Справа № 344/1307/16-к
Провадження № 1-кс/344/623/16
У Х В А Л А
08 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого і прокурора та про зобов`язання внести відомості в ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:
в скарзі вказано, що скаржник звернулась до прокурора із заявою про вчинення злочину за обставин відмови слідчим у визнанні скаржниці потерпілою, закриття слідчим кримінального провадження №000755 та скасування вказаної постанови слідчим суддею; відмови у визнанні потерпілою скаржниці в кримінальному провадженні №000756 та скасування вказаної постанови слідчим суддею. 28/01/2016 р. скаржником подано заяву Прокурору Івано-Франківської області про внесення вказаних відомостей в ЄРДР.

Скаржник не з`явилась в судове засідання, не повідомила суд про причини неявки, не подала клопотання про реалізацію прав на участь в засіданні, не забезпечила явку в судове засідання свого представника.

Однак в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Судом встановлено наступні обставини.

13/10/2015 р. постановлено ухвалу слідчого судді, якою скасовано постанову слідчого від 30/09/2015 р. про відмову у визнанні скаржниці потерпілою, зобов`язано слідчого розглянути заяву.

19/10/2015 р. постановлено ухвалу слідчого судді, якою скасовано постанову слідчого від 30/09/2015 р. про відмову у визнанні скаржниці потерпілою.

18/11/2015 р. постановлено ухвалу слідчого судді, якою скасовано постанову слідчого від 28/10/2015 р. про відмову у визнанні скаржниці потерпілою, зобов`язано слідчого розглянути заяву.

23/11/2015 р. постановлено ухвалу слідчого судді, якою скасовано постанову слідчого від 28/10/2015 р. про відмову у визнанні скаржниці потерпілою, зобов`язано слідчого розглянути заяву.

28/01/2016 р. скаржник подала Прокурору Івано-Франківської області заяву про внесення відомостей в ЄРДР щодо слідчих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 382 КК України.

29/01/2016 р. Прокуратурою Івано-Франківської області повідомлено скаржника про відмову у внесенні вказаних відомостей в ЄРДР.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В скарзі заявник вказав, що зазначені дії підлягають кваліфікації ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 382 КК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 8 КПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України.

Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Відповідно до ст. 3 КПК України державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

В ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03) якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та N 29465/04).

Тому слідчий суддя не наділений компетенцією щодо встановлення складу злочину в діях особи, на яку вказує заявник, оскільки такі повноваження надаються суду, що розглядає кримінальне обвинувачення у встановленому законом порядку.

За цих обставин судом встановлено, що право на внесення відомостей в ЄРДР щодо конкретної особи та за бажаною заявником кваліфікацією національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України йому не гарантовано.

Скарга і заява не обґрунтовані будь-якими належними правовими підставами. При цьому скаржником не враховано, що суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними процесуальними правами з метою вчинення тиску на органи досудового слідства в їх справах, в тому числі і у випадку не задоволення змістом ухвалених ними рішень.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий слідчий суддя ОСОБА_1