодимський районний суд Одеської області
______________________________________________________________________________________________
Справа №503/539/15-к
Провадження №1-кп/503/48/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року м. Кодима, Одеської області.

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

перевіривши у підготовчому судовому засідання в м.Кодима Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 19 лютого 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000696, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, с середньою освітою, утриманців не має, раніше не судимого,

- по звинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 409 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2016 року після скасування ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 лютого 2016 року ухваленого 22 липня 2015 року в цьому кримінальному провадженні судом апеляційної інстанції вироку, до Кодимського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 19 лютого 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000696, по звинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 409 КК України.

Ухвалою суду від 16 березня 2016 року у провадженні відповідно до ч.1 ст.314 КПК України призначене підготовче судове засідання, в якому прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , повноваження якого підтверджуються постановою військового прокурора Одеського гарнізону від 31 березня 2016 року, з огляду на відповідність обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України та відсутність підстав для його повернення чи закриття кримінального провадження, просив призначити на підставі вказаного обвинувального акту судовий розгляд.

Захисник ОСОБА_4 , повноваження якого підтверджуються ордером адвоката серії ОД №132078 та укладеною 06 квітня 2016 року з обвинуваченим ОСОБА_5 угодою про надання правової допомоги, просив повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема не містить висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, що є порушенням права обвинуваченого на захист.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав захисника.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 283 КПК України прокурор після повідомлення особі про підозру зобов`язаний у найкоротший строк звернутись до суду з обвинувальним актом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень частини 4 статті 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини 2 статі 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості щодо обвинуваченого. Водночас, в направленому до суду обвинувальному акту відсутні відомості про судимість обвинуваченого чи про її відсутність.

Окрім цього, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини вказано, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 09 жовтня 2008 року, ухваленому у справі «Абрамян проти Росії», зазначив, що у тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено провадження.

Деталі вчинення злочину відіграють вирішальну роль під час розгляду порушеної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома особа вважається офіційно письмово повідомленою про фактичні та юридичні підстави пред`явленого їй обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у цьому ж рішенні зазначив, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 вказаної Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, яке гарантоване пунктом 1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» пункту 3 статті 6 Конвенції (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», №29082/95, п.47).

Кримінальна відповідальність за частиною 2 статті 409 КК України настає у разі відмови військовослужбовця або військовозобов`язаної особи від несення обов`язків військової служби.

З об`єктивної сторони вказана відмова характеризується тим, що військовослужбовець відкрито, не вдаючись до обману, усно чи письмово висловлює своє небажання нести військову службу або виконувати окремі її обов`язки і фактично припиняє їх виконання.

Відмова від несення обов`язків військової служби можлива у двох формах. По-перше, у формі відкритої заяви про небажання нести військову службу з подальшим фактичним припинення виконання обов`язків щодо неї. При цьому сама лише така заява, якою б категоричною вона не була, не може розглядатись як відмова від несення обов`язків військової служби, якщо вона не супроводжується фактичним припиненням їх виконання.

По-друге, у формі явного, фактичного припинення виконання обов`язків військової служби, хоча б це не і супроводжувалось відповідною заявою.

Однак, в направленому до суду обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи (а.с.4), фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні пункту 13 частини 1 статті 3 КПК України, при цьому, за правилами статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, обвинувальний акт не містить всіх необхідних відомостей про об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 409 КК України, позаяк окрім зазначення лише про висловлення обвинуваченим у письмовій формі відмови від несення обов`язків військової служби, обвинувальний акт не містить відомостей про фактичне припинення обвинуваченим військової служби - в який спосіб та за яких обставин воно мало місце, що є необхідною умовою настання кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 409 КК України.

Окрім цього, положення пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України свідчать про те, що обвинувальний акт повинен містити саме формулювання обвинувачення, а не підозри, однак в направленому до суду обвинувальному акту вказано лише про висунуту ОСОБА_5 підозру у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та нічого не вказано про висунуте йому обвинувачення (а.с.4).

Таким чином, ОСОБА_5 за змістом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, пункту 13 частини 1 статті 3 та пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки це обвинувачення відсутнє в самому обвинувальному акті.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що слідчий, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вказуючи, що останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 409 КПК України, заздалегідь (наперед), без вироку суду стверджує, що обвинувачений вже скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є недопустимим, порушує принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої статтею 17 КПК України, яка випливає зі статей 62 та 129 пункту 3 Конституції України, а також із статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відтак, при складанні обвинувального акту, з урахуванням визначеного у статті 17 КПК України принципу, слід вказувати лише на те, що особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, а не вже його вчинила. Правом встановлення останнього наділений лише суд.

Окрім цього, всупереч вимог пункту 9 частини 2 статті 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено місце його складення (місцем його складення вказано лише м.Одеса), а також не вказано місця і дати його затвердження, позаяк за змістом цього пункту місцем складання обвинувального акту є не лише населений пункт, а й службове приміщення, в якому обвинувальний акт складено та затверджено.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд вправі прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту в разі його невідповідності вимогам статті 291 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 291, 314 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному 19 лютого 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000696, по звинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 409 КК України, повернути військовому прокурору Одеського гарнізону Південного регіону України для усунення виявлених недоліків та приведення його у відповідність з вимогами частини 2 статті 291 КПК України.

Виявлені недоліки обвинувального акту слід усунути до 28 квітня 2016 року.

Ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1