УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/81/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Галинівка Володарсько-Волинського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
на вирок Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_12 ,
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 1 квітня 2016 року скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що даний вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки постановлений з порушенням норм процесуального права, доказом чому є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
Вказують, що слідчий експеримент проводився з участю осіб, жодна з яких не була учасником чи свідком ДТП, або прибула на місце пригоди в найближчий час. Слідчий експеримент проводився при інших погодних умовах ніж ті, що були під час ДТП. В протоколі відображені помилкові відомості щодо відстані на якій учасники дорожнього руху мали можливість побачити малопомітну перешкоду на дорозі, а тому при проведені авто технічної експертизи експерт використав помилкові відомості і зробив помилкові висновки. Тому слідчий експеримент від 22.09.2014р та висновок експерта №3/646 від 20.10.2014р. є недопустимими доказами. Також не відповідає дійсності і час коли фактично сталась дорожньо-транспортна пригода.
Адвокат зазначив, що висновок досудового слідства і суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 міг побачити причеп «2ПСТ 4,5» без будь-яких освітлювальних приладів за 83 метри не відповідає фактичним обставинам справи, а водій трактора Т 16 М ОСОБА_13 не мав посвідчення на право керування трактором, в темну пору доби буксирував причепа без зовнішніх світлових приладів, трактор і причеп не зареєстровані в установленому законом порядку, а відповідно до вимог передбачених ст. 37 закону України «Про дорожній рух» експлуатація технічно несправних засобів заборонена.
Обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що призначене судом покарання є несправедливим та суворим без врахування всіх обставин справи та даних про його особу, оскільки жодного умислу на такий злочин в нього не було.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_8 16.11.2008 близько 06 год. 40 хв., в порушення вимог п. 2.9 «а», п. 12.2 і п. 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з перевищенням безпечної і допустимої швидкості руху керував технічно справним автомобілем «ВАЗ - 2107» державний номер НОМЕР_1 , який згідно тимчасового реєстраційного талона НОМЕР_2 належить ОСОБА_14 , та рухався ним по автодорозі «Виступовичі - Житомир» в напрямку м. Житомир, перевозячи при цьому на передньому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_15 .
На 136 км + 950 м вказаної автодороги поблизу с. Фасова Володарськ- Волинського району Житомирської області водій ОСОБА_8 в силу свого алкогольного сп`яніння, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку і за умов виконання вимог п. 12.2 цих же Правил, маючи технічну можливість запобігти зіткнення шляхом своєчасного зменшення швидкості руху до швидкості руху попереду їдучого транспортного засобу, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 12.3 та п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в момент виникнення небезпеки для руху, не зменшивши швидкості руху, своєчасно не застосував термінового гальмування та передньою частиною керованого ним автомобіля допустив зіткнення з задньою частиною тракторного причепу-самоскиду «2ПСТ-4.5» без державних номерних знаків, що буксирувався трактором «Т-16М» без державних номерних знаків під керуванням ОСОБА_13 .
Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «ВАЗ - 2107» ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, пошкоджень кісток склепіння та основи черепа, які починаються над лобною кісткою та направляються в передню черепну ямку справа, зліва дві лінії перелому, які проходять через решітчасту кістку, не доходячи турецького сідла закінчуються, крововиливів на м`яких покровах голови в лобній області, крововиливів в м`якій мозковій оболонці в лобній, потиличній, справа в скроневій областях, перелому нижньої щелепи в області суглобових площадок справа та зліва, забою легень справа і зліва, крововиливів в корені легень, вивиху лівого плеча, поперечної забійної рани в лобній області, рани в області спинки носа, садна в ділянці лоба, трьох саден на щоці справа і зліва, садна в області обох кистей рук з тильної поверхні, набряку легень, мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 12 від 10.02.2009 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з його смертю.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 2.9 «а», п. 12.2, п. 12.3, п. 12.6 «ґ» та п.13.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , які просили задовольнити апеляційні скарги з викладених у них мотивів, прокурора та потерпілої ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну правову оцінку.
Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Судом зроблений обґрунтований висновок на підставі показань потерпілої, свідків, допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_16 , а також на підставі висновків проведених експертиз, протоколу слідчого експерименту та інших доказів. Зібрані докази судом першої інстанції були досліджені і перевірені під час розгляду провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їм дана належна оцінка.
Так, зокрема, з показань потерпілої вбачається, що вранці 16.11.2008р. до неї прийшла мати ОСОБА_8 і повідомила що біля с.Фасова її син потрапив в дорожньо-транспортну пригоду. Коли вона приїхала на місце події біля 7 години то побачила що її син ОСОБА_17 був мертвий. Автомобіль з тракторним причепом були в куветі, трактор на дорозі. На місці події бачила ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та інших осіб. Про обставини ДТП їй стало відомо від присутніх. Після даної події до неї приходила мама ОСОБА_8 і просила щоб вона підтвердила, що її син ОСОБА_17 був за кермом в момент ДТП, однак вона відмовилась.
Крім показань самої потерпілої вина ОСОБА_8 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , які показали, що 16.11. 2008 року зранку причепили до трактора Т-16 причепа і разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 поїхали в напрямку с. Топорище. Заднє освітлення на причепі було відсутнє, на тракторі горіли дві фари вперед і одна назад. Біля с. Фасова вони виїхали на асфальтну дорогу і поїхали в напрямку с.Топорище. Вони їхали по правій стороні дороги ближче до обочини з ввімкненим світлом, бо ще було темно. Коли розминулись з зустрічним транспортом приблизно через 20 секунд він відчув удар, від якого трактор перевернувся і впав на зустрічну смугу руху на правий бік. Коли вони вилізли з кабіни трактора то побачили, що в кюветі був причеп з трактора і автомобіль ВАЗ-2107, який вдарив в задню частину причепа, в результаті чого відбулась ДТП. За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_8 на передньому сидінні справа знаходився ОСОБА_15 . Було чуто, що водій автомобіля знаходився у нетверезому стані. Свідок ОСОБА_13 приймав участь у відтворенні обстановки та обставин події і поставив трактор так, як він їхав.
Свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_19 підтвердили покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , доповнивши, що після удару трактора відкинуло від причепа, трактор був перекинутий на дорозі, автомобіль з причепом були в кюветі.
Свідок ОСОБА_21 показав, що 16.11.2008 року йому вночі зателефонував ОСОБА_22 і попросив приїхати в смт. Нову ОСОБА_23 допомогти завезти автомобіль, який заглох. Приїхавши в смт. Нову ОСОБА_23 вони завели автомобіль і поїхали додому в с.Топорище. Він їхав своїм автомобілем ззаду за обвинуваченим на відстані 50-70 метрів,зі швидкістю біля 100 км/год. Попереду побачив удар, прийняв вліво і з`їхав на ліве узбіччя. Вийшов з автомобіля, побачив, що ОСОБА_22 в`їхав в причеп і відбулось зіткнення, від якого причеп і автомобіль занесло в кювет, а трактор відірвало від причепа і перекинуло на зустрічній смузі руху.
У вироку суд обґрунтовано виходив з того, що дані під час судового розгляду кримінального провадження покази вказаних свідків повністю узгоджуються з іншими доказами, які були предметом дослідження судом першої інстанції та наведені у вироку, а саме з:
- висновком автотехнічної експертизи №3/646 від 20.10.2014 року, з якого вбачається, що в умовах даної події водій автомобіля ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти зіткненню із причепом, що буксирувався трактором шляхом зменшення швидкості руху до швидкості руху попереду їдучого причепа з моменту виникнення небезпеки для руху і в даній дорожній обстановці водієві автомобіля необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.2, 12.3, 12.6 г, 13.1 Правил дорожнього руху України. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, причина виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди - невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам п.п. 12.2,12.3 Правил дорожнього руху;
- показами допитаного під час судового розгляду експерта ОСОБА_16 , який підтримав висновки автотехнічної експертизи №3/646 від 20.10.2014 року та показав, що при її проведенні він використав вихідні дані, вказані в постанові про призначення експертизи та обставини при вивченні матеріалів кримінального провадження. В діях водія ОСОБА_24 наявні порушення правил дорожнього руху, однак вони не знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Водій ОСОБА_8 порушив правила дорожнього руху і порушення п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.11.2008 року, схемою та фототаблицею до нього, протоколом огляду транспортних засобів, в яких зазначено місце пригоди, обстановку після її вчинення, наявні механічні пошкодження транспортних засобів.
- висновком експерта №3/763 від 24.12.2008 року технічного стану автомобіля ВАЗ-2107 д.н. НОМЕР_1 , відповідно до якого не встановлено будь-яких характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди.
- висновком експерта №3/762 від 23.12.2008 року технічного стану причепа із наявними несправностями зовнішнього світлового обладнання;
- висновком експерта №3/764 від 23.12.2008 року технічного стану самохідного універсального шассі Т-16М, згідно якого не встановлено будь-яких характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди;
- висновком судово-медичного експерта №12 від 10.02.2009 року, згідно якого виявлені тілесні ушкодження трупа ОСОБА_15 виникли від дії тупих твердих предметів,чим могли бути виступаючі деталі салону автомобіля, відносяться до категорії тяжких і знаходяться в причинному зв`язку зі смертю.
- висновками токсилогічного дослідження крові відібраної у ОСОБА_8 16.11.2008 року, в ході якого виявлено етиловий алкоголь в концентрації 1,17, що відповідає легкій степені алкогольного сп`яніння.
- протоколом проведення слідчого експерименту 22.09.2014 року, відповідно до якого встановлена відстань видимості елементів дороги з автомобіля ВАЗ-2107 при увімкненому ближньому світлі фар і становить 83м.
Постановою старшого прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України закрито за відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення. Постановою Володарсько-Волинського районного суду від 25.06.2009 року ОСОБА_18 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.287 КК України на підставі Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року. Постановою Володарсько-Волинського районного суду від 01.09 2011 року ОСОБА_20 звільнено від покарання за ст.287 КК України внаслідок акту амністії.
Обставини, встановлені у вказаних рішеннях, учасниками кримінального провадження оскаржені не були, що також обґрунтовано було враховано судом першої інстанції під час ухвалення вироку.
Доводи апеляційних скарг стосовно того, що суд безпідставно прийняв до уваги у якості доказів винуватості ОСОБА_8 протокол слідчого експерименту від 22.09.2014 року та висновок автотехнічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Із них вбачається, що аналогічні твердження захисник висловлював і у суді першої інстанції. Зазначені доводи, викладені в апеляційних скаргах, були перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Так, згідно ч.1,2ст.223 КПК України слідчі(розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової)дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Правила та порядок проведення такої слідчої дії, як слідчий експеримент, встановлені статтею 240 КПК України, відповідно до ч.1 якої слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій. Обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Отже, складовою слідчого експерименту є проведення його в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому. Тому до проведення дослідних дій і випробовувань під час проведення слідчого експерименту треба отримати найбільш повні відомості щодо обставин події, яку перевіряють, та здійснити відтворення обстановки, в якій буде проведено експеримент.
Посилання апелянтів на те, що слідчий експеримент було проведено без участі усіх учасників дорожньо-транспортної пригоди та в умовах, які відрізнялись від умов, при яких було скоєно ДТП, є безпідставними.
Так, з протоколу слідчого експерименту від 22.09.2014року вбачається, що його було здійснено наприкінці вересня з 20.00 до 20.45 в мрячну погоду, при серпанку, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, максимально наближено до умов, в яких вказана подія мала місце в минулому (т.1 а.с.26-34). При проведенні слідчого експерименту були використані дані, отримані під час досудового розслідування з показів обвинуваченого, свідків та інших доказів, а також були задіяні аналогічні транспортні засоби. За результатами проведення вказаної слідчої дії проведеними замірами було встановлено, що відстань видимості причепа у складі трактора Т-16М в ближньому світлі фар автомобіля ВАЗ -2107 становить 83,0м.
Доводи апеляційних скарг стосовно того, що судом безпідставно не прийняв до уваги те, що при проведенні слідчого експерименту не брали участь усі учасники дорожньо-транспортної пригоди, на правильність висновків суду не впливають, оскільки відповідно до приписів ч.3ст.240 КПК України не передбачено обов`язкової участі усіх учасників кримінального провадження.
Крім того, в засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував той факт, що його було запрошено на проведення вказаного слідчого експерименту, проте він відмовився від участі у ньому.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент було проведено з участю потерпілої ОСОБА_12 , експерта-автотехника НДЕКЦ ОСОБА_25 , у присутності понятих, які своїми підписами засвідчили відсутність будь-яких зауважень при проведенні вказаної слідчої дії.
Доводи апеляційних скарги щодо неналежної оцінки судом показів обвинуваченого ОСОБА_8 , є безпідставними.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд, оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано виходив з того, що часткове визнання своєї вини обвинуваченим є способом ухилення від кримінальної відповідальності. Його покази є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищенаведеними доказами.
Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно проаналізував докази у кримінальному провадженні та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Судом досліджено усі обставини, які могли мати значення для правильного прийняття рішення у кримінальному провадженні. Оцінка доказів проведена згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства та зроблені правильні висновки щодо їх допустимості, достовірності та достатності для постановлення обвинувального вироку.
В апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції. Не було надано таких доказів і під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді.
Посилання апелянтів на те, що призначене судом покарання ОСОБА_8 є занадто суворим та несправедливим, колегія суддів вважає неспроможними.
Згідно ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.
Суд першої інстанції, проаналізувавши характер та обсяг допущених ОСОБА_8 грубих порушень Правил дорожнього руху України, тяжких наслідків скоєного злочину, внаслідок якого загинула людина, враховуючи думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні щодо обвинуваченого, а також таку обтяжуючу обставину, як вчинення діяння ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, призначив покарання в межах санкції ч.2ст.286КК України у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Вказані обставини мають значення при виборі заходу примусу і для забезпечення його мети
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки обране ОСОБА_8 покарання сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, як самим обвинуваченим, так й іншими особами.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Володарсько Волинського районого суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційним судом Житомирської області.
СУДДІ: