Справа № 740/2735/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1104/2016
Категорія - ст. 190 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001337 від 11.08.2015 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

- вироком Ніжинського міського суду від 10 березня 1992 року за ч.2 ст.141, ч.2 ст.142, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 43 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського районного суду від 30 серпня 1990 року у вигляді 3 місяців та остаточно призначено покарання 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Ніжинського міського суду від 05 жовтня 1999 року за ч.2 ст. 140, ч.2 ст. 141, 42 КК України (в редакції 1960 р.) до 2 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна;

- вироком Ніжинського міськрайонного суду від 25 травня 2004 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- вироком Ніжинського міськрайонного суду від 18 серпня 2010 року за ч.2 ст.190, ч.1 ст.125, 70 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;

- вироком Ніжинського міськрайонного суду від 24 липня 2013 року за ч.2 ст.190, 69 КК України до покарання у вигляді 510 грн.;

- вироком Ніжинського міськрайонного суду від 18 вересня 2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та його зобов`язано з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 245 грн. 52 коп. процесуальних витрат по справі.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2015 року близько 08 години 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись на території подвір`я АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 та використовуючи довірливі стосунки, які склались між ними внаслідок особистого знайомства, повторно заволодів у ОСОБА_9 велосипедом марки Україна, вартість, якого згідно висновку експерта № 794 від 20.08.2015 року складає 860 грн. 53 коп. Після чого ОСОБА_7 отримавши реальну можливість розпоряджатись велосипедом, з місця скоєння злочину разом із велосипедом зник, чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 860 грн. 53 коп.

Вказані дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України.

Прокурор звертаючись з апеляційною скаргою просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що, на його думку, призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Автор скарги не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, вважає, що призначене обвинуваченому покарання без урахування п.3 ч.1 ст. 65 КК України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року.

Зазначає, що злочин вчинений ОСОБА_7 за ступенем тяжкості відноситься до злочинів середньої тяжкості. Судом також не взято до уваги, що обвинувачений раніше судимий за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, маючи не зняті та не погашені судимості вчинив новий злочин проти власності переслідуючи корисливі мотиви. Крім того, вказує прокурор, що не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який є особою працездатного віку, проте ніде не працює. Більше того, стверджує що раніше призначені ОСОБА_10 покарання не сприяло досягненню мети визначеної в ст. 50 КК України, а тому застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України є явно несправедливим, а мотиви застосування цих норм судом такими, що не в повній мірі відповідають п.9 вказаного Пленуму ВСУ.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу з мотивів в ній зазначених, думку обвинуваченого, який просив вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

15 липня 2015 року близько 08 години 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись на території подвір`я АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 та використовуючи довірливі стосунки, які склались між ними внаслідок особистого знайомства, повторно заволодів у ОСОБА_9 велосипедом марки Україна, вартість, якого згідно висновку експерта № 794 від 20.08.2015 року складає 860 грн. 53 коп. Після чого ОСОБА_7 отримавши реальну можливість розпоряджатись велосипедом, з місця скоєння злочину разом із велосипедом зник, чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 860 грн. 53 коп.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном, що належить ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції та апеляційної обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю і щиро розкаявся. В засіданні апеляційного суду також підтвердив свою позицію, показав, що скоїв злочин за обставин, встановлених органами досудового розслідування, не оспорював як фактичних обставин справи, так і кваліфікації його дій і просив вирок місцевого суду залишити без змін.

Згідно з вимогами ст. 349 ч.3 КПК України, судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження та вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однак зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції при винесенні вироку були дотримані не у повному обсязі, про що правомірно йдеться у поданій апеляційній скарзі прокурора.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, ОСОБА_7 скоїв повторний злочин через незначний час після відбуття покарання за попередній злочин. Раніше він неодноразово судимий за умисні злочини проти власності. Вказане дає підстави колегії суддів для висновку, що обвинувачений схильний до скоєння умисних злочинів, тому звільнення цієї особи від покарання з випробуванням є неправильним, фактично раніше неодноразово судима особа не несе відповідальності за скоєний злочин, і за даних обставин обвинуваченому слід призначити реальне покарання, без звільнення від нього.

Колегія суддів, скасовуючи вирок суду, вважає необхідним ухвалити новий вирок, яким на підставі частини 1 статті 421 КПК України, застосувати закон про більш суворе покарання, оскільки в даному випадку це питання порушене в апеляційній скарзі прокурора.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів апеляційного суду, постановляючи даний вирок, враховує справедливий баланс між вартістю майна, яким заволодів ОСОБА_10 , яке є порівняно невеликим і було повернуто потерпілому, тим, що потерпілий на даний час помер і відсутня особа, інтереси якої повинен захищати суд, та покаранням, яке слід призначити обвинуваченому. З урахуванням усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 413,420, 376 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді штрафу в 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4