Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 серпня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2016 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Бахмач Чернігівської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 204 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень з конфіскацією незаконно виготовленої алкогольної продукції.

Вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що ухвала апеляційного суду не містить вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги засудженого, а також в ухвалі не зазначено підстав, з яких скаргу визнано необґрунтованою. Крім того, зазначає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 здійснено Новозаводським районним судом м. Чернігова із порушенням ст.32 КПК на що апеляційний суд увагу не звернув, а також, що апеляційний суд розглянув кримінальне провадження із порушенням ст. 404 КПК України, безпідставно відмовивши в дослідженні доказів, допустимість яких заперечувалась у апеляційній скарзі.
За вироком суду, ОСОБА_6 , в порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року, всупереч затвердженим Постановою КМ № 854 від 30.07.1996 року «Правилам роздрібної торгівлі алкогольними напоями», які мають на меті захист системи оподаткування виробництва та обігу підакцизних товарів, за невстановлених обставин незаконно придбав водно-спиртову суміш, яку зберігав з метою незаконного збуту за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 до 20 серпня 2015 року, коли під час обшуку в зазначеному домогосподарстві працівники податкової поліції виявили та вилучили 155 літрів незаконно виготовлених алкогольних напоїв, котрі зберігались у 19-ти пластикових пляшках об`ємом по 5 л та заповненій на 1/3 пластиковій бочці об`ємом 200 л і не мали відповідних документів на підтвердження походження та якості продукції, а також 350 грн., які використовувались для проведення оперативної закупки у засудженого.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України заслуговують на увагу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком засуджений подав апеляційну скаргу, в якій ставилось питання про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження в зв`язку із недоведеністю його винуватості. На обґрунтування своїх вимог, в доповненнях до апеляційної скарги, крім іншого, ОСОБА_6 посилався на те, що вирок суду обґрунтований на недостовірних, неналежних та недопустимих доказах. Вказував про наявність протиріч у показаннях свідка ОСОБА_8 щодо кількості придбаного ним алкоголю на суді той вказував про придбання 0,5 1 л, хоча в його ж заяві до податкової міліції йдеться про 5 л. Як зазначав засуджений, такий же об`єм рідини було передано на експертне дослідження, однак її походження невідоме. Крім того, останній наводив доводи про порушення, допущені при відібранні та під час проведення експертного дослідження зразків вилученої рідини, підрахунку вартості проведення експертизи, а також зазначав про недоліки висновків експертів, протоколу обшуку його житла.

Переглядаючи кримінальне провадження за вказаною апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення вироку місцевого суду без змін.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження апеляційним судом залишились не виконаними.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги засудженого з доповненнями суті всіх зазначених апелянтом доводів в ухвалі не навів, їх ретельно не перевірив, відповіді на усі доводи апеляційної скарги не дав і свого рішення про залишення без задоволення апеляційної скарги належним чином не мотивував.

Апеляційний суд, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, не надав вичерпної відповіді, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами він визнав наведені в апеляційній скарзі засудженого доводи неспроможними.

Суд апеляційної інстанції фактично не проаналізував доводів щодо незаконності оскаржуваного вироку і не дав оцінки стосовно їх обґрунтованості чи відсутності такої, а фактично просто навів перелік доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

При цьому взагалі поза увагою суду апеляційної інстанції залишились доводи про оцінку доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував вирок, надавши формальну оцінку щодо їх достатності та достовірності, не проаналізувавши їх з точки зору належності та допустимості.

Засуджений, зокрема, акцентував увагу суду у своїй апеляційній скарзі на порушеннях судом першої інстанції наведених вимог процесуального закону при оцінці доказів покладених в основу обвинувального вироку, однак такі доводи не знайшли свого відображення в ухвалі суду, а також не наведено підстав чи норм закону, з яких ці доводи визнані безпідставними.

Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду не містить повноцінної відповіді на твердження апелянта щодо оцінки доказів місцевим судом, а також щодо суперечностей доказів, якими суд обґрунтував вирок.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

В доповненнях до апеляційної скарги засуджений, на підтвердження наведених в ній доводах, просив повторно дослідити відповідні докази (висновки експертів, протоколи обшуку, огляду речей та документів, про результати контролю за вчиненням злочину тощо), однак апеляційний суд, всупереч наведеній вище вимозі кримінального процесуального закону, формально відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.

Таким чином, залишаючи вирок суду першої інстанції без зміни в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 , апеляційний суд, на думку колегії суддів касаційного суду, по-суті, лише перерахував докази, які були викладені у вироку суду першої інстанції, не розкриваючи і не аналізуючи їх змісту, не перевірив та належним чином не проаналізував усі доводи апеляційної скарги засудженого, а доказів, якими вони спростовуються, в ухвалі не навів, а також не навів докладних мотивів прийнятого рішення та обмежився загальними фразами, що аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що докази винуватості засудженого з достатньою повнотою викладені у вироку суду та ним дана належна юридична оцінка.

З огляду на наведене, рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, через що воно підлягає скасуванню, а у справі належить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене, а також відповідно до вимог ст. ст. 94, 95, 439 КПК України, положень глави 31 КПК України дослідити обставини кримінального провадження, звернувши увагу на те, чи є вилучена у ОСОБА_6 водно-спиртова суміш, яку він незаконно придбав та зберігав з метою збуту предметом злочину, передбаченого частиною першою статті 204 КК України - "підакцизним товаром", оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також ретельно перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності вироку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Інші доводи касаційної скарги захисника, у тому числі і дотримання судом першої інстанції вимог ст. 32 КПК, мають бути предметом перегляду суду апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3