Дата документу Справа № 336/8439/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/598/16
Єдиний унікальний № 336/8439/15-к Головуючий в 1 -й інстанції - ОСОБА_1
Категорія - ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002266, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року, якою

обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам (Німеччина), громадянина України, не працюючого, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Крім того, вказаною ухвалою відносно ОСОБА_10 продовжено дію запобіжного заходу до 04.03.2016 року.

Згідно зі змістом судового рішення, з прокуратури до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що всупереч ст. 91 КПК України стороною обвинувачення в повній мірі не встановлені усі обставини вчинення кримінальних правопорушень, а правова кваліфікація дій ОСОБА_10 не відповідає обставинам, сформульованим в обвинувальному акті.

Так, в обвинувальному акті не містяться посилання на причетність до скоєння злочину ще однієї особи, на яку вказували у своїх клопотаннях сторона захисту та потерпіла сторона. Хоча орган досудового розслідування отримав повідомлення про причетність до злочину ще однієї особи, однак під час розслідування ця особа не була встановлена, інформації про проведення слідчих дій по встановленню цієї особи матеріали не містять.

Крім того, при описі дій ОСОБА_10 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, стороною обвинувачення зазначено, що з метою вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_10 наніс останньому множинні удари кулаками рук та взутими ногами в область тулуба та наявним у нього ножем завдав один удар в життєво важливий орган - в область грудної клітини зліва та один удар ножем в ліве стегно, спричинивши при цьому потерпілому: одиночне сліпе проникаюче колото-різане поранення лівої передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння; поверхневе сліпе колото-різане поранення лівого стегна, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; садна в області правого надколінника і правої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Між тим, стороною обвинувачення зазначено, що ОСОБА_10 наносив удари в область тулуба ОСОБА_11 , а наслідком таких дій обвинуваченого виявились садна в області правого надколінника і правої гомілки, тобто механізм нанесення тілесних ушкоджень, викладений в обвинувальному акті суперечить фактично виявленим у потерпілого пошкодженням. Крім того, виходячи з опису дій ОСОБА_10 при вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_11 не зрозуміло яким чином, наносячи удар ножем в стегно та невизначені удари у тулуб, ОСОБА_10 міг усвідомлювати та бажати настання смерті потерпілого.

Окрім цього, судом встановлена і невідповідність вимогам процесуального закону реєстру матеріалів досудового розслідування.

Всупереч ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про прийняті процесуальні рішення по всім заявленим клопотанням, а зазначені у реєстрі постанови слідчого про відмову або задоволення клопотань, які заявляли сторони кримінального провадження під час досудового слідства, не містять інформації, які саме клопотання були розглянуті, а іноді містять тільки посилання на дати подання клопотань (п.п. 72, 74, 80, 82 розділ 11). Так, в п. 85 розділу 11 зазначено, що підозрюваним ОСОБА_10 було заявлено клопотання про проведення слідчих дій направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_12 , проведення за його участі слідчих дій, оголошення у розшук, але рішення яке було прийнято за цим клопотанням слідчим не зазначено. У розділі 11 (Реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування) в п. 15 вказано, що слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ОСОБА_13 винесено постанову про проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , однак, цей слідчий не був включений до слідчої групи керівниками відповідних підрозділів МВС (п.п. 4, 5 зазначеного розділу). В п.п. 16, 17 цього розділу не вказано даних прокурорів, які виносили процесуальні постанови. Крім того, процесуальні рішення розташовані не в хронологічному порядку.

Також судом вказано, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_10 був затриманий 28.05.2015 року, а 29.05.2015 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, отже саме з 29.05.2015 року розпочався строк досудового розслідування, який продовжувався до шести місяців. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2015 року, ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою до 29.11.2015 року, оскільки саме до цієї дати постановою заступника прокурора Запорізької області від 23.10.2015 року був продовжений строк досудового розслідування. 20.11.2015 року обвинувальний акт за звинуваченням ОСОБА_10 надійшов до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя і ухвалою колегії суддів від 27.11.2015 року повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України. Також цією ухвалою ОСОБА_10 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення строку досудового розслідування до 08.12.2015 року включно. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Запорізької області від 05.01.2016 року апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а ухвала колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору без змін.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 219, ст. 294 КПК України процесуальне рішення про продовження строку досудового розслідування до дванадцяти місяців може бути прийняте виключно Генеральним прокурором України чи його заступниками.

Виходячи з переліку процесуальних рішень в реєстрі матеріалів досудового розслідування, рішення про продовження строку досудового розслідування ані Генеральним прокурором України, ані його заступниками не приймалось.

Крім того, після повернення обвинувального акту прокурору 20.01.2016 року органом досудового розслідування проводились процесуальні дії та приймались процесуальні рішення по кримінальному провадженню, зокрема, про зміну підозри та складання обвинувального акту. При цьому в переліку процесуальних рішень не вказано про прийняття процесуального рішення про зміну раніше оголошеної підозри. Окрім цього, прийняття 20.01.2016 року процесуальних рішень та вчинення процесуальних дій відбувалось поза межами строку досудового розслідування та після закінчення граничного строку дії постанови прокурора від 23.10.2015 року, що заборонено нормами КПК України.

За таких умов, суд повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що суд:

*не надав належної оцінки тому, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому зокрема вказано форму вини, мотиви за яких діяв останній, механізм та локалізація завданих ОСОБА_11 ударів, що відповідає комплексу тілесних ушкоджень, описаних у висновку судово-медичного експерта № 2308 від 12.07.2015 року. При цьому зазначено дані про послідовність дії обвинуваченого ОСОБА_10 , які він вчиняв на досягнення своєї мети та нанесення удару ножем в життєво важливий орган - грудну клітину зліва, яке призвело до поранення лівої передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням лівої легені потерпілого. Відомості щодо причетності до інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, іншої особи, не зазначались, оскільки такі дані під час досудового розслідування встановлено не було;

*безпідставно послався на відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей щодо рішень за клопотанням сторін, що не відповідає дійсності, оскільки такі дані зазначено, а саме: у пунктах 48, 49 (заява та розгляд клопотання потерпілої ОСОБА_7 ), 69,70 (заява та розгляд клопотання ОСОБА_10 від 28.05.2015 про долучення розписок і характеристик) та інше. При цьому необґрунтовано вказав на винесення слідчим ОСОБА_13 постанови про проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , поза межами наданих йому повноважень, без включення до групи слідчих, не надавши уваги тому, що потерпілий ОСОБА_11 помер на території Орджонікідзевського району, слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ОСОБА_13 була винесена постанова про призначення СМЕ трупа ОСОБА_11 , яка в подальшому була направлена до Шевченківського РВ для долучення до матеріалів кримінального провадження;

*необґрунтовано зазначив про порушення строків досудового розслідування, оскільки ОСОБА_10 повідомлено про підозру 29.05.2015 р., в подальшому строк досудового розслідування продовжувався до 6-ти місяців. Досудове розслідування було завершено 20.11.2015 р. і справа в цей же день надійшла для розгляду до суду. Після повернення 27.11.2015 року судом обвинувального акту відносно ОСОБА_10 і апеляційного розгляду апеляційної скарги прокурора, обвинувальний акт 20.01.2016 р. надійшов до прокуратури. З метою усунення недоліків зазначених в ухвалі від 27.11.2015 р. ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, де були конкретизовані всі фактичні обставини, на які вказували суд першої і апеляційної інстанцій. При цьому вказані дії були вчинені в межах визначеного 6-ти місячного строку досудового розслідування. 20.01.2016 обвинувальний акт направлено для розгляду до суду та провадження 21.01.2016 надійшло о суду, а тому вважає, що строки досудового розслідування порушено не було.

З огляду на вказане, вважаючи просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляді в суді першої інстанції.

Також прокурор посилається на незаконність оскаржуваної ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 лише до 04.03.2016 року (30 днів), яка в апеляційному порядку оскарженню не підлягає. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 29.02.2016 року дію запобіжного заходу обвинуваченому продовжено до 29.04.2016 року.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілу і її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, захисника, який вважав, що судове рішення необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, виходячи з норм закону, викладених в ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 цієї статті, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. При цьому у підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду, завдання цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно тексту обвинувального акту, орган досудового розслідування таким чином виклав фактичні обставини події, які є предметом дослідження в провадженні, що вони не відповідають іншим матеріалам, а також позиції захисту і позиції потерпілої. Матеріали провадження містять дані про наявність в дійсності таких обставин, які взагалі не наведені в формулюванні обвинувачення, при цьому в обвинувальному акті відсутні посилання на будь-які мотиви, що спростовують твердження захисту і потерпілої. Колегія суддів вважає, що участь в перебігу події, яка є предметом дослідження, іншої особи може суттєво вплинути на повноту і всебічність судового розгляду, а також на права як сторони захисту, так і сторони потерплої.
Колегія суддів вважає, що вказівки суду щодо невідповідності обвинувального акту відносно ОСОБА_10 вимогам ст. 291 КПК України, не суперечать нормі вказаного закону, а підстави, на які послався суд першої інстанції у своїй ухвалі, перешкоджають розгляду обвинувачення щодо ОСОБА_10 в судовому засіданні, оскільки такі обставини свідчать про неконкретність обвинувачення, тобто перешкоджають реалізації права на захист обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані обґрунтованими, а тому ухвала суду не підлягає скасуванню за підстав, наведених в скарзі.

Суд апеляційної інстанції зазначає про необхідність усунення всіх недоліків, які встановлені судом першої інстанції і суворого дотримання вимог закону органами державного обвинувачення з метою виконання вимог ст. 2 КПК України.

Розглядаючи питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити цей строк, оскільки на даний час наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування і суду. Так, ОСОБА_10 не працює, не має постійного джерела доходу і стійких соціальних зв`язків. Колегія суддів приходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 на 60 днів, а саме до 26.06.2016 року.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_10 на 60 днів, а саме до 26.06.2016 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4