Справа № 457/198/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/15/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянувши кримінальне провадження №000086 від 26 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України
за участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_11
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 18 червня 2015 року
в с т а н о в и л а :
цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 187 КК України та виправдано за ч.2 ст. 187 КК України. Видатки в сумі 23 160 грн. 80 коп. ЦА МВС України за проведення екстрадиції з Чеської Республіки громадянина України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято на рахунок держави.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що він 17.04.2005р. близько 22 год. 30 хв. у групі осіб з невстановленою слідством особою із застосуванням фізичного насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, підбіг ззаду до ОСОБА_13 , який йшов по вул. Чорновола у м. Бориславі неподалік МПП «Тейлор», штовхнув його рукою в плечі внаслідок чого останній упав, та наніс йому ще один удар рукою в обличчя, чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа із зміщенням, саден в ділянці чола справа, на спинці носа зліва, садна та синця навколо них, на верхній повіці лівого ока, синців на слизовій оболонці верхньої губи та лівої щоки, в ділянках правого стегна та правої гомілки, на підборідді зліва, в ділянках правого плеча та лівого ліктьового суглобу, синця з поверхневим осадненням в ділянці лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 396 від 21.04.2005 року, а саме: тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа разом із саднами в цій ділянці, відносяться до категорії легких, що викликали короткочасний розлад здоров`я, а всі інші ушкодження до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого заволодів мобільним телефоном ОСОБА_13 марки «Моtогоlа Тіme ехро», вартістю 190 грн.

В апеляційній скарзі, прокурор просить вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 18.06.2015, яким ОСОБА_12 визнано невинуватим і виправдано за ч.2 ст.187 КК України скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неповнотою судового розгляду, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і постановити новий вирок, за яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України у виді 1 року 8 місяців 14 днів позбавлення волі. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 судові витрати видатки ЦА МВС України на проведення екстрадиції громадянина України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з Чеської Республіки, які становлять 23160,80 гривень.
Вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, за якими у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, у своєму вироку не навів вмотивований висновок про те, чому він бере до уваги одні докази, а відкидає інші. Крім цього, не усім доказам, що були зібрані на досудовому розслідуванні, так і поданим у ході судового розгляду, надано відповідний аналіз та належну правову оцінку.

Зокрема, жодним чином не обґрунтовано, чому судом не взято до уваги показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 колишнього ДІМ Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області про те, що жодного психологічного тиску при складенні протоколу явки з повинною 18.04.2005р. на ОСОБА_12 та написанні ним розписки від 18.04.2005р., в якій обвинувачений зазначив, що він зобов`язується відшкодувати збитки за викрадений у ОСОБА_13 мобільний телефон, не чинив, а наведене формулювання є формальним та нелогічним. Поряд з цим, суд, посилаючись лише на доводи обвинуваченого та покази потерпілої, яка в судовому засіданні пояснила, що фактично не приймала участі у досудовому розслідуванні, жодним чином не мотивував, чому відкидає як недопустимі докази протокол явки з повинною від 18.04.2005р. ОСОБА_12 та розписку останнього від 18.04.2005р. Також судом не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_15 , який першим приїхав до ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_13 після вчинення обвинуваченим розбійного нападу.

Крім цього, судом у вироку зазначено про неможливість зробити однозначний висновок про те, які саме тілесні ушкодження, коли і ким зазначені у виновку судово-медичної експертизи № 396 від 21.04.2015, незважаючи на те, що у ході судового розгляду вказане питання не ставилось на обговорення та досліджувалось взагалі. Натомість в такому випадку була об`єктивна необхідність допитати в судовому засіданні відповідного експерта, про що клопоталось стороною обвинувачення. Також, суд в порушення вимог ч. 3 ст. 370 КПК України описав у рішенні та посилався на доказ - висновок судово-медичної експертизи № 398 від 19.04.2005 р., який не був предметом дослідження у судовому засіданні та не пропонувався будь-якою із сторін для дослідження.
Також, прокурор звертає увагу, що суд 11.06.2015 по завершенню слухання кримінального провадження видалився до нарадчої кімнати для складення вироку, який було проголошено 18.06.2015. В порушення вимог ст. 367 КПК України суд порушив таємницю наради суддів та під час перебування в нарадчій кімнаті продовжував розглядати інші справи. У підтвердження цього згідно інформації, зазначеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна постанова Трускавецького міського суду Львівської області у справі № 457/593/15-п від 12.06.2015, яку розглядав суддя ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку виправданого ОСОБА_7 та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно із ст. 368 КПК України, суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

- вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

- кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

- в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України та ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ці вимоги закону судом 1-ї інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_12 та постановленні рішення за його результатами дотримані належним чином.

Як правильно наведено у вироку суду першої інстанції, пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні злочину за ч.2 ст. 187 КК України ґрунтується виключно на припущеннях.
Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого, оскільки є недоведеним, що дане кримінальне правопорушення за ч.2 ст.187 КК України є вчинене саме ОСОБА_12 , суд вийшов із наступного:
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 винуватим себе не визнав та надав пояснення, що не причетний до розбійного нападу, що йому інкримінують.

Також, потерпіла ОСОБА_16 показала, що після повернення із заробітків з м. Москви до м. Борислава зі слів брата їй стало відомо про обставини справи, разом з тим, не вияснила у нього, чи саме обвинувачений ОСОБА_12 викрав у її брата телефон та побив його.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердив показання ОСОБА_12 та показав, що 17.04.2005 року до нього зателефонував ОСОБА_12 і сказав, що незнайомий мужчина напав на нього, веде себе неадекватно, вимагає телефон, який нібито в нього вкрали. Він приїхав на таксі і став запитувати в незнайомого мужчини, що він хоче від ОСОБА_12 . Той став говорити, що пропав його мобільний телефон, і він думає, що цей телефон в нього могли забрати хлопці, що били його. Він побачив ОСОБА_12 , який йшов до під`їзду, спіймав його, так як подумав, що він міг бути з тими хлопцями. ОСОБА_15 запропонував мужчині поїхати до нього додому, щоб вияснити, чи був в нього телефон, чи він просто придумав. Вони всі разом сіли в таксі і поїхали додому до цього мужчини, щоб вияснити, чи був у нього телефон. Приїхавши, вони розказали ситуацію і спитали в батьків, чи був в нього телефон. Однак батьки не захотіли відповісти, чи був у їх сина телефон і який саме. Тоді він викликав міліцію.
Крім того, свідок ОСОБА_17 показала, що по даній справі їй нічого не відомо.
Судом першої інстанції також досліджені письмові докази:

-висновок судової медичної експертизи №396 від 21.04.2005 року, згідно з яким у гр. ОСОБА_13 , були наявні тілесні ушкодження: закритий перелом носа із зміщенням, садна в ділянці чола справа, на спинці носа зліва, садна та синець навколо них, на верхній повіці лівого ока, синці на слизовій оболонці верхньої губи та лівої щоки, в ділянках правого стегна та правої гомілки, на підборідді зліва, в ділянках правого плеча та лівого ліктьового суглобу, синець з поверхневим осадненням в ділянці лівого колінного суглобу. Вказані ушкодження виникли внаслідок ударної взаємодії з тупими їй предметами, не виключено в термін вказаний освідуваним та зазначений в медичних документах. Тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа разом із саднами в цій ділянці, як місцями прикладання травмуючої сили, що малось у ОСОБА_13 по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких, що викликало короткочасний розлад здоров`я, всі інші ушкодження, що мались у нього - до категорії легких тілесних ушкоджень /т.1. а.с.10-11/;
-висновок судово-медичної експертизи №398 від 19.04.2005 року, яким встановлено, що у гр. ОСОБА_12 , малися тілесні ушкодження у вигляді саден на чолі зліва, в ділянці носа, лівого колінного суглобу, синця на спинковій поверхні правої китиці. Вказані ушкодження виникли внаслідок взаємодії з тупими твердими предметами не виключено в термін вказаний освідуваним і по ступеню тяжкості і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень./т.1 а.с. 15/
Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неможливо зробити однозначний висновок про те, які саме тілесні ушкодження, коли і ким, зазначені у висновку судово-медичної експертизи №396 від 21.04.2005 року, були заподіяні потерпілому ОСОБА_13 .
Крім цього, на думку прокурора, зазначеній в апеляційній скарзі, суд жодним чином не мотивує, чому відкидає, як недопустимі докази протокол явки з повинною від 18.04.2005 р. ОСОБА_12 та розписку останнього від 18.04.2005 року.

З приводу цього твердження апелянта, слід зазначити, що суд, навпаки, обґрунтував свій висновок з даного приводу та вказав, що при оцінюванні на предмет допустимості, у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України від 13.04.2012 року, як докази протоколу явки з повинною від 18.04.2005 року та розписки від 18.04.2005 року ОСОБА_12 , що він зобов`язується відшкодувати збитки за викрадений мобільний телефон або повернути такий телефон, судом встановлено, що лише в протоколі явки з повинною від 18.04.2005 року ДІМ Бориславського МВ ГУ МВС України ОСОБА_14 зазначив, що саме ОСОБА_12 скоїв розбійний напад 17.04.2005 року на потерпілого ОСОБА_13 , а обвинувачений ОСОБА_12 в розписці зазначив, що він зобов`язується відшкодувати збитки за мобільний телефон, який він вирвав у потерпілого ОСОБА_13 . В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 заперечив вчинення психологічного чи фізичного тиску на обвинуваченого та зазначив, що йому невідомо про те, чи писав скарги ОСОБА_12 .
Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до переконання, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, органи досудового розслідування з 19.04.2005 року так і не забезпечили ефективного розгляду заяви обвинуваченого ОСОБА_12 щодо застосування до нього психологічного насильства при складенні протоколу явки з повинною ДІМ Бориславського МВ ГУМВС України ОСОБА_14 , а відтак, як протокол явки з повинною від 18.04.2005 року, так і розписку від 18.04.2005 року суд відкидає як недопустимі докази
Крім того, протягом усього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_12 наполягав на своїй непричетності до інкримінованого йому розбійного нападу. Інших об`єктивних даних, інших доказів, крім протоколу явки з повинною та розписки ОСОБА_12 , про причетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, органами досудового розслідування не зібрано, як і не стверджено цього і із показань у суді потерпілої ОСОБА_16 , яка подавала до суду письмові заяви, в яких вважає, що даний злочин вчинений не ОСОБА_12 , обвинувачення відносно нього є надуманим і претензій до останнього не має (Т.2 а.п. 255, 277)
Також, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду доводи прокурора про те, що суд, 11.06.2015, видалившись до нарадчої кімнати для прийняття рішення порушив таємницю наради суддів та під час перебування в нарадчій кімнаті продовжував розглядати інші справи. З цією метою апеляційним судом було витребувано та оглянуто матеріали справи №457/593/15-п про вчинення ОСОБА_18 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Як вбачається з довідки, наявної у матеріалах адміністративної справи, така дійсно була знята з розгляду 12 червня 2016 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по справі №457/198/14-к, а згідно з постановою судді Трускавецького міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року про виправлення описки постановлено вважати датою винесення постанови "19.06.2015 р.", а не "12.06.2015 р."
Крім того, відповідно до листа Державної судової адміністрації України від 11 грудня 2015 року №15-18797/15 електронну копію судового рішення у справі №457/593/15-п прийнято до бази даних ЄДРСР 1 липня 2015 року, а відтак, стверджувати про те, що рішення у адміністративній справі було постановлено 12 червня 2015 року, тобто під час перебування суду у нарадчій кімнаті у справі відносно ОСОБА_12 , немає підстав.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд, переглянувши рішення суду 1-ї інстанції, визнає обґрунтованим його висновок про те, що жодним із досліджених доказів, наданих стороною обвинувачення, не доведено, що саме ОСОБА_12 вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_13 .

Отже, постановлений відносно обвинуваченого виправдувальний вирок слід визнати таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є умотивованим та законним.

Підстави для його скасування та постановлення нового (обвинувального) вироку, про що просить прокурор, відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 000086 від 26 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 18 червня 2015 рокуу відношенні виправданого ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4