Ухвала
іменем україни
24 травня 2016 року м. Київ

Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000351, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 23 КПК безпосередньо не дослідивши доказів, дав їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість постановленої ухвали. При цьому зазначає, що апеляційний суд, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , не навів в ухвалі переконливих мотивів для прийняття такого рішення.
За вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 4 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 19 квітня 2013 року приблизно о 14.00 год. біля магазину «У Максима», що знаходиться на вул. Леніна в смт Шрамківка Драбівського району Черкаської області під час оперативної закупівлі збув ОСОБА_7 за 150 грн 4, 41 г особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (у перерахунку на суху речовину).
За апеляційною скаргою засудженого Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 02 жовтня 2015 року скасував вирок суду першої інстанції і закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК (не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпано можливості їх отримати).
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.

У силу ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Згідно зі ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права. В разі встановлення допущених місцевим судом порушень матеріального або процесуального закону при судовому розгляді справи і винесенні судового рішення суд апеляційної інстанції приймає рішення про зміну або про скасування вироку на підставах, передбачених ст. 409 вказаного Кодексу.

Зважаючи на ці законодавчі положення та приписи ст. 419 вказаного Кодексу, суд апеляційної інстанції зобовязаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог апеляційний суд дотримався.

Приймаючи рішення про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, апеляційний суд виходив із того, що по справі відсутні допустимі докази збуту останнім наркотичних засобів ОСОБА_7 19 квітня 2013 року.

З вироку суду першої інстанції убачається, що суд визнав ОСОБА_6 винуватим, пославшись на докази, які не мають відношення до подій 19 квітня 2013 року. Натомість, вищевказані докази стосуються події, яка не ставилась в провину ОСОБА_6 органами досудового слідства і, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 377 КПК, не могла бути предметом дослідження судом першої інстанції (заява про добровільну видачу від 12 квітня 2013 року, рапорт про добровільну видачу від 17 квітня 2013 року, протокол огляду предметів від 13 квітня 2013 року, постанова про визнання речовими доказами та долучення до матеріалів провадження від 13 квітня 2013 року, висновок експерта від 15 квітня 2013 року).
Крім того, інші докази, на які послався суд першої інстанції, виходячи зі змісту ст. 87 КПК, обґрунтовано визнані апеляційним судом недопустимими, так як вони були отримані з порушенням вимог КПК, оскільки оперативна закупівля наркотичних засобів щодо ОСОБА_6 усупереч глави 21 КПК проводилась за відсутності процесуального рішення про її проведення.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вмотивовано закрив кримінальне провадження.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 23 КПК є безпідставними, оскільки стороною обвинувачення не спростовані доводи щодо недопустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний вирок.
Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_6 систематично займався збутом наркотичних засобів. Відсутні будь-які дані про порушення оперативно-розшукової справи, її номер та строки проведення таких дій щодо ОСОБА_6 , немає посилання на джерело отримання коштів, які вручались ОСОБА_7 для проведення оперативної закупівлі. Водночас обвинувачення також ґрунтується на показаннях покупця ОСОБА_7 та понятих. Проте показання останніх не мають доказового значення, оскільки не містять відомостей щодо обставин збуту саме наркотичного засобу.
Тому доводи прокурора є необґрунтованими.

Висновки апеляційного суду про те, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді й вичерпано можливості їх отримати належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою скасування ухвали суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
З огляду на наведене касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд

постановив:

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3