Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/913/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відео конференції:

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.09.2016 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Нечаївка Компаніївського району, Кіровоградської області, українцю, гр. України, з неповною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, по теперішній справі засудженого вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2015 року за ч. 2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.09.2016 року залишено без задоволення вказане клопотання засудженого.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав, що засуджений

ОСОБА_8 за час відбування покарання у Кіровоградській ВК №6 не був працевлаштований, заробітну плату не отримував. Крім цього, матеріалами особової справи не встановлено, що стан здоров`я засудженого не давав змоги його працевлаштувати. У зв`язку з чим, дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, оскільки в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що ОСОБА_8 проявляв сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Засуджений ОСОБА_8 , не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, в своїй апеляційній скарзі просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що він працює по благоустрою установи, про що свідчить заохочення, перебуває в туб відділення, хворіє на туберкульоз та вважає, що не може працювати у зв`язку з захворюванням. Крім того вказує на те, що характеристикою начальника відділення він характеризується посередньо, та не порушує режиму утримання.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 , який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2015 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі (м.о.с 23-25).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2015 року засудженому ОСОБА_8 зараховано в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення з 27.01.2015 року по 13.05.2015 року, з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі (м.о.с. 37).

Згідно з характеристикою в.о. начальника Кіровоградської виправної колонії №6 від 12.07.2016 року за час відбування покарання з 15.06.2015 року характеризується посередньо, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, виконує ремонтні роботи на відділенні, залучається до робіт без оплати праці, приймає участь у роботі самодіяльних організацій, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт» не допускає порушень вимог пожежної безпеки праці, за що був 1 раз заохочений правами начальника установи (а.п. 9).

Відповідно до довідки про заробітну плату, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання у Кіровоградській ВК № 6 не був працевлаштований, заробітну не отримував (а.п. 12).

Крім того, 03.03.2016 року комісією Кіровоградської ВК № 6 розглядалось питання застосування заміни невідбутої частини більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 , якому йому було відмовлено як особі, що не довела своє виправлення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Із характеристики ОСОБА_8 слідує, що він раніше засуджувався до покарання у виді позбавлення волі та до нього застосовувались положення ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. При цьому, ОСОБА_8 вчинив новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, за що його було засуджено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_8 не може застосовуватись ст. 81 КК України, оскільки на момент звернення він не відбув трьох четвертей строку покарання.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо недостатності підстав вважати, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення і довів це сумлінною поведінкою та ставленням до праці. та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотанні про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не врахував, що він працює по благоустрою установи, згідно характеристикою начальника відділення він характеризується посередньо, та не порушує режиму утримання колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

Твердження засудженого про те, що він є особою, яка не може працювати у зв`язку з захворюванням є необґрунтованими, оскільки на підтвердження вказаних обставин засудженим не надано до суду апеляційної інстанції будь яких доказів.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , а ухвалу суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.09.2016 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно дострокового звільнення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2