Провадження № 1-кс/201/7103/2016
УХВАЛА
Іменем України
13 вересня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2016, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2016, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В клопотанні заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2016 задоволено клопотання у кримінальному провадженні № 0002529 від 16.06.2016 старшого слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, та накладено арешт на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено його використовувати та розпоряджатися. Заявниця вказує, що вона є власником арештованої квартири, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 19.08.2014 та витягом з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2014 за № 25783665.
Арешт майна обмежує її права як власника на вільне володіння, користування та розпоряджання належним мені майном. Вважає, що арешт накладений судом безпідставно, оскільки за змістом ухвали суду громадянка ОСОБА_4 , яка проживала у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 не з власної волі та при не встановлених обставинах підписала довіреність на право продажу своєї квартири договором дарування на невстановлену особу.
Проте згідно з відомостями з Державного реєстру речових правна нерухоме майно станом на 17.08.2016 за № 66047381, громадянка ОСОБА_4 ніколи не володіла правом власності на згадуване майно. Так, свідоцтво про право власності на житло від 02.06.2014 першочергово отримано громадянином ОСОБА_5 , який в подальшому 03.07.2014 шляхом оформлення цивільно-правового договору передав право власності на квартиру громадянину ОСОБА_6 . Заявником право власності на квартиру набуто шляхом укладення 19.08.2014 договору купівлі-продажу. Таким чином, інформація відносно приналежності квартири ОСОБА_4 не відповідає дійсності, а отже не може бути підставою для накладення арешту. Означені обставини свідчать про те, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба та арешт накладено необґрунтовано. Тому, посилаючись на вимоги ст. 174 КПК України, просить клопотання задовольнити.
Заявник в судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду для огляду матеріали кримінального провадження№ 0002529, внесеного до ЄРДР 16.02.2016 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України.
Вислухавши в судовому засідання заявника, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.
Встановлено, що у провадженні слідчого відділу Жовтневого ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0002529, внесеного до ЄРДР 16.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за фактом самоправства.
До Жовтневого ВП звернулася ОСОБА_7 , яка в заяві від 04.05.2016 просила вжити заходи до невставленої особи, яка 13.05.2016, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 шахрайським шляхом заволоділа даною квартирою, чим спричинила їй матеріальні збитки.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 проживала у приміщенні квартири АДРЕСА_2 .
Однак з причин, які жодним чином не можуть відповідати дійсності, реальному уявленню людини та іншим явищам через тривалий час після своєї смерті підписала довіреність на право продажу своєї квартири договором дарування квартиру АДРЕСА_2 на невстановлену в ході досудового розслідування особу.
З метою забезпечення кримінального провадження, запобігання подальшої реалізації нерухомого майна третім особам, що призведе до втрати доказів під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2016 накладено арешт на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено використовувати майно, розпоряджатися об`єктом нерухомого майна.
Заявник, посилаючись на те, що вона є власником вказаної квартири, придбала її на законних підставах у ОСОБА_6 , який, в свою чергу придав її у ОСОБА_5 , вважає, що вона є законним власником квартири, а інформація відносно приналежності квартири ОСОБА_4 не відповідає дійсності, а отже не може бути підставою для накладення арешту.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів оглянутого судом кримінального провадження, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом злочину. Тому ухвалою слідчого судді накладено арешт на дану квартиру з метою запобігання можливості її відчуження, забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Як вказано у ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається третя особа у даному випадку заявник ОСОБА_3 .

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим вживаються заходи щодо встановлення особи, яка самоправно заволоділа спірною квартирою, у т.ч. розглядається можливість такого заволодіння гр. ОСОБА_5 .

Підстави припинення тимчасово вилученого майна вказані і у ст. 169 КПК України, згідно із якою тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 (подання клопотання пізніше наступного робочого дня після вилучення майна), частиною шостою статті 173 цього Кодексу (постановлення ухвали пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання); 4) у разі скасування арешту.
Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 374 КПК України при винесенні вироку суд вирішує питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Проаналізувавши матеріали скарги, приходжу до висновку, що арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений цілком підставно, оскільки квартира є предметом злочину. Враховуючи викладене, у клопотанні слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2016, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1