У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено: за статтею 395 Кримінального кодексу України (далі - КК) до арешту на строк шість місяців; за частиною другою статті 187 КК до позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі частини першої статті 70 КК остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Апеляційний суд Тернопільської області ухвалою від 13 листопада 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а зазначений вирок - без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2016 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 - залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_4 подав заяву про перегляд Верховним Судом України зазначених судових рішень на підставі пункту 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження в частині засудження ОСОБА_5 за частиною другою статті 187 КК з тієї підстави, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, захисник зазначає, що касаційний суд, погодившись із рішеннями судів нижчих інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 187 КК, неоднаково застосував одні і ті самі норми права, передбачені пунктом 3 частини першої статті 284 та статтею 439 КПК. При цьому посилається на допущену по справі неповноту досудового і судового слідства, вважає що судові рішення щодо ОСОБА_5 було ухвалено з порушенням чинних норм процесуального законодавства, а саме - суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій послалися на підтвердження його винуватості на докази, які є недопустимими, оскільки були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод засудженого.

Стверджує також, що суд касаційної інстанції безпідставно не взяв до уваги ті обставини, що апеляційний суд, наводячи у своєму рішенні докази на спростування доводів апеляційної скарги захисника, послався на показання свідків, які вони давали в суді першої інстанції, безпосередньо не дослідивши їх показання під час судового провадження з перегляду рішення, ухваленого судом першої інстанції. Зазначає, що свідка ОСОБА_6 взагалі не було допитано стороною захисту в суді першої інстанції, а слідча дія - пред'явлення особи для впізнання проводилась без участі захисника, чим порушено право засудженого на захист.

На підтвердження неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, захисник ОСОБА_4 долучив до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року, 23 вересня 2015 року, 01 березня 2016 року, 25 травня 2016 року, 09 червня 2016 року.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Положення пункту 2 частини першої статті 445 КПК встановлюють, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Проте Верховний Суд України має обмежені повноваження щодо перегляду рішень касаційної інстанції на предмет установлення однаковості/неоднаковості у правозастосуванні.

Відповідно до положень зазначених статей КПК до компетенції Верховного Суду України не входить розгляд помилок щодо фактів чи порушень кримінальних процесуальних норм та іншого законодавства України, нібито допущених судами першої та апеляційної інстанцій. Верховний Суд України має лише повноваження визначати правильність/неправильність тлумачення та застосування судом касаційної інстанції норм матеріального чи процесуального права за особливих вимог та застережень, визначених конкретними підставами перегляду судових рішень за статтею 445 КПК.

При цьому підстава, визначена пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, передбачає необхідність здійснення заявником порівняння оспорюваного ним рішення суду касаційної інстанції з іншим рішенням цього ж суду на предмет однаковості/неоднаковості застосування ним однієї і тієї самої норми Кримінального процесуального кодексу, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

У своїй заяві захисник ОСОБА_4 не навів належного обгрунтування підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК (неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Як вбачається зі змісту заяви, доводи захисника зводяться виключно до твердження про істотні порушення кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 187 КК, що не може бути предметом перегляду Верховного Суду України в порядку глави 33 КПК. Адже вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом України судових рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності.

Крім того, згідно зі статтею 449 КПК до заяви слід додавати копії інших судових рішень відповідно до підстави, на якій подається заява. Долучені до заяви захисника ОСОБА_4 копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року, 23 вересня 2015 року, 01 березня 2016 року, 25 травня 2016 року, 09 червня 2016 року, надані ним для порівняння, мають невідоме походження, що позбавляє Верховний Суд можливості вважати їх достовірними (текст судового рішення, що надається для порівняння, має бути отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень або з офіційної публікації - частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року).

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана захисником ОСОБА_4 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_5.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_11 ОСОБА_10