Справа № 428/2071/16-к
Провадження № 11-сс/782/60/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу заступника начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5

на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_7 від 22 лютого 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до клопотання, в березні-квітні 2014 року у м.Луганську нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), створене стійке ієрархічне об`єднання, яке, відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», має ознаки терористичної організації. Організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також має розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки, згідно з єдиним планом спільних злочинних дій. Завданням зазначеної організації відповідно до злочинного задуму невстановлених осіб, які сумісно її створили, є застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, а також інших необхідних злочинних дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, шляхом закликів до введення військ Російської Федерації на територію Луганської області, міжнародного ускладнення, дестабілізації суспільно-політичної обстановки в регіоні та державі зокрема, впливу на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також привернення уваги громадськості до політичних поглядів терористів, відповідно до яких державна влада в Україні є нелегітимною. На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків. При цьому на керівників та учасників силового блоку покладається забезпечення стійкості «ЛНР» шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу представники політичного блоку організовують збір та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їхньої діяльності, чим також забезпечують існування вказаного об`єднання нелегітимних представників тимчасово окупованих територій окремих районів Луганської області. «ЛНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. Реалізуючи свої злочинні наміри, нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «ЛНР», в порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, а саме ст.7 (згідно якої місцевий референдум є формою вирішення територіальною громадою питань місцевого значення шляхом прямого волевиявлення; предметом місцевого референдуму може бути будь-яке питання, віднесене Конституцією України, цим законом та іншими законами до відання місцевого самоврядування; на місцевий референдум не можуть бути винесені питання, віднесені законом до відання органів державної влади; порядок призначення та проведення місцевого референдуму, а також перелік питань, що вирішуються виключно референдумом, визначається законом про референдуми) та п.п. 18, 19 ч.1 ст.26 (згідно з яким виключно на пленарних засіданнях місцевих рад вирішується питання прийняття рішення про проведення місцевого референдуму) організовано та проведено т.зв. референдум з питанням «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність Луганської Народної Республіки?», за результатами якого оголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська Народна Республіка».
02 листопада 2014 року представники «ЛНР» в м.Луганську та підконтрольній їй частині Луганської області, всупереч вимогам діючого законодавства України, провели вибори т.зв. «Голови ЛНР та депутатів Народної Ради ЛНР», за результатами яких обрані «Голова ЛНР» - ОСОБА_10 та депутати до складу «Народної Ради ЛНР»., які приступили до виконання повноважень 4 та 17 листопада 2014 року відповідно.
25 листопада 2014 року самопроголошеним «Головою ЛНР» ОСОБА_10 виданий указ № 51/1/01/11/14 від 25.11.2014, згідно якого створена структура виконавчих органів влади «ЛНР», до складу яких, відповідно до Закону ЛНР «Про систему виконавчих органів державної влади Луганської Народної Республіки», крім «Голови ЛНР» увійшли «Рада міністрів ЛНР» та інші органи виконавчої влади (міністерства, комітети, служби, агентства, інспекції, інші). Крім того, 30 червня 2014 року т.зв. «Народною радою Луганської народної республіки» з метою нормативного регулювання діяльності органів прокуратури Луганської народної республіки, видано документ Закон ЛНР «Про прокуратуру» № 17-1, яким визначено, що завданнями «прокуратури ЛНР» є забезпечення верховенства права, законності та правопорядку на території «ЛНР», охорона та захист прав і свобод людини та громадянина, законних інтересів Луганської народної республіки та її народу, та закріпленого «Конституцією ЛНР» державного устрою і суспільно-політичного строю. В січні 2015 року (більш точну дату встановити не виявилось можливим) у громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був обізнаний про протиправний характер дій представників «ЛНР» та наявність у неї ознак терористичної організації, виник умисел, направлений на участь в діяльності вказаної організації.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, ініціював та надав згоду на призначення його в «Генеральну прокуратуру ЛНР» на посаду «прокурора відділу Генеральної прокуратури ЛНР».
Так, у січні 2015 року (більш точну дату встановити не виявилось можливим), на посаду «прокурора відділу Генеральної прокуратури ЛНР», призначений ОСОБА_9 , після чого останній приступив до виконання обов`язків посадової особи незаконно утвореного правоохоронного органу влади «ЛНР», який, відповідно до Закону ЛНР «Про прокуратуру» № 17-1, є складовою частиною єдиної системи правоохоронних органів «ЛНР».
Займаючи посаду «прокурора відділу Генеральної прокуратури ЛНР» ОСОБА_9 , відповідно до положень «Тимчасового Основного Закону (Конституції) ЛНР» від 18.05.2014 № 1-І та Закону ЛНР «Про прокуратуру» від 30.06.2014 № 17-1, з моменту призначення та до теперішнього часу на території України, визнаний Постановою ВРУ № 254-УІП від 17.03.2015 року тимчасово окупованою, вчиняє дії, направлені на участь у діяльності вказаної організації «ЛНР», наділеної ознаками терористичної, а саме активно приймає участь в правоохоронній діяльності незаконно створеної «Генеральної прокуратури ЛНР» не відповідно до законодавства України, а керуючись положеннями виданих органами влади «ЛНР» документів з питань організації діяльності силових та політичних одиниць у структурі організації, зокрема відповідно до Закону ЛНР «Про прокуратуру» від 30.06.2014 № 17-1.
ОСОБА_9 14 січня 2016 року було винесено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
Підозра ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину обгрунтовується наявними матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом огляду ресурсів мережі Інтернет від 19.01.2016 року, який підтверджує перебування ОСОБА_9 , на посаді «прокурора відділу Генеральної прокуратури ЛНР».
Вручити ОСОБА_9 у встановленому КПК України порядку повідомлення про підозру не виявилося можливим, оскільки останній з метою переховування від органів досудового розслідування та суду знаходиться на тимчасово окупованій території України і його точне місцезнаходження не відоме, у зв`язку з чим, письмове повідомлення було вручене в порядку, передбаченому ч.2 ст.135 КПК України.
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що слідчим ОСОБА_8 підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, обгрунтовується лише протоколом огляду ресурсів мережі Інтернет від 09.01.2016 року, який на думку органу досудового розслідування підтверджує перебування ОСОБА_9 на посаді «прокурора відділу Генеральної прокуратури ЛНР», будь-яких інших доказів до суду не надано.
Раніше, ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.09.2015 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260 та ч.3 ст.289 КК України, для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, надані стороною кримінального провадження докази не містять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.02.2016 року та винести нову ухвалу про задоволення клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000248 від 06.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, стосовно ОСОБА_9 .
Відповідно до ч.4 ст.189 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:
1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;
2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
В клопотанні вказувалось на те, що на цей час вручити ОСОБА_9 у встановленому КПК України порядку повідомлення про підозру не виявилося можливим, оскільки останній, згідно протоколу огляду від 09.01.2016 року, перебуває на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим, письмове повідомлення про підозру було вручене в порядку, передбаченому ч.2 ст.135 КПК України.

Тим самим встановлено, що підозрюваний ОСОБА_9 переховується від органу досудового розслідування та, обіймаючи посаду «прокурора відділу Генеральної прокуратури ЛНР», продовжує кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, чим вчиняє дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу. Зазначені обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного.

З огляду на це, посилання слідчого судді на необґрунтованість підозри не може служити підставою для відмови у задоволенні клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, в порушення п.4 ч.1 ст.190 КПК України, слідчим суддею не надано висновку про існування ризику, зазначеного у клопотанні про застосування запобіжного заходу, висновку щодо існування обставин, зазначених у пунктах 1 або 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення слідчого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Згідно клопотання слідчого, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Як слідує з ухвали слідчого судді та журналу судового засудання від 22.02.2016 року розгляд у суді першої інстанції клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_9 відбувався без участі захисника.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.412 КПК України, оскільки судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, так як судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою.

Відповідно до вимог ст.188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою.
Як слідує з матеріалів судового провадження, 18 лютого 2016 року органами досудового розслідування до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області було направлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .

Одночасно до суду було направлено клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частина 4 статті 189 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вбачає наявність обставин, які дають підстави для обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, про що свідчать матеріали судового провадження, а саме: протокол огляду ресурсів мережі «Інтернет» від 19.01.2016 року, який підтверджує перебування ОСОБА_9 на посаді «прокурора відділу Генеральної прокуратури ЛНР» (а.с. 8); витяг з ЄРДР від 06.05.2015 року про розпочате кримінальне провадження №0000248 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України (а.с. 4-5), повідомлення про підозру від 28.01.2016 року ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України (а.с. 6-7), Структурою т.зв. «Генеральної прокуратури ЛНР» в якій зазначено, що ОСОБА_9 займає посаду прокурора у відділу з нагляду за дотриманням законів військовими підрозділами та органами держбезпеки.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 переховується від органів досудового розслідування, оскільки обіймає посаду прокурора відділу «Генеральної прокуратури ЛНР» та перебуває на тимчасово непідконтрольній території, в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Таким чином, існують достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 , одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу та до початку його розгляду, вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 КПК України, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими, наведені у клопотанні слідчого про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, підстави для його задоволення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання слідчого про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Керуючись ст.ст.189, 190, 405, 407, 412, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_7 від 22 лютого 2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2-го відділеня слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 про дозвіл на затримання з метою приводу задовольнити та надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000248 від 06.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

У разі затримання повідомити слідчого в ОВС 2-го відділеня слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 за адресою: м.Сєвєродонецьк, просп.Космонавтів, 18, моб. тел. НОМЕР_1 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: