Номер провадження: 11/785/62/16
Номер справи місцевого суду: 500/1532/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2016 року м. Одеса

Колегія судів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

та засудженої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2016 р., у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, із початковою середньо освітою, не заміжньої, має чотирьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
30.03.2012р. за ст. 15 ч. 1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання, з випробуванням строк якого встановлений 1 рік,
16.12.2014р. за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.186, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі,
засудженої за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.185 КК України, вчинені нею до ухвалення першого вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р. (І V епізоди);
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України, вчинених нею до ухвалення першого вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р. (І V епізоди), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України (І V епізоди) у виді позбавлення волі строком на чотири роки та за першим вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р., яким вона засуджена за ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, та визначено їй покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк чотири роки та один місяць.
Крім того, призначено ОСОБА_8 покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, вчинений нею після ухвалення першого вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р. (VІ епізод) у виді позбавлення волі на строк один рік, у силу ст. 71 КК України ОСОБА_8 із повністю невідбутого нею покарання у виді чотирьох років та одного місяця позбавлення волі, призначеного їй на підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів по даному вироку за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.185 КК України (І V епізоди) та за першим вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р., частково приєднано до покарання, призначеного за даним вироком за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, вчинений нею після ухвалення першого вироку (VІ епізод), три роки та два місяці позбавлення волі, та ОСОБА_8 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та два місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та 2 (два) місяці та за другим вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 р., яким вона засуджена за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі, та визначено їй остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк чотири роки та шість місяців.
У силу ч. 4 ст. 70 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, частково відбуте нею покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 р. в період з 08.08.2014 р. по 16.01.2015 р. та з 20 по 21 лютого 2014 року, виходячи з розрахунку, встановленого ч. 5 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також період відбуття нею покарання у виді позбавлення волі з 16 січня 2015 року до 01 лютого 2016 року, виходячи з розрахунку день за день.
У силу ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 08 квітня по 28 липня 2011 року, з 16 по 30 січня 2013 року, а також з 01 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 визнана винною в скоєні наступних кримінальних правопорушень.
Так, ОСОБА_8 в період з 05 грудня 2010 року по 30 квітня 2012 року в м. Ізмаїл Одеської області умисно, керуючись корисливим мотивом, вчинила ряд умисних злочинів проти власності, чим завдала потерпілим матеріальні збитки, після чого з місця вчинення злочинів зникала та розпоряджалася викраденим майном на власний розсуд. Зазначені злочини були вчинені ОСОБА_8 за таких обставин.
1) Так, 05 грудня 2010 року приблизно о 14:00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи на території Ізмаїльського центрального ринку Ізмаїльського РПС, розташованого по вул.28 Червня, 70, біля торгового контейнера № 1241, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , яке виразилося в поштовху рукою ззаду в область попереку, внаслідок чого останній втратив рівновагу, відкрито викрала із задньої кишені його брюк гроші в сумі 260 грн. та, ігноруючи законні вимоги ОСОБА_9 про припинення протиправних дій, з викраденим відкрито зникла з місця вчинення злочину.
2) Далі, 27 березня 2011 року приблизно о 14:30 годині, діючи повторно, спільно та за попередньою змовою з неповнолітньою ОСОБА_10 , засудженою за вчинення цього злочину вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2013 р., зміненого ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.02.2014 р., з метою таємного викрадення чужого майна на Ізмаїльському центральному ринку Ізмаїльського РПС, розташованого на вул. 28 Червня, 70, підійшли до торгового контейнера № НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_11 , де, скориставшись тим, що остання відвернулася, спільно з ОСОБА_10 таємно викрали шість бюстгальтерів вартістю по 65 грн. кожний на загальну суму 390 грн., пеньюар вартістю 110 грн., що належали ОСОБА_11 , завдавши збиток на загальну суму 500 грн.
3) Крім того, 07 квітня 2011 року приблизно о 17:00 годині ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті вул. Пушкіна та вул. 28 Червня, діючи повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшла до ОСОБА_12 , потім, знаходячись поряд з ним, засунула свою руку у внутрішню кишеню куртки ОСОБА_12 , звідки відкрито викрала належні йому гроші в сумі 2 400 грн. та, ігноруючи законні вимоги ОСОБА_12 про припинення протиправних дій, ОСОБА_8 з викраденим відкрито зникла з місця вчинення злочину.
4) Також, 19 серпня 2011 року о 13:42 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою викрадення чужого майна, спільно та за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись в магазині «Товари для дітей», розташованого по просп. Суворова, 56, шляхом вільного доступу із зала даного магазину таємно викрали майно, що належали власниці магазину «Товари для дітей» ОСОБА_13 , чим завдали збиток на загальну суму 347,10 грн.
5) Крім того, 10 вересня 2011 року приблизно о 13:00 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні магазину «Веснянка», розташованого по вул. Пушкіна, 56-а, шляхом вільного доступу з прилавка в залі даного магазину таємно викрала майно, вартістю 243,90 грн., що належала власниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_14 .
6) Також, 30 квітня 2012 року, о 13:00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вул. 28 Червня у кафе «Чайка», з метою викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно викрала майно, що належать ОСОБА_15 , завдавши йому збиток на загальну суму 425 грн.
У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_8 повністю визнала себе винною в обсязі пред`явленого їй обвинувачення та щиро розкаялася у вчиненні злочинів, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, зокрема перелік та вартість викраденого нею майна.
В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 просить змінити вирок та пом`якшити їй покарання, з тих підстав, що суд не взяв до уваги ті обставини, що вона розкаялась у скоєних злочинах, вину повністю визнала, має на утриманні 4-х неповнолітніх дітей.
Заслухавши виступ судді-доповідача, виступ засудженої, яка підтримала подану апеляційну скаргу та в останньому слові просила їх задовольнити, виступ прокурора, який просив апеляцію залишити без задоволення, а вирок без змін, перевіривши та дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Так, вина засудженого ОСОБА_8 в тому обсязі як це визнав суд, встановлена доказами, приведеними у вироку, яким дана належна оцінка, та підтверджується дослідженими в судовому засіданні в судді першої інстанції доказами,
Не оскаржуються обставини справи і в поданій ОСОБА_8 апеляційній скарзі.
Вирок у відношенні ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, оскільки судом мотивовано прийнято до уваги повне визнання підсудною ОСОБА_8 своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальних висновках та в постанові про зміну обвинувачення, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду першої інстанції не виникало сумнівів в добровільності та істинності позиції підсудної. У зв`язку з чим, згідно ч. 3 ст. 299 КПК 1960 р., суд першої інстанції аргументовано, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом підсудного ОСОБА_8 , а також дослідженням доказів, що стосуються її особи. При цьому судом роз`яснено учасникам судового розгляду, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Згідно даним акту комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 939 від 23.11.2011 р., ОСОБА_8 яким-небудь хронічним психічним захворюванням, слабоумством не страждала і не страждає. На момент інкримінованих їй діянь ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, могла в повні мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, брати участь у слідчих діях і предстати перед судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.с. 157 161).
Відповідно до даних акту комплексної комісійної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 327 від 10.05.2011 р., ОСОБА_8 виявляє пограничну розумову відсталість, пов`язану, передусім, з явищами соціально-педагогічної занедбаності, особливостями виховання (по типу гіпоопіки), характерологічними загостреннями. Такі індивідуально-психологічні особливості досліджуваної, як обмеженість кругозору, не сформованість системи ціннісних орієнтацій, моральних правил і установок, зниження здатності до планування поведінки та прогнозування наслідків вчинюваних вчинків, гедоністична спрямованість поведінки з ситуативним задоволенням виниклих бажань і прагнень без потрібної оцінки ситуації та її наслідків, сприяючи формуванню асоціальних стереотипів поведінки, не зумовили вчинення даних конкретних злочинів і не знижували здатності ОСОБА_8 контролювати свої дії і вчинки. Вона в повній мірі правильно могла усвідомлювати характер досліджуваних в справі подій, зокрема, розуміла їх правові наслідки. Дії ОСОБА_8 в досліджуваних ситуаціях носили послідовний, цілеспрямований характер, вона в повній мірі могла керувати своїми діями, розуміти їх характер та значення. ОСОБА_8 яким-небудь хронічним психічним захворюванням не страждала і не страждає. На момент вчинення інкримінованих їй діянь ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, могла в повні мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 психічних розладів не виявляє, може розуміти значення своїх дій та керувати ними, може брати участь в слідчих діях і предстати перед судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 3 а.с. 160 166).
З наведених причин, суд першої інстанції визнав покази ОСОБА_8 правдивими та достовірними, а саму ОСОБА_8 осудною та такою, що підлягає кримінальній відповідальності.
Таким чином, суд вважає, що досліджені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.
Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні нею злочинів, та мотивовано кваліфікував її дії за: ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до ст.65 КК України враховував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме: ОСОБА_8 вчинила тяжкі злочини та злочини середньої тяжкості, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.с. 165, т. 3 а.с. 153), за місцем навчання характеризується посередньо (т. 3 а.с. 184).
Крім того, до обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції мотивовано відніс з`явлення із зізнанням, щире каяття, а також добровільне відшкодування завданого збитку.
До обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, мотивовано відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння по епізоду таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_15 .
З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що у відповідності до вимог кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, ОСОБА_8 необхідно для її виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки у випадку застосування більш м`яких видів покарань, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, не буде досягнута мета покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно врахував те, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, по І V епізодам, вона вчинила до ухвалення вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р., яким вона засуджена за ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі та в силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від його відбування з випробуванням строком на один рік, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, по VІ епізоду після ухвалення вказаного вироку у період встановленого їй іспитового строку. Суд першої інстанції мотивовано врахував, що призначене ОСОБА_8 покарання по вказаному вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р. у виді одного року позбавлення волі не відбуте нею повністю.
Крім того, при призначенні покарання підсудній ОСОБА_8 суд у відповідності до ст. 399 КПК 1960 р. також врахував вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ), що викладені в його ухвалі від 10.12.2015 р. (т. 6 а.с. 17 18).
Так, відповідно до ст. 399 КПК 1960 р. вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.
За змістом вказаної ухвали ВССУ від 10.12.2015 р. вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10.02.2015 р. щодо ОСОБА_8 у цій справі було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд з тієї підстави, що ОСОБА_8 було призначено покарання всупереч вимогам ст. 70 КК, а також роз`яснень, що містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». При цьому зазначено, що крадіжку майна ОСОБА_15 ОСОБА_8 вчинила через місяць після постановлення вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р., яким вона засуджена за ч. 2 ст.15 і ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, зі звільненням її на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, а крадіжки майна інших потерпілих та грабежі вона вчинила в період з 05.12.2010 р. по 10.09.2011 р., тобто до засудження за попереднім вироком. Однак суд всупереч вимогам закону не призначив їй покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК, чим неправильно застосував кримінальний закон, що потягло призначення занадто м`якого покарання.
У зв`язку з викладеним, за змістом ст. 70, 71 КК України, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у абз. 6 п. 25 його постанови від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами та доповненнями), коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
Тому, враховуючи викладене, ухвалу ВССУ від 10.12.2015 р., а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції мотивовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 спочатку слід призначити покарання в силу ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, вчинених до постановлення першого вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р. (це І V епізоди); після чого в силу ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за І V епізодам по даному вироку і за першим вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р.
Крім того, суд першої інстанції мотивовано ОСОБА_8 визначив покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України по VІ епізоду, де потерпілим є ОСОБА_15 , а потім ОСОБА_8 в силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднав із повністю невідбутого нею покарання, призначеного в силу ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів по даному вироку за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України (І V епізоди) та за першим вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 30.03.2012 р., до покарання, призначеного за даним вироком за ч. 2 ст. 185 КК України (VІ епізод), три роки та два місяці позбавлення волі.
Крім того, суд також врахував те, що ОСОБА_8 вчинила усі злочини за даним вироком до ухвалення вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 р., яким вона засуджена за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.186, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі, яке підсудна ОСОБА_8 відбула частково, а саме: попереднє ув`язнення з 08 серпня 2014 року до набрання вказаним вироком законної сили, тобто до 16 січня 2015 року; а також з 20 по 21 лютого 2014 року; період відбуття покарання з 16 січня 2015 року до 01 лютого 2016 року, коли у даній кримінальній справі була винесена постанова про тимчасове залишення підсудної ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі (т. 6 а.с. 33 34), а тому остаточно ОСОБА_8 правильно призначив покарання в силу ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком та за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 р.
При цьому в силу другого речення ч. 4 ст. 70 КК України в строк остаточно призначеного покарання зарахував покарання, частково відбуте нею за вказаним попереднім вироком суду від 16.12.2014 р. за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, а саме попереднє ув`язнення ОСОБА_8 за вказаним попереднім вироком від 16.12.2014 р. в період з 08.08.2014 р. по 16.01.2015 р. та з 20 по 21 лютого 2014 року, виходячи з розрахунку, встановленого абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також період відбуття нею покарання у виді позбавлення волі за вказаним попереднім вироком від 16.12.2014 р. з моменту набрання ним законної сили, а саме з 16 січня 2015 року, до винесена постанови про тимчасове залишення підсудної ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі у даній справі (т.6 а.с. 33 34), тобто до 01 лютого 2016 року, виходячи з розрахунку день за день.
Зокрема, судом першої інстанції, правильно встановлено, що ОСОБА_8 затримувалася по даній справі 08 квітня 2011 року, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.04.2011 р. (т. 3 а.с. 61 63), та утримувалася під вартою до 28 липня 2011 року, коли постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області запобіжний захід відносно неї був змінений на підписку про невиїзд (т. 4 а.с. 87 88). Після чого 16 січня 2013 року ОСОБА_8 знову була затримана (т. 5 а.с. 123), у зв`язку з тим що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2012 р. запобіжний захід відносно неї був змінений на взяття під варту, та перебувала під вартою до 30 січня 2013 року, коли запобіжний захід відносно неї був змінений на підписку про невиїзд (т. 5 а.с. 135 136). Після цього в період відбуття нею покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 р. постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2016 р. вона була залишена в Ізмаїльській установі виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№ 22) до закінчення судового розгляду у даній кримінальній справі.
На ряду з викладеним, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, за необхідне продовжити залишення підсудної ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили в Ізмаїльській установі виконання покарань, у зв`язку з чим строк покарання їй слід обчислювати з 01 лютого 2016 року, та в силу ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_8 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08 квітня по 28 липня 2011 року, з 16 по 30 січня 2013 року, а також з 01 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є Законним та мотивованим, а тому він не підлягає скасуванню чи зміні.
Керуючись: п. п. 9, 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. ст. 321 324, 332 КПК України 1960 р., ст.ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2016р., у відношенні неї - без змін.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_16 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)

Копія вірна.

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2