Справа №: 343/2502/14-к
Провадження №: 1/0343/1/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Долина кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта незакінчена вища, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового слідства ОСОБА_11 обвинувачується в умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувались насильством, застосуванням болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого діями, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме у перевищенні службових повноважень.

За обставин, встановлених органом досудового розслідування та наведених в постанові про притягнення особи як обвинуваченого від 15.09.2011 р., ОСОБА_11 відповідно до наказу № 243 від 01.07.2011 р. "Про організацію та проходження навчальної практики курсантів 3-го курсу Львівського державного університету внутрішніх справ України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 " в період з 01 по 29 липня 2011 року проходив навчальну практику в Долинському РВ УМВС України в Івано-Франківській області та перебуває в органах внутрішніх справ з серпня 2008 року. Будучи працівником правоохоронного органу, маючи спеціальне звання рядовий міліції, тобто службовою особою, яка наділена владними повноваженнями, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, в групі осіб спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження при наступних обставинах:

Згідно розпорядження начальника Долинського РВ УМВС № 33 «Про проведення оперативно-профілактичного відпрацювання на території обслуговування Долинського РВ УМВС» від 11.07.2011 р. працівникам Долинського РВ УМВС було доручено провести 11.07.2011 р. в період з 19 до 23 години силами особового складу Долинського РВ УМВС оперативно-профілактичне відпрацювання сіл Велика Тур`я, Тростянець, Белеїв, Слобода Долинська і складено відповідний план. Відповідно до п. 2 плану працівників міліції було зобов`язано забезпечити перевірку по місцю проживання осіб, які перебувають на обліку в Долинському РВ УМВС України, у тому числі раніше судимих. Згідно плану розстановки сил та засобів на 11.07.2011 р. ОСОБА_11 та особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, входили в групу № 2, яка мала перевірити раніше судимого ОСОБА_14 . Згідно розпорядження старшим групи було визначено особу, відносно якої справа направлена на додаткове розслідування, та проведено з ними відповідний інструктаж.

11.07.2011 р. біля 20.00 години особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, та ОСОБА_11 на службовому автомобілі, марки ВАЗ 210740, державний номерний знак НОМЕР_1 , прибули в с. Тростянець Долинського району Івано-Франківської області.

О 21.00 годині 11.07.2011 р. на зупинку в с. Тростянець, що поблизу церкви, прибув автобус «Долина - Велика Тур`я», з якого вийшов ОСОБА_14 . Особа, відносно якої справа направлена на додаткове розслідування, покликав останнього до службового автомобіля. Не представившись працівником міліції, не показавши своє службове посвідчення, наказав ОСОБА_14 сідати у автомобіль, не пояснивши при цьому причину. ОСОБА_14 правомірно відмовився виконати вказівку даної особи, запитавши про причину, чому він має з ними їхати. Тоді особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, та ОСОБА_11 , діючи умисно, та будучи об`єднані єдиним умислом, не бажаючи рахуватися з покладеними на них Конституцією України, Законом України "Про міліцію", іншими нормативно-правовими актами обов`язками, не звертаючи уваги на службові інтереси, інтереси держави, органів внутрішніх справ, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, із застосуванням фізичної сили посадили ОСОБА_14 у службовий автомобіль та поїхали в сторону м. Долина.

По дорозі особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, та ОСОБА_11 умисно, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, з метою приниження особистої гідності потерпілого, почали обзивати ОСОБА_14 нецензурними та іншими образливими словами. При цьому, особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, що сиділи на задньому пасажирському сидінні автомобіля по обох боках ОСОБА_14 , умисно нанесли декілька ударів кулаками та ліктями в район обох передпліч останнього.

З метою нанесення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, рухаючись на автомобілі, повернули наліво на дорогу, яка веде до лісу, що поблизу с. Рахиня Долинського району. Проїхавши біля 250 метрів, звернувши на лісову галявину, особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, та ОСОБА_11 вийшли з автомобіля. Після чого особа, відносно якої справа направлена на додаткове розслідування, наказала ОСОБА_14 вийти з автомобіля, а коли потерпілий відмовився, він, схопивши його за одяг, застосовуючи фізичне насилля, витягнув його з автомобіля та повалив на землю. Після цього, особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, та ОСОБА_11 , явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, спільно, умисно стали наносити руками і ногами удари по голові та інших ділянках тіла потерпілого, розірвавши при цьому його навушники від мобільного телефону.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, особа, відносно якої справа направлена на додаткове розслідування, з автомобіля взяла ремінь, яким і зв`язала руки потерпілого, завернувши їх за спину, а інші допомагали йому в цьому, утримуючи силою потерпілого.

Після цього, особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, знову умисно нанесли ОСОБА_14 удари руками і ногами по тілу. Побиття потерпілого супроводжувалося нецензурною лексикою та погрозами з метою принизити його особисту гідність.

В результаті цих злочинних дій, що явно виходять за межі наданих посадовим особам повноважень, потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани, садна та синців в ділянці обличчя; крововиливу під кон`юнктиву правого ока; синця по внутрішній поверхні лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

З метою приховати свої злочинні дії особи, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, діючи у змові з іншою особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження, та ОСОБА_11 , 11.07.2011 р. склали протоколи про нібито вчинення потерпілим ОСОБА_14 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та про адміністративне затримання, на підставі чого потерпілого ОСОБА_14 того ж дня о 23 год. 20 хв. було поміщено в кімнату для затриманих чергової частини Долинського РВ УМВС, де він незаконно утримувався до розгляду справи суддею Долинського районного суду, який у подальшому адміністративну справу щодо ОСОБА_14 за ст. 173 КУпАП повернув начальнику Долинського РВ УМВС.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_11 не визнав себе винним у інкримінованому йому органом досудового слідства злочині, передбаченому ч. 2 ст. 365 КК України, та пояснив, що він проходив практику в Долинському РВ УМВС України. 11 липня 2011 року по вказівці керівництва були створені групи, завданням яких була перевірка засуджених. З метою навчання його включили в групу. Він, як курсант, мав спостерігати за діями працівників міліції та підпорядковуватись їм. Того дня він був без форми. Вони поїхали на відпрацювання в сторону с. Велика Тур`я, заїжджали на пилораму, але він не виходив із автомобіля. Потім поїхали в с. Тростянець, де чекали автобус. Близько 21.15 год. приїхав рейсовий автобус, я якого вийшли двоє незнайомих йому людей. Вони привітались з ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , після чого один чоловік пішов. Він та ОСОБА_17 залишились сидіти в службовому автомобілі. З його сторони двері були відчинені, він сидів на задньому сидінні ззаду водія. З машини він не чув розмови на вулиці, проте почув шум та як особа, яка залишилися біля працівників міліції, почала виражатися нецензурними словами, ображати міліціонерів, а потім кулаком наносити собі удари. Вони вийшли з автомобіля, коли ОСОБА_14 (прізвище якого стало відомо пізніше) із зав`язаними ремнем руками ОСОБА_16 і ОСОБА_15 вели до службового автомобіля та посадили на заднє сидіння. Він в цей час стояв у стороні, жодних дій не вчиняв, чи були інші особи на зупинці не бачив. Йому сказали, що треба відвезти цього чоловіка у лікарню для надання допомоги та освідчення. Він сів на переднє сидіння біля водія, ОСОБА_16 та ОСОБА_18 ззаду, ОСОБА_15 був за кермом. Вони з села Тростянець на середній швидкості поїхали в Долинську ЦРЛ. По дорозі вони не зупинялися ніде, у ліс не повертали. ОСОБА_14 в автомобілі погрожував працівникам міліції, телефону в нього він не пам`ятає. У лікарні ОСОБА_14 завели на приймальний покій, він також заходив з ними. Після надання останньому медичної допомоги та освідування поїхали в Долинський РВ УМВС України, звідки він поїхав додому, тому про подальші події йому не відомо. В той день він ОСОБА_14 не бив, не штовхав, не обзивав та не принижував.

Аналогічні показання ОСОБА_11 давав на досудовому слідстві та під час розгляду справи іншим складом суду.

Потерпілий ОСОБА_14 суду вказав, що 11.07.2011 р., коли він повертався з роботи та був на вокзалі у м. Долина, йому зателефонував чоловік з невідомого номера телефону і запитав, чим він займається, маючи на увазі кримінал, на що він відповів, що їде з роботи, так як працює в пекарні «Колобок». По розмові він зрозумів, що телефонують з міліції. Він їхав додому рейсовим автобусом з ОСОБА_19 , майже всю дорогу розмовляв по телефону з своєю дівчиною ОСОБА_20 , яка працює слідчим Дніпропетровського РВ УМВС, а її батько генерал-майор, заступник начальника СБУ. Приїхав на зупинку в с. Тростянець приблизно о 21.00-21.05 год. Там стояла машина вишневого кольору, а далі - два чоловіки у формі ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , а також ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , які були без форми. Вони його покликали та сказали сідати у машину. Йому ніхто не представлявся, не роз`яснював причину затримання та його права, тому він не хотів сідати в службовий автомобіль працівників міліції й почав опиратися. Однак ОСОБА_15 , взявши його за голову та пах з одного боку, зігнув його, та разом із ОСОБА_16 , який наносив йому удари з другої сторони, заштовхнули його в машину. Двоє інших допомагали їм ззаду. ОСОБА_15 сів за руль, ОСОБА_11 збоку, а ОСОБА_18 і ОСОБА_16 сиділи з ним на задньому сидінні. Від зупинки вони поїхали в сторону м. Долина. По дорозі його штовхали, обзивали нецензурними словами, а коли у нього задзвонив телефон, ОСОБА_15 відібрав його у нього, а потім сказав, що він зараз буде сам собі копати яму, і вони повернули в сторону лісу та, продовживши рух приблизно 150-200 м, що зайняло біля 8 10 хвилин, заїхали на галявину. Хтось сказав виходити з машини, однак він не хотів. Тоді ОСОБА_15 витягнув його за жилетку та почав копати, щоб збити з ніг. Пізніше він зрозумів, що в цей час він порвав йому навушники. Коли він впав, ОСОБА_15 сів на нього, притиснувши колінами обличчя, а інші - почали його бити ногами і руками по різних частинах тіла. Ударів нанесли багато, тому він не пам`ятає, хто скільки наніс. ОСОБА_11 бив його у ліву частину тулуба, а коли він піднявся при кінці бійки, то останній стояв біля машини. Це тривало біля 20 хвилин. Тоді ОСОБА_15 сказав, що зґвалтують його і посадять у тюрму, після чого витягнув з машини ремінь та зв`язав йому руки. Він злякався, почав сильно кричати, тому його посадили в машину і відвезли на приймальний покій Долинської ЦРЛ. У лікарні його оглянули, зашили брову, зняли ремінь з рук. Потім відвезли у райвідділ міліції, де всі його ображали нецензурними словами. Його тримали одну добу. О 14.00 год. відбувся суд, його відпустили і він пішов у прокуратуру, щоб написати заяву. Через 2-3 дні він звернувся в лікарню, бо йому було погано і він був побитий.

Також вказав, що незнайомі чоловіки двічі йому давали гроші, щоб все владнати і хлопці могли повернутися на роботу. Він брав запропоновані кошти і змінював показання. Перший раз йому пропонували гроші четверо чоловік, в тому числі і ОСОБА_21 . Це було у альтанці на території підприємства «Колобок». Йому запропонували 1500$. Він взяв гроші і змінив покази, написавши щось власноручно в міліції. За ці гроші він купив восени машину у Пака за 1300$. Другий раз йому дали гроші у сумі 1500 $. За 1000 $ він купив ще одну машину в с. Мала Тур`я, так як першу у нього вилучили, як речовий доказ. Посвідчення водія у нього немає, але він вміє водити і користується придбаною вдруге машиною.

Однак, згідно першочергових письмових пояснень ОСОБА_14 від 11.07.2011 р., коли він цього дня знаходився на автобусній зупинці в с. Тростянець, до нього підійшли працівники міліції та зробили зауваження з приводу перебування в громадському місці у нетверезому стані. Вони запропонували йому сісти в автомобіль для дачі пояснень. Він був п`яний, раніше судимий. Його розсердила вимога працівників міліції через те, що він неприязно та негативно ставиться до останніх. Він почав лаятись в їх сторону нецезурними словами та відмовлявся будь-куди з ними пройти. Коли зрозумів, що працівники міліції через його дії мають намір доставити його у Долинський РВ УМВС, вирішив зробити їм неприємність та вдарив себе кілька раз кулаком по обличчі, від чого почала текти кров. Коли працівники міліції побачили, що він робить собі шкоду, вони утримали його за руки, посадили в автомобіль та повезли у лікарню на освідчення та надання медичної допомоги. По дорозі ніхто його не бив, тілесні ушкодження він наніс собі сам, щоб завдати проблем міліціонерам за те, що колись сидів у тюрмі (т. 2 а.с. 78).

У заяві ОСОБА_14 . Долинському міжрайонному прокурору від 12.07.2011 року вже зазначено, що на автобусній зупинці с.Тростянець його зустріли 4 міліціонери, які не представились, а зразу, копаючи ногами, закинули у машину. По дорозі в м. Долина ті, що сиділи ззаді, били його і лякали, що відвезуть в ліс. Коли доїхали до с. Рахиня, раптом повернули по тій дорозі, що веде до колонії № 118 і поїхали в ліс десь до кілометра. Коли доїхали, викинули його з машини, зв`язали ременем руки ззаді. Кожен з них почав його бити ногами і руками..., всі хотіли його зґвалтувати, після чого знову били, катували. Їхніх прізвищ він не знає (копія міститься в т. 1 а.с. 6).

Даючи 12.07.2011 р., тобто цього ж дня пояснення в міліції, ОСОБА_14 вказує на те, що 11.07.2011 року біля 21 години йому на мобільний телефон зателефонував працівник міліції ОСОБА_22 та спитав, чим він займається... Далі він поїхав автобусом у с. Тростянець, де вийшов на зупинці біля церкви. Пройшовши біля 100 м, його зустріли 2 чоловіків у цивільній формі, яких він знає з вигляду, як працівників міліції, та 2 чоловік у формі... Вони стали бити його руками та ногами по тілу, ногах і таким чином закопали в автомобіль на заднє сидіння, де збоку від нього сіли двоє чоловіків, які були у форменному одязі, і поїхали до м. Долина. За кермом сидів ОСОБА_23 , а збоку нього інший працівник міліції. За селом Слобода-Долинська вони повернули на ліво по дорозі у ліс, проїхали біля 500 м і повернули на якусь галявину, де зупинились. ОСОБА_23 витягнув його з машини та став копати по ногах, від чого він упав на землю. Тоді всі, що були в машині, стали його копати ногами по всьому тілу…, далі зав"язали йому ременем руки та продовжували бити... (копія - т. 1 а.с. 11-12).

У протоколі - заяві ОСОБА_14 від 14.07.2011 року він знову зазначає, що не знає працівників міліції, які 11.07.2011 р. його безпідставно затримали, ... відвезли у ліс, де побили без будь-яких причин (копія - т. 1 а.с. 7).

Як вбчається з копії заяви ОСОБА_14 від 21.07.2011 року, останній з приводу отриманих ним тілесних ушкоджень будь-яких претензій майнового чи іншого характеру до працівників міліції чи до когось іншого не має та не матиме в подальшому. Тілесні ушкодження отримав внаслідок необережності. Просить розгляд матеріалів, зареєстрованих по факту побиття його працівниками міліції припинити (т. 2 а.с. 77).

Згідно заяви ОСОБА_14 від 21.07.2011 р. він підтримує факти, викладені у заяві від 12.07.2011 року, оскільки він був побитий працівниками міліції. 20.07.2011 року до нього приїхали з міліції з проханням все владнати. Хто це був, він сказати не може, однак зазначає (на відміну від показань у суді), що їх було двоє (копія - т. 1 а.с. 8).

Даючи показання при розгляді даної кримінальної справи іншим складом судом, потерпілий також неодноразово змінював показання, вказуючи 28.12.2011р., що в машину його заштовхували двоє працівників міліції: ОСОБА_24 і ОСОБА_25 . По дорозі до лісу також удари йому наносили ті, хто сидів біля нього на задньому сидінні. Курсант сидів спереді. У лісі всі четверо били, топталися, в тому числі по голові. Хто де бив, не знає. Відповідаючи на запитання прокурора, потерпілий вказує, що його не копали, а тільки били. Далі на запитання інших учасників судового розгляду відповідає, що коли зв`язували йому руки, він побачив, що курсант був збоку, метрів два від нього, в стороні машини, а били його троє. Вказував, що раніше цих працівників міліції не знав. Синці на обличчі у нього утворилися від ударів ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , а пізніше вказує, що від будь-кого. В чому були одягнені підсудні не пам`ятав. У лісі з лівої сторони йому наніс удар рукою ОСОБА_16 . Розмови по дорозі між ними не було, тільки ОСОБА_17 погрожував в салоні машини, обзивав. Йому не відомо, чи садив його ОСОБА_11 у машину, не бачив, щоб він наносив йому удари. 05.07.2012р. потерпілий на запитання головуючого вказав, що коли він був у лісі, то бачив, як ОСОБА_11 стояв у стороні, десь 2 метри від нього, а відповідно не міг його бити. В машину його заштовхували ОСОБА_25 і ОСОБА_24 , а хтось вдарив ззаду по спині, але хто не знає. В судовому засіданні 11.02.2013 р. потерпілий вказує, що в машині до нього всі говорили нецензурними словами, він казав їм, що має дівчину, яка працює в міліції. В лісі його били та копали також всі четверо працівників міліції. Зазначив, що суду вказував, що його ОСОБА_11 не бив, бо на нього чинився тиск. 11.06.2012 року ОСОБА_14 суду стверджував про те, що він не має претензій до працівників міліції з приводу побиття, йому давав ОСОБА_26 (його двоюрідний дядько), більше ні з ким з міліції він не хотів говорити (копія протоколу судового засідання т. 3 а.с. 1 - 159).

На підтвердження обвинувачення слідство посилається на показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_19 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 .

Так, свідки ОСОБА_46 - начальник сектору карного розшуку, та ОСОБА_47 - начальник дільничних інспекторів Долинського РВ УМВС України, суду дали показання про те, що згідно розпорядження начальника Долинського РВ УМВС «Про проведення оперативно-профілактичного відпрацювання на території обслуговування Долинського РВ УМВС» від 11.07.2011 року працівникам Долинського РВ УМВС було доручено 11.07.2011 року провести перевірку по місцю проживання та роботи осіб, які перебувають на обліку в Долинському РВ УМВС України, у тому числі раніше судимих. ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11 входили в одну групу, яка повинна була проводити відпрацювання сіл Великотур"янського напрямку. Старшим групи було визначено ОСОБА_15 . Ввечері в Долинський РВ УМВС ними був доставлений раніше неодноразово судимий ОСОБА_48 , відносно якого ними було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення. ОСОБА_49 про це доповіли по телефону, зокрема повідомили, що доставляють ОСОБА_14 , і що останній вчинив дрібні хуліганські дії та розбив собі брову. На ОСОБА_14 складалися два протоколи про адміністративне правопорушення, один з яких суд направив на доопрацювання. Після того, як ОСОБА_14 написав заяву у прокуратуру, ОСОБА_46 опитував ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , кожного окремо, про події, що мали місце, однак вони, як і в день, коли привезли ОСОБА_14 та повідомляли його, як керівника, про це, наступного дня, так і пізніше розказували те ж саме, що ОСОБА_14 , будучи в стані алкогольного сп"яніння, вчиняв хуліганські дії, наніс собі удари, тому вони його відвезли в лікарню та затримали. Їхні пояснення були однаковими та послідовними, жодних розбіжностей не було. ОСОБА_14 стояв у них на обліку та мав неприязне ставлення до сектору карного розшуку у зв"язку з його останнім засудженням, звинувачував працівників відділу, що вони йому підкинули зброю. ОСОБА_14 до цього випадку добре знав ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , так як вони тривалий час працювали в цьому напрямку. ОСОБА_47 також вказав, що, коли привезли ОСОБА_14 в райвідділ, він бачив його. Останній був агресивно настроєний, виражався нецензурними словами в сторону працівників міліції, від нього було чути запах спиртного.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні дав показання про те, що на даний час він працює в ПП ОСОБА_50 на пилорамі в с. Слобода Долинська Долинського району. Раніше він відбував покарання в Долинському ВЦ № 118 з 2005 року до грудня 2007 року. 11 липня 2011 року після обіду на пилораму до ПП ОСОБА_51 приїжджали працівники міліції, які розмовляли з ним з приводу його життя, роботи. Працівники міліції вели себе ввічливо, спокійно, зухвалої поведінки чи упередженого ставлення до нього в них не було. Вони неодноразово приїжджали до нього на роботу перевірити, чи не має проблем, однак силу не застосовували ніколи, жодних претензій до них не має. Нічого підписувати вони йому не давали. Підтвердив і показання, які давав слідчому, однак чому вони різняться, не міг пояснити. Вказав, що не може підтвердити суду свої показання, дані на досудовому слідстві про те, що міліціонери заставляли його щось підписувати, не читаючи, оскільки такого не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_52 суду вказав, що допомагає підприємцю ОСОБА_53 на пилорамі в с. Слобода Долинська. 11.07.2011 року звечора на пилораму приїжджали двоє працівників міліції, які розмовляли з ним та ОСОБА_54 . Він тоді був п"яний, щось підписував, після чого останні поїхали. Вели вони себе культурно, до нього та ОСОБА_55 відносилися добре.

Свідок ОСОБА_56 підтвердив суду, що до них на пилораму приїжджають час від часу працівники міліції, які цікавляться роботою раніше судимих, чи не має з ними проблем. Поводять себе врівноважено, з 1999 року не пам"ятає випадків, щоб вони були агресивні до людей. Спокійною була і розмова, коли працював у нього ОСОБА_28 . Саме його, як керівника, вони розпитували про поведінку працівників, в тому числі ОСОБА_28 . На досудовому слідстві свідок також вказував, що у його присутності вони розмовляли з останнім, щоб щось писали не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_27 суду вказав, що потерпілий ОСОБА_14 є його двоюрідним братом. Останній раніше був двічі судимий. Однак після звільнення з місць позбавлення волі працевлаштувався різноробочим, останнім часом працює в підприємця ОСОБА_57 та проживає з ним в одному будинку. 11.07.2011 р. біля 18-19 годин до них додому приходили працівники міліції ОСОБА_16 та ОСОБА_15 та питали про ОСОБА_58 . Тому він передзвонив до нього і попередив, що його шукає міліція. Ввечері ОСОБА_14 додому не повернувся, а зранку він знайшов його у міліції побитим. Брат сказав йому, що його побили працівники міліції і він йде на них писати заяву у прокуратуру, після чого потерпілий ще пішов у лікарню, однак він з ним не ходив.

Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_19 суду вказав, що 11.07.2011 року він повертався з роботи з м. Долина додому в с. Тростянець Долинського району автобусом «Долина Велика Тур`я». З ним в автобусі їхав його односелець ОСОБА_14 . Вони сиділи поряд. ОСОБА_14 майже весь час під час руху автобуса говорив по мобільному телефону. Автобус приїхав на зупинку в с. Тростянець в центр приблизно о 21 годині. Коли вони вийшли з автобуса, до них підійшли працівники міліції ОСОБА_59 та ОСОБА_22 , привіталися, представилися, і попросили ОСОБА_14 підійти з ними до машини. ОСОБА_14 пішов з ними, а він попрощався та пішов додому вверх по дорозі. Їхньої розмови він не чув, а також не бачив, що між ними відбувалось. Через кілька днів ОСОБА_48 приходив до нього на роботу, був побитий. Про обставини побиття він його не розпитував, останній сказав йому, щоб він з"явився в прокуратуру для дачі пояснень.

Свідок ОСОБА_60 суду пояснив, що 11.07.2011 р. ввечері з 20.00 год. до 22.00 год. він знаходився на автобусній зупинці в с. Тростянець Долинського району, декілька раз розмовляв по телефону з братом. Він бачив, як приїхав автобус « ОСОБА_61 ». З автобуса вийшов ОСОБА_19 та ОСОБА_14 . Останній зупинився біля машини "ВАЗ 2107" чорного кольору, щось говорили, після чого четверо людей заштовхали його в автомобіль та поїхали в напрямку м. Долина. Не пригадує скільки чоловік брали ОСОБА_58 за руку, плече і як садили у машину. Про побачене того дня нікому не повідомляв. На наступний день він побачив ОСОБА_14 побитого. Він повідомив йому, що у ОСОБА_62 на сміттєзвалищі його побили працівники міліції .

Свідок ОСОБА_63 суду вказав, що 11.07.2011 року після роботи він знаходився вдома в с. Тростянець Долинського району, був випивший. Його будинок знаходиться біля дороги, 70 метрів від автобусної зупинки. Декілька хвилин після 21 години він почув, як приїхав автобус. Через деякий час він почув шум та крик, виглянувши через відкрите вікно свого будинку, побачив автомобіль темного кольору, в який на заднє сидіння саджали його сусіда ОСОБА_64 . Біля нього знаходились четверо чоловіків, двоє з них були у формі працівників міліції, а двоє без форми. В автомобіль ОСОБА_14 затягували двоє чоловік, щоб вони наносили йому тілесні ушкодження не бачив.

Відповідно до показань допитаної в суді як свідка ОСОБА_42 , в магазині ПП ОСОБА_65 , що знаходиться неподалік автобусної зупинки в с. Тростянець, де вона працює продавцем, ввечері 11.07.2011 р. не було чути шуму та крику. Хтось із відвідувачів в кінці її робочого дня (21.30 год.) казав, що ОСОБА_14 забрала міліція. Автобус з Долини приїжджає по графіку біля 21 години, але їй з магазину зупинку не видно, тому вона не бачила, коли приїхав автобус. Також вона не може підтвердити, що ввечері за столом біля магазину сидів ОСОБА_66 .

Свідок ОСОБА_44 суду вказав, що 11.07.2011 р. біля зупинки в с. Тростянець він ремонтував свій автомобіль, марки "Волга", в якому закипів радіатор. З ним були ще 3-4 чоловік, які пішли в магазин. Бачив, що неподалік стояв автомобіль ВАЗ 2107, біля якого стояв ОСОБА_15 . Однак, коли приїжджав автобус та будь-якого інциденту там він не бачив, оскільки на зупинці був не довго. Його допитували і в міліції, і в прокуратурі, однак пояснень своїх він тоді не читав, а тільки підписував їх, так як може читати тільки друкований текст, і то погано.

Свідки ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_33 , ОСОБА_39 , ОСОБА_69 в судовому засіданні пояснили, що вони є працівниками Долинської ЦРЛ та були присутніми, коли працівники міліції привезли ОСОБА_70 з метою огляду чи надавали йому допомогу. ОСОБА_33 працює медсестрою приймального відділення. Коли привезли ОСОБА_14 , вона кликала лікаря травматолога з відділу, на це пішло до 10 хвилин. Потім лікар оглядав його та все записували в журнал, в тому числі час огляду. ОСОБА_14 наклали два шви на брову. Суттєвих тілесних ушкоджень, конфліктів не було, їй цей вечір нічим особливим не запам"ятався, як і сам потерпілий. ОСОБА_68 являється лікарем - травматологом та зашивав рану на брові потерпілому. Вказав, що всі виявлені тілесні ушкодження були зафіксовані у спеціальному журналі. Він пам"ятає тільки рану, яку обробляв, щоб були інші тілесні ушкодження не пригадує, або потерпілий не жалівся більше ні на що. Останній вказував, що його побили працівники міліції. ОСОБА_71 того вечора не був подібний на людину, яку протягом 20 хвилин били четверо чоловік. Свідок ОСОБА_69 пояснив, що працює в Долинській ЦРЛ лікарем- невропатологом з 2005 року. Він оглядав громадянина ОСОБА_14 12 липня 2011 року біля 17 години. Потерпілий звернувся на приймальний покій і його викликала чергова медсестра. При огляді ним був виставлений попередній діагноз: підозри на закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, було виявлено під час огляду гематоми обох повік, забійна рана правої брови. Він запропонував хворому ОСОБА_14 пройти стаціонарне лікування, однак він відмовився. Хворий зазначав, що його побили працівники міліції. Аналогічні покази на досудовому слідстві дала свідок ОСОБА_72 - лікар-терапевт приймального відділення. ОСОБА_39 - лікар невролог, яка була лікуючим лікарем громадянина ОСОБА_14 суду вказала, що він звернувся за медичною допомогою 13.07.2011 року о 18 год. Його оглядала лікар приймального відділення ОСОБА_73 . В нього були підозри на закриту черепно-мозкову травму, однак під час лікування ці підозри не підтвердились, його госпіталізація не була обов"язковою. Крім того, в ОСОБА_14 була забійна рана правої брови, гематоми обох нижніх повік. Вказала, що якщо нанести удар в область брови медіально, то синець розпливеться під обидва ока, а якщо в скроневу ділянку, то буде тільки під одним оком. Хто саме йому наніс тілесні ушкодження він не говорив, однак згадував про працівників міліції. Чи були в нього інші тілесні ушкодження, вона пригадати не може.

Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_29 суду показав, що автомобіль марки ВАЗ 2101, д.н. НОМЕР_2 , який він придбав у ОСОБА_74 , однак на себе не переоформляв, він продав ОСОБА_14 за 1300 доларів. Останній вказував, що йому гроші дали працівники міліції за те, що його побили.

Свідок ОСОБА_75 суду показав, що він працював водієм на рейсовому автобусі «Долина Велика Тур`я». Автобус завжди їздить по графіку. Може виїхати і приїхати пізніше, але не швидше. Останній рейс їхав о 08.30 годин з м. Долини. До села Тростянець треба їхати приблизно 40-45 хвилин.

Будучи допитаною на досудовому слідсті в якості свідка, ОСОБА_35 вказала, що ОСОБА_14 є її добрим знайомим. 12.07.2011 року біля 13-14 години він їй подзвонив на мобільний телефон і попросив зустрітися біля прокуратури. При зустрічі він був в чорних окулярах, коли зняв, вона побачила синець, була розсічена брова. ОСОБА_48 вказував, що це зробили працівники міліції, однак хто, не знає. Він питав її думки з приводу того, чи виграє справу, якщо напише на них заяву у прокуратуру. Після того вона з ним розмовляла по телефону, розмову записала та долучила слідчому. Однак, у своїх поясненнях на досудовому слідстві (т. 1 а.с. 62) ОСОБА_76 вказувала, що ОСОБА_14 при зустрічі їй розказував, що 11.07.2011 р. до нього приїжджали працівники міліції з запитанням щодо способу його життя після звільнення з в`язниці у 2000 році. З метою помсти, щоб оклеветати їх, він сам собі наніс тілесні ушкодження. Просив, щоб вона домовилися з своїм кумом, який працює в правоохоронних органах, щоб допоміг йому написати заяву в прокуратуру, розказав, як має поводитись та що говорити. Будучи допитана в судовому засіданні в якості свідка при розгляді справи іншим складом суду, ОСОБА_77 вказала, що ОСОБА_14 їй казав, що він шарпався з працівниками міліції, але вони не причетні до розсіченої брови. Він сам собі це зробив. Розказував, що хоче відімститись таким чином ОСОБА_78 та іншим працівникам міліції за своє незаконне засудження. Підтвердила факт запису її телефонної розмови з потерпілим та передачі її в правоохоронні органи. Також пояснила, що органу досудового слідства давала неправдиві показання, оскільки ОСОБА_14 їй за це пропонував гроші, а коли вона відмовилась, почав погрожувати. Також під час допиту їй погрожував прокурор, що якщо не буде писати, як вони кажуть, то буде мати проблеми, тому вона підписала, все, що казали, не читаючи. Замітила тільки, що було написано, що вона була зла на ОСОБА_79 , тому давала інші показання (т. 3 а.с. 34-37).

Також за клопотанням сторін судом були допитані інші свідки та досліджені протоколи допиту на досудовому слідстві та в суді іншим складом суду з приводу відомих їм обставин злочину.

В судовому засіданні ОСОБА_18 пояснив, що коли вони приїхали до будинку в с. Тростянець, він ще не знав, що то будинок, в якому проживає ОСОБА_14 . Останнього тоді дома не було, тому вони чекали його на зупинці. До машини підійшло двоє чоловік. Один з них привітався з міліціонерами і пішов, інший - почав кричати. В цей чав він з ОСОБА_11 сиділи у машині на задньому сидінні, коли почули крик - вийшли. У ОСОБА_14 текла кров з брови. Як наносив собі останній тілесні ушкодження він не бачив, про його пакет нічого не пам`ятає. Тоді ОСОБА_15 витягнув ремінь і звязав руки ОСОБА_14 . Останній при цьому опирався. Вони з ОСОБА_11 ніяких дій не вчиняли, не допомагали саджати ОСОБА_14 у машину, нецензурними словами до нього не висловлювалися. ОСОБА_11 точно жодних ударів ОСОБА_14 не наносив. У його обов"язки як курсанта входило тільки вчитися, дивитися і спостерігати.

Будучи допитаним в судовому засіданні, свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_11 не бив ОСОБА_14 ні разом з кимось , ні сам та не ображав останнього нецензурними словами. ОСОБА_11 був без форменного одягу. Тілесні ушкодження собі потерпілий наніс сам. Зустріли ОСОБА_14 біля машини вони зі ОСОБА_16 . Руки потерпілому зав`язували та саджали у машину Гончара також тільки він зі ОСОБА_16 . Допомагати їм не було потреби, тому інші учасники групи не брали у цьому участі.

В судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_16 показав, що ОСОБА_11 проходив практику і у групі перебував як спостерігач. У машину ОСОБА_14 саджали вони з ОСОБА_15 . При цьому вони всі четверо були біля машини, тому свідки могли вказувати на те, що всі четверо і запихали ОСОБА_14 у машину. На галявину вони не заїжджали, ОСОБА_14 ніхто не бив. Коли їхали у м. Долина ОСОБА_11 сидів спереду, нецензурними словами потерпілого він не ображав.

Будучи допитаним в якості свідка старший інспектор НДЕКЦ при УМВС ОСОБА_80 в судовому засіданні показав, що 23.07.2011 р. був задіяний для проведення відеозапису допиту потерпілого в даній кримінальній справі, який проводив старший лейтенант ОСОБА_81 . Останній писав протокол власною рукою відразу, коли проводив допит. Після проведення відеозапису він під підпис ОСОБА_82 передав оригінал відеокасети з записом, яку опечатав, зробив супровідну, що зареєстрував у журналі. Під час допиту на потерпілого не чинилося ніякого тиску, він давав показання добровільно. ОСОБА_14 розказував, що в селі його загрузили в машину працівники міліції. Оскільки він з останніми перебуває у неприязних відносинах, він сам собі наніс тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_83 в судовому засіданні 21.05.2012 р. при розгляді справи іншим складом суду вказав, що він бачив того дня ОСОБА_84 в прокуратурі, однак не розмовляв з ним (т. 3 а.с. 50).

Свідок ОСОБА_85 суду вказав, що він проводив розслідування відносно ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , за результатами якого їх звільнили з міліції. Він не пригадує детелей складеного ним висновку, як і того, щоб ОСОБА_80 передавав йому відеокасету із зйомкою допиту потерпілого. Не пам`ятає і самого опитування ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_86 , який працює оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу внутрішньої безпеки департаменту внутрішньої безпеки МВС України, дав суду показання про те, що він був присутній при відтворенні обстановки і обставин події 23 липня 2011 року, однак чи був включений у слідчо-оперативну групу підтвердити не може. Всі його дії були вчинені за вказівкою прокурора. Він може здійснювати відеофіксацію, але не являється спеціалістом по зйомці.

Свідок ОСОБА_87 в судовому засіданні вказав, що він брав участь у вищевказаній слідчій дії, коли знімали на відеокамеру. Потім підписував документи, не мав до них зауважень, не читав, що його місце проживання вказали с. Гошів. Біля будинку Василя вилучали та опечатували його сорочку, навушники. Потім їхали в ліс, де його били. Жінка, яка була понятою, знайшла там навушники, міряла їх лінійкою. Навушники витоптані не були. Потім у прокуратурі дивилися відео, щось підписували. В документах, які були писані від руки, почерк не розумів, тому половину з того, що написано, не розібрав.

Судом також досліджувалися показання свідка ОСОБА_88 , дані при розгляді справи іншим складом суду, в яких вона вказала на те, що 23 липня 2011 року вона їхала на зустріч з одногрупницею з ОСОБА_89 в м. Долина. По дорозі її зупинив працівник міліції, який попросив бути присутньою при слідчій дії. Вона була присутня при огляді автомобіля. Також вони були на лісовій галявині, де потерпілий показував, як його привезли туди і били. У лісі на галявині вона особисто знайшла кусочок проводу від навушника, що було зафіксовано на відео. Документи проведення слідчої дії оформлялися на місці на вулиці, де вона їх і підписала (т. 3 а.с. 60 61).

Будучи допитаним в якості свідка понятий при відтворенні обстановки та обставин події, що мало місце 12 вересня 2011 року, ОСОБА_90 , суду вказав, що брав участь у слідчій дії, зокрема їздив з працівниками міліції у машині, коли вони перевіряли за скільки часу можна доїхати з лікарні м. Долини до с. Белеїв. Приблизно можна доїхати за 25 хвилин, а міліціонери казали, що заїхали за 40 -30 хвилин. Вони приїжджали в с.Белеїв до магазину, там стояли 1 хвилину, засікали час, потім заїжджали в ліс, близько дороги, приблизно 300 метів, там зупинялася, стояли хвилину-дві, тоді розвернулися і поїхали до лікарні. В автомобілі був його друг ОСОБА_91 , водій, один міліціонер та один працівник прокуратури. По дорозі показували на секундомірі за скільки часу вони доїхали. Засікали час, коли виїжджали з лікарні і показували їм, коли приїхали в ліс, потім коли рушили, знову показували час і коли приїхали та зупинилися. Засікали також час стоянки. Потім їх привезли додому і вони в машині підписали протокол. Однак після оголошення його показів, даних іншому складу суду, підтвердив, що підтримує самі ті показання, оскільки в даний час вже не пам`ятає обставин, як все відбувалося, тому все наплутав, навіть назву села. Згідно показань, даних ним 21.05.2012 року, йому не показували всі заміри, які проводили. Протокол відтворення він підписував на другий день, коли там уже був підпис ОСОБА_92 .

Свідок ОСОБА_93 суду підтвердив, що також був понятим при вищевказаному відтворенні. Вони їхали двома машинами у с. Тростянець, по дорозі заїжджали в село Рахиню в ліс. Засікали час, але він не пам`ятає який. Потім у прокуратурі щось писали, він підписував якісь документи, не читаючи їх.

Свідок ОСОБА_94 та ОСОБА_95 в судовому засіданні підтвердили, що вони були залучені в якості понятих при огляді місця події 11 січня 2016 року з будинку ОСОБА_96 . Вказали, що при проведенні слідчої дії їм було запропоновано подивитися, чи проглядається машина з вікна. Автомобіль було добре видно. Особа, яка фотографувала машину з вікна, робила це стоячи біля середини ліжка. Що можна було побачити, сидівши на ліжку, не знають.
Свідок ОСОБА_97 суду вказав, що він є власником будинку в с. Тростянець, в якому проживає його дочка ОСОБА_98 , зять ОСОБА_63 та їх діти. З вікон його будинку зупинки, де знаходиться магазин ПП Лицур Щадей, не видно, бо там стоїть паркан та ростуть горіхи, які сильно розпускають влітку та заступають дорогу. На даний час вони один горіх зрізали. Також до його будинку не доносяться людські розмови з дороги, оскільки стояли подвійні вікна, які вони не відкривають, щоб не летів пил з дороги. Він категорично заперечив, щоб входили в його будинок, оскільки його дочка хворіє, лікувалася у психіатричній лікарні, де знаходиться на обліку по даний час.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_98 пояснила, що вона дала згоду на проведення слідчої дії у січні 2016 року. Власником будинку є її батько. Він склав заповіт на її ім"я, але будинок не переписаний на неї. Вона хворіє, знаходиться на обліку у психіатра вже 15 років, відвідує його щомісяця. Зараз у неї стан нормальний. Слідчий на неї не тиснув, коли вона давала згоду. На запитання захисника ОСОБА_9 вказала, що заперечує, щоб вона входила до будинку. При фотографуванні з вікна будинку, в якому вона проживає з сім`єю, поняті були на дворі. Потім їх покликали, запитавши, чи видно з вікна машину, що вони підтвердили та підписали документи. Експерт фотографував стоячи, потім щось сиділи писали.
Свідок ОСОБА_26 суду вказав, що він з ОСОБА_11 незнайомий. У 2011 році, коли він був на пенсії, в яку вийшов з органів внутрішніх справ, до нього подзвонив ОСОБА_99 , з яким він працював у слідчому відділі, і сказав, що з ним хоче поговорити заступник начальника міліції. Останній вказав, що поступила заява ОСОБА_14 , який являється його родичем, на працівників міліції. Він просив поговорити з останнім, щоб він написав зустрічну заяву, що не має претензій, шкода відшкодована. Він зустрівся з ОСОБА_14 , який йому казав, що його побили працівники міліції. Також він давав йому по телефону розмовляти з якоюсь дівчиною, яка назвала себе його знайомою. Потім по його старих зв`язках він звірив номер телефону, це була ОСОБА_77 , колишня співмешканка ОСОБА_14 . Він також їздив з працівниками міліції до останнього, але присутній при передачі грошей не був. За ті гроші ОСОБА_14 купив собі машину. З ним їздив заступник начальника по оперативній роботі, прізвища якого він не пам`ятає. Коли справа була в суді, ОСОБА_14 купив ще одну машину, казав, що за гроші, які йому дали підсудні. До нього підходили ОСОБА_25 та ОСОБА_24 просили, щоб поговорив з ОСОБА_100 . Однак ні ОСОБА_11 особисто, ні будь-хто з інших осіб за нього не просив, його прізвища не згадував.

Будучи допитаними в якості свідків ОСОБА_101 та ОСОБА_102 заперечили факт зустрічі та передачі грошей ОСОБА_14 . Одночасно зазначили, що з підсудним ОСОБА_11 не знайомі. Ні він їх, ні хтось інший за нього ніколи їх нічого не просив. Від імені ОСОБА_11 ніяких прохань до них щодо допомоги у даній кримінальній справи не було і не могло бути, так як слідство велося прокуратурою, вони не брали участі в ньому. ОСОБА_11 в міліції не працював, в їхньому підпорядкуванні на практиці не був.

Суд, узагальнюючи покази свідків, допитаних у судовому засіданні, а також дослідивши покази, отримані від осіб на стадії досудового слідства та при розгляді справи попереднім складом суду, констатує, що ні один із свідків не зміг чітко і конкретно озвучити розвиток подій при зустрічі 11.07.2011 р. ОСОБА_11 з ОСОБА_14 , та вказати, які саме конкретні неправомірні дії вчиняв ОСОБА_11 відносно потерпілого.

Судом також досліджувались документи та речові докази, які були надані стороною обвинувачення на підтвердження вини підсудного в інкримінованому йому злочині, а саме:

- заява ОСОБА_14 від 12.07.2011 року, відповідно до якої 12.07.2011 року останній звернувся в Долинську міжрайонну прокуратуру за захистом своїх прав від неправомірних дій щодо нього працівників міліції (т.1 а.с. 6);

- протокол-заява ОСОБА_14 від 14.07.2011 р., згідно якої останній просить притягнути працівників міліції до кримінальної відповідальності за вчинення щодо нього незаконних дій (т. 1 а.с. 7);

- заява ОСОБА_14 від 21.07.2011 р., в якій він стверджує, що він був дійсно побитий працівниками міліції, і факти, викладені в заяві від 12.07.2011 р., є правдиві (т. 1 а.с. 8);

- завірена копія адміністративної справи на ОСОБА_14 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а також лист Долинського районного суду про повернення цієї справи в Долинський РВ УМВС (т. 1 а.с. 14-16);

- копія протесту прокурора на постанову заступника начальника Долинського РВ УМВС ОСОБА_103 за справою про адміністративне правопорушення від 27.07.2011 р. відносно ОСОБА_14 та постанова про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 178 КУпАП і закриття провадження у цій справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_14 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП (т. 1 а.с. 184-185, 186);

- копії протесту прокурора на дії оперуповноваженого СКР Долинського РВ УМВС ОСОБА_104 та постанови про визнання дій оперуповноваженого СКР Долинського РВ УМВС ОСОБА_104 при складанні адміністративного протоколу за ст. 185 КУпАП відносно ОСОБА_14 від 27.07.2011 р. незаконними (т. 1 а.с. 190, 191);

- довідка з Долинської ЦРЛ та завірені копії медичних документів про лікування ОСОБА_14 в Долинській ЦРЛ, в яких наявний діагноз, який був виставлений ОСОБА_14 під час лікування: вегето-судинна дистонія, астенічний синдром, забійна рана правої брови, гематома обох повік (т. 1 а.с. 22-27);

- завірена копія розпорядження від 11 липня 2011 року, з якої вбачається, що 11.07.2011 р. особовий склад Долинського РВ УМВС було зобов`язано провести оперативно-профілактичне відпрацювання сіл Велика Тур`я, Тростянець, Белеїв, Слобода Долинська Долинського району (т. 1 а.с. 47);

- завірена копія плану проведення оперативно-профілактичного відпрацювання території Долинського району 11.07.2011 р., а також плану розстановки сил та засобів на час відпрацювання 11 липня 2011 року, з яких вбачається, що група № НОМЕР_3 в складі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , мала перевірити раніше судимого ОСОБА_14 , 1977 р.н. (т. 1 а.с. 48-49);

- завірена копія наказу № 243 "Про організацію та проходження навчальної практики курсантів 3 курсу Львівського державного університету внутрішніх справ України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 " від 01.07.2011 р., згідно якого курсант ОСОБА_11 в період з 01 по 29 липня 2011 року проходить навчальну практику в Долинському РВ УМВС (т. 1 а.с. 50);

- дані висновку ВВБ в Івано-Франківській області ДВБ МВС України за результатами перевірки інформації щодо протиправних дій працівників Долинського РВ УМВС в області від 21 липня 2011 року, відповідно до якого факти порушень, виявлені в ході перевірки, визначено вважати такими, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, дії працівників міліції щодо застосування фізичної сили до ОСОБА_14 визнано неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству (т. 1 а.с. 51-53);

- завірена копія з ЖРЗГІЗ Долинського РВ УМВС, відповідно до якого вбачається, що 12.07.2011 р. з Долинської ЦРЛ надійшло повідомлення про те, що в лікарню звернувся ОСОБА_14 з тілесними ушкодженнями та вказує, що 11.07.2011 р.у його побили працівники міліції (т. 1 а.с. 65-66);

- завірена копія журналу обліку осіб, що доставлені в Долинський РВ УМВС, відповідно до якої 11.07.2011 р. о 23 годині 05 хвилин ОСОБА_14 було доставлено в Долинський РВ УМВС та відпущено 12.07.2011 р. о 08 годині 00 хвилин (т.1 а.с. 72-73);

- завірена копія наказу МВС України № 30 від 25.01.2008 р. та затверджене ним Положення про практичну підготовку слухачів та курсантів вищих навчальних закладів МВС України, якими встановлені порядок практичної підготовки слухачів та курсантів вищих навчальних закладів МВС України (т. 1 а.с. 98, 99-105);

- висновок експерта № 177/107-Е від 23.08.2011 р., з якого вбачається, що в ОСОБА_14 мались тілесні ушкодження: забійна рана, садно та синці в ділянці обличчя, крововилив під кон`юктиву правого ока, синець по внутрішній поверхні лівого плеча, описані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні не менше 2-х, 3-х ударів тупими твердими предметами в ділянку обличчя, 1-го удару в ділянку лівого плеча, так і не менше 2-х, 3-х ударів обличчям та 1-го удару лівим плечем до таких, можливо в термін, вказаний у постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 110);

- протокол відтворення обстановки і обставин події із застосуванням технічних засобів від 23 липня 2011 року, під час проведення цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_14 розказав про події, що відбувались з ним 11 липня 2011 року, а також показав на місці, де саме це відбувалось. Згідно цього ж протоколу, на галявині, в лісі, поблизу сіл Слобода Долинська та Тростянець, було вилучено частину навушників від мобільного телефону (т. 1 а.с. 125-126);

- протокол виїмки від 13 липня 2011 року, в якому вказано, що ОСОБА_14 було добровільно видано футболку білого кольору, частину навушників чорного кольору, автомобіль марки ВАЗ-2101 та техпаспорт на нього (т. 1 а.с. 129);

- висновок експерта № 505 від 30.08.2011 р., з якого вбачається, що надані на дослідження дві частини від навушників, які були вилучені при проведенні відтворення обстановки та обставин події у гр. ОСОБА_14 , не мають спільної лінії розриву між собою, проте судячи із загальних ознак (формі, розмірах, матеріалу та ступені складності виготовлення з`єднувальних дротів), вони могли раніше складати єдине ціле (т. 1 а.с. 116-119);

- протоколи огляду речових доказів: міні-відеокасети чорного кольору з вставкою червоного кольору з написами "SОNY Рrеmium", "DIGITAL VIDEOCASSETTE", "Mini DV", "DVM60", 60 LP : 90, запис якої було відтворено в судовому засіданні; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 25.05.1995 р. МРЕВ ДАІ УМВС м. Калуш на автомобіль марки "ВАЗ 2101", 1977 р.в., світло бежевого кольору, власник ОСОБА_105 ; футболки білого кольору, вилученої у ОСОБА_14 23.07.2011 р., на короткий рукав з вставками сірого кольору на рукавах, по низу футболки, на ковнірі. На переді футболки та на правому рукаві сліди від речовини бурого кольору, схожої на кров, а також по всій поверхні футболки нашарування бруду жовтого та коричневого кольору; частини навушника від мобільного телефону, вилученого в ОСОБА_14 23.07.2011 р., довжиною 350 мм, який складається з програматора прямокутної форми та двох провідникових дротів, покритих ізоляційним покриттям чорного кольору. До протилежних від програматора кінців дроту прикріплено два динаміки; частина навушника від мобільного телефону, вилученого під час відтворення обстановки і обставин події 23.07.2011 р., довжиною 737 мм, має чорний колір. Складається з багатопровідного дроту, покритого ізоляційним покриттям чорного кольору, частини полімерного зажиму чорного кольору та полімерного штекера чорного кольору; лазерного диска білого кольору з вставками срібного кольору з надписами "DATEX PROVIDE YOUR SUCCESS", "CD-R 52x 700 mb 80 min", запис якого відтворювався в судовому засіданні (т. 1 а.с. 131, 133, 182);

- протокол відтворення обстановки і обставин події (слідчого експерименту) від 12 вересня 2011 року, відповідно до якого проведено заміри відстані від магазину підприємця ОСОБА_65 в с. Тростянець Долинського району до входу в приміщення приймального відділення Долинської ЦРЛ, а також відстань від повороту в ліс поблизу сіл Слобода Долинська та Рахиня до заїзду на галявину і назад до виїзду на центральну дорогу (місця вказані потерпілим при відтворенні обстановки і обставин події), проведено заміри часу, необхідні для подолання цієї відстані (т. 1 а.с. 135-136);

- протокол пред`явлення для впізнання від 05 вересня 2011 року, під час цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка 11 липня 2011 року разом з іншими трьома особами був в с. Тростянець Долинського району (т. 1 а.с. 211);

- протокол очної ставки між потерпілим ОСОБА_14 та підозрюваним ОСОБА_11 від 07 вересня 2011 року, в якому потерпілий вказав на вчинення неправомірних дій щодо нього ОСОБА_11 , що заперечив останній (т. 1 а.с. 212-214).
Даючи аналіз дослідженим у ході судового розгляду доказам, як зі сторони обвинувачення, так зі сторони захисту, суд встановив наступні обставини.

В основу обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, лягли недостовірні і неприпустимі докази, а також показання потерпілого, свідків, які є непослідовними, не узгоджуються між собою, суперечать їх же показанням, даним у ході досудового слідства і раніше при розгляді справи в суді.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, потерпілий ОСОБА_14 неодноразово допитувався на досудовому та судовому слідстві. Його показання були не послідовними, містили істотні суперечності як щодо підстав його звернення до правоохоронних органів, так і щодо факту вчинення відносно нього злочину, його часу, місця, та винуватих, на його думку, осіб. Потерпілий неодноразово змінює на кардинально протилежні свої покази відносно ОСОБА_11 , стверджуючи, що він вчиняв неправомірні дії відносно нього, наносив удари, ображав його гідність разом з працівниками міліції, відносно яких проводиться додаткове розслідування, при цьому жодного разу не зміг пояснити, які саме дії він вчиняв, потім він категорчно заперечує причетність підсудного до інкримінованого йому злочину, вказуючи, що в момент застосування до нього насильства курсант стояв біля машини, на віддалі 2 метри від інших, тому не міг наносити йому удари, ще в інших випадках він заперечує подію злочину, стверджуючи, що тілесні ушкодження заподіяв собі сам з метою помсти працівникам міліції. ОСОБА_14 суду не зміг пояснити причину зміни показань, а при вирішенні клопотань сторони захисту що призначення судом йому судової психологічно-психіатричної експертизи, категорично заперечував, відмовлявся взяти в ній участь. Суперечність показів потерпілого були визнані і прокурором. Тому суд приходить до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_14 є неправдиві, а відповідно не можуть бути покладені в основу вироку.

Що стосується обвинувачення в частині викладення обставин:

ОСОБА_11 пред"явлено в обвинувачення те, що він з особами, відносно яких справа направлена на додаткове розслідування, о 21.00 годині 11.07.2011 р. на зупинці в с. Тростянець, діючи умисно, будучи об`єднані єдиним умислом, не бажаючи рахуватися з покладеними на них Конституцією України, Законом України "Про міліцію", іншими нормативно-правовими актами обов`язками, не звертаючи уваги на службові інтереси, інтереси держави, органів внутрішніх справ, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, із застосуванням фізичної сили посадили ОСОБА_14 у службовий автомобіль та поїхали в сторону м. Долина.

Оцінюючи докази з приводу вказаних обставин, суд зазначає, що показання потерпілого вже були оцінені, як неправдиві та такі, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони і в цій частині неодноразово змінювались, що підтверджується вищеописаними доказами (т. 1 а.с. 6, т. 3 а.с. 5, 63).

Очевидцями вказаних подій, за твердженням сторони обвинувачення, були ОСОБА_19 , ОСОБА_60 , ОСОБА_63 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 . Однак, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_44 та ОСОБА_106 суду вказали, що вони не бачили жодних інцидентів між працівниками міліції та ОСОБА_14 11 липня 2011 року о 21.00 годин, як і не бачили того вечора ОСОБА_19 ні на зупинці в с. Тростянець, ні біля магазину ПП Лицур-Щадей. При цьому ОСОБА_44 та ОСОБА_106 взагалі не були очевидцями зустрічі потерпілого з міліціонерами, а ОСОБА_19 вказав, що неподалік зупинки автобуса стояло двоє працівників міліції (серед яких не було ОСОБА_11 ), які представилися, привіталися з ним та потерпілим, після чого він пішов додому, не бачив та не чув ніяких конфліктів. Факт підставного перебування підсудного в с.Тростянець, а саме у зв"язку з виконанням покладних на нього обов`язків та ввічливого ставлення працівників міліції до осіб, відносно яких проводилася перевірка, підтверджено в судовому засіданні вищеописаними доказами: копіями розпорядження від 11 липня 2011 року про проведення оперативно-профілактичного відпрацювання сіл Велика Тур`я, Тростянець, Белеїв, Слобода Долинська Долинського району (т. 1 а. с. 47), плану проведення оперативно-профілактичного відпрацювання території Долинського району 11.07.2011 р. та плану розстановки сил та засобів на час відпрацювання 11 липня 2011 року, з яких вбачається, що група № 2, в яку входив ОСОБА_11 , мала перевірити раніше судимого ОСОБА_14 , 1977 р.н. (т. 1 а.с. 48-49), а також показаннями допитаних в якості свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 .

Будучи допитаними у даній справі в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили, що тільки вони зустріли ОСОБА_14 біля машини, і вони двоє садили його в автомобіль. ОСОБА_11 участі в цьому не брав. Покази їхні є послідомними та жодного разу не зазнавали змін.

Оцінючи показання свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_63 , суд встановив, що у мотивувальній частині висновку за результатами перевірки інформації щодо протиправних дій працівників Долинського РВ УМВС в області від 21 липня 2011 року, який підписаний старшим оперуповноваженим в ОВС ВВБ в Івано-Франківській області ДВБ МВС України ОСОБА_108 , затвердженому т.в.о начальника ВВБ в Івано-Франківській області ОСОБА_109 22 липня 2011 року вказано, що встановити ще будь-яких свідків, які б підтвердили чи спростували факт непокори ОСОБА_14 чи нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками міліції не представилось можливим (т. 1 а.с. 51-53). Свідок ОСОБА_60 та ОСОБА_63 був встановлений 28.07.2011р. на виконання доручення прокуратури від 26 липня 2011 року, що підтверджується рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС ВВБ в Івано-Франківській області ДВБ МВС України ОСОБА_110 . Разом з тим, слід звернути увагу, що пояснення в ОСОБА_41 були відібрані старшим помічником Долинського міжрайонного прокурора ОСОБА_111 ще 18 липня 2011 року (т. 1 а.с. 45). При цьому потерпілий у своїх заявах від 12.07.2011 р., 14.07.2011 р. (т. 1 а.с. 6, 7), поясненнях від 12.07.2011 р., 13.07.2011 р. (т. 1 а.с. 11, 28) жодного разу не згадує про ОСОБА_41 , а у телефонній розмові з ОСОБА_76 , яка відображена у стенографії розмов між ОСОБА_76 та ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 81) та у протоколі прослуховування та стенографії аудіо запису від 05 вересня 2011 року (т. 1 а.с. 180), він вказує, що подію з працівниками міліції бачив тільки хлопець з податкової. Як встановлено, цим хлопцем є ОСОБА_19 . Уже після так званого встановлення очевидця подій ОСОБА_41 , а саме аж 02 серпня 2011 року згадує про нього і ОСОБА_14 , вказуючи, що він стояв 10 метрів від нього. Враховуючи вказане, стає незрозумілим, яким чином у ОСОБА_41 та ОСОБА_36 були відібрані пояснення відповідно 18 липня 2011 року та 14 липня 2011 року, коли про їх існування як очевидців подій було встановлено тільки 28 липня 2011 року, і про них потерпілий згадує тільки 02 серпня 2011 року.

Про перебування свідка ОСОБА_41 на зупинці під час спілкування ОСОБА_14 з працівниками міліції стверджує тільки сам свідок та потерпілий.
Однак допитані в судовому засіданні свідки ( ОСОБА_44 , ОСОБА_106 , ОСОБА_19 , ОСОБА_63 ) не змогли підтвердити факт його перебування у місці, на яке він вказує.
З метою встановлення чи дійсно свідок ОСОБА_60 , розмовляючи по телефону, перебував на автобусній зупиці у вищеописаний час, виносилася постанова від 21.05.2012 р. про витребування роздруківки телефонних дзвінків (т. 2 а.с. 88); постанова від 02.06.2014 р. про витребування інформації-роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_41 (т. 3 а.с. 200-201). Згідно відповіді мобільного оператора від 31 травня 2012 року інформацією про конкретне місцезнаходження абонента "Київстар" не володіє (т. 2 а.с. 90-91).
Будучи допитаним в судовому засіданні, свідок ОСОБА_60 суду пояснив, що 11.07.2011 року ввечері він бачив, як четверо осіб заштовхали ОСОБА_14 в автомобіль та поїхали в напрямку м. Долина. Однак, зазначаючи, що він був неподалік службового автомобіля, він не зміг ні описати інциденту, який відбувався перед ним, ні яким чином потерпілого заштовхували в автомобіль, де знаходилися інші особи по відношенню до потерпілого, що викликає сумніви у достовірності цих показань. Згідно п. 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Луценко проти України» зазначено, що у разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердженя його доказами з інших джерел, однак таких доказів у судовому засіданні не здобуто.

Щодо показань свідка ОСОБА_36 , то він суду вказав, що в автомобіль ОСОБА_14 затягували двоє чоловік, щоб вони наносили йому тілесні ушкодження не бачив. Його показання в цій частині відповідають його поясненням від 14.07.2011 р. (т. 1 а.с. 46), показам підсудного ОСОБА_11 та допитаних в даній справі як свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , які були попереджені про право не свідчити проти себе. Виходячи з викладеного суд критично оцінює його показання, дані в судовому засіданні 08.04.2013 р. (т. 3 а.с. 103), оскільки вони не конкретизовані, суперечливі та не підтверджені іншими законними та допустими доказами, хоча судом були вжиті всі заходи з метою їх перевірки.

Суд не може взяти до уваги протокол огляду місця події від 11.01.2016 р. та фототаблиці додані до нього (т. 5 а.с. 127-137) як доказ, оскільки він здобутий з порушенням вимог чинного законодавства. Аналізуючи показання свідків, судом встановлено, що огляд з будинку проводився без згоди його власника , яким являється ОСОБА_97 , що підтверджується довідкою № 12/02-29 від 01.02.2016 р. (т. 5 а.с. 181), та суперечить конституційним засадам. Крім того, з показань свідків ОСОБА_98 та свідків - понятих ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , встановлено, що обстеження з будинку ОСОБА_112 проводився при інших обставинах, ніж при тих, на які вказував свідок ОСОБА_113 .
Органом обвинувачення не представлено, а в судовому засіданні не здобуто жодного доказу, що підсудний ОСОБА_11 з метою приниження особистої гідності потерпілого, почав обзивати ОСОБА_14 нецензурними та іншими образливими словами, а згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щодо факту заїзду на лісову галявину та подій, що там відбувалися, судом встановлено наступне.

З графіку руху автобуса «Долина Велика Тур`я» вбачається, що даний автобус у центр с. Тростянець прибуває о 21.11 год. (т. 1 а.с. 172-173).

Свідок ОСОБА_75 (водій автобуса) в судовому засіданні зазначив, що скоріше, ніж о 21.10 год. він не міг приїхати. З м. Долина до с. Тростянець йому треба їхати 40-45 хв, а з м. Долина останній рейс виїжджає о 20.30 год. Він міг приїхати на зупинку пізніше, але не раніше.

Як вбачається з протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння від 11 липня 2011 року, медичний огляд ОСОБА_14 на факт вживання алкоголю в Долинській ЦРЛ було проведено 11.07.2011 р. о 21.40 год. (т. 1 а.с. 17). Свідок ОСОБА_67 суду підтвердила факт освідування потерпілого у вказаний час, при цьому зазначила, що з моменту доставленння ОСОБА_14 працівниками міліції на приймальний покій і до його освідчення пройшло 5-10 хв. Це також підтверджується записами в журналі освідувань, яким ними ведеться, та підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 , медсестра приймального покою. Таким чином, з моменту приїзду автобуса "Долина - Велика Тур`я" в с. Тростянь і до моменту доставлення ОСОБА_14 в Долинську ЦРЛ пройшло пройшло 20 - 25 хвилин.

Згідно протоколу відтворення обстановки і обставин події від 27.07.2015 р. з того моменту як потерпілий ОСОБА_14 показав, як він вийшов біля зупинки з автобуса і до того моменту як його привезли у Долинську ЦРЛ зафіксовано 60 хвилин 17 секунд з врахуванням часу перебування у лісовому масиві (т. 5 а.с. 113-114).
Згідно протоколу відтворення обстановки та обставни події від 13 січня 2016 року загальний час, починаючи від місця зупинки автобуса в с. Тростянець Долинського району біля приміщення крамниці «Лицур-Щадей» до огляду потерпілого лікарем у приймальному покої Долинської центральної районної лікарні з врахуванням всіх обставин, на які вказує в своїх показах потерпілий, з врахуванням того часу, протягом якого потерпілий на підсудний перебували в тому чи іншому місці, з зазначенням хронометражу подій, опису дій, які вчинив конкретно підсудний ОСОБА_11 , складає 54 хвилини 19 секунд (т. 5 а.с. 138-143).
Таким чином показання свідків ОСОБА_43 , ОСОБА_33 , ОСОБА_114 , протокол № 345 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння від 11 липня 2011 року ОСОБА_14 , протоколи відтворення обстановки і обставин події від 27 липня 2015 року та від 13 січня 2016 року, протокол перегляду відеозапису від 13 січня 2016 року є доказами, що підтверджують фізичну відсутність проміжку часу, необхідного для заїзду на лісову галявину.
Інші дані засвідчують протокол відтворення обстановки і обставин події із застосуванням технічних засобів від 23 липня 2011 року (т. 1 а.с. 125-126, т. 5 а.с. 193-196) та протокол відтворення обстановки і обставин події (слідчого експерименту) від 12 вересня 2011 року (т. 1 а.с. 135-136), які долучені як докази обвинувачення підсудного, однак вони не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки складені з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.
Згідно вимог ст. 85 КПК України 1960 року в протоколі про кожну слідчу дію повинні бути зазначені: місце і дата його складання; посади і прізвища осіб, що проводять дію; прізвища осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, адреси цих осіб; роз`яснення їх прав і обов`язків; зміст проведеної слідчої дії, час її початку і закінчення; всі істотні для справи обставини, виявлені при виконанні даної слідчої дії. Протокол зачитується всім особам, що брали участь у проведенні слідчої дії, при цьому їм роз`яснюється їх право робити зауваження. Зазначені особи можуть ознайомитися з протоколом особисто.

Щодо протоколу відтворення обстановки і обставин події (слідчого експерименту) від 12 вересня 2011 року суд зазначає, що, будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків - поняті ОСОБА_90 та ОСОБА_93 вказали різний час та місце підписання ними протоколу, не підтвердили, що вони його читали та що їм показували всі заміри часу, які проводилися. Крім того, з їх показань, даних в тому числі іншому складу суду, загального часу було затрачено 33 хвилини, а у протоколі зазначено, що автомобіль від зупинки біля магазину «Лицур-Щадей» до входу у приймальне відділення Долинської ЦРЛ приїхав за 16 хвилин 14 секунд 88 мікросекунд.
У протоколі відтворення обстановки і обставин події із застосуванням технічних засобів від 23 липня 2011 року в порушення вимог закону вказані не точні дані понятих, їх місця проживання. Так, понятий ОСОБА_87 проживає в с. Гошів Долинського району, хоча згідно довідки, виданої виконкомом Гошівської сільської ради (т. 2 а.с. 79) ОСОБА_87 у с. Гошів не зареєстрований та не проживає. Також не правильно зазначена адреса понятої ОСОБА_88 , згідно довідки Цінівської сільської ради (т. 2 а.с. 80) , вона за адресою, вказаною у протоколі не зареєстрована та не проживає.
При перегляді в судовому засіданні відеозапису вищевказаної слідчої дії встановлено, що понятим не читали протокол перед його підписанням, хоча в самому протоколі зазначено, що він прочитаний понятими вголос. Також при перегляді відеозапису було встановлено, що у слідчій дії брали участь особи, про яких не має запису в протоколі відтворення обстановки і обставин події, зокрема був присутній працівник ВВБ УМВС України в Івано-Франківській області Довганич. При цьому зазначено також, що у відтворенні брав участь оперуповноважений в ОВ ВВБ в Івано-Франківській області ДВБ МВС Ураїни ОСОБА_86 , який записаний як учасник слідчої дії, але не був членом слідчої групи, а проведення слідчої дії не уповноваженою особою свідчить про недопустимість вказаного доказу.
У протоколі також записано, що потерпілий показав сліди від протектора автомобіля, однак на відеозаписі не видно, щоб ОСОБА_14 показував на якийсь явний слід від протектора автомобіля, як і не зафіксовано самого сліду протектора, а відповідно не проведено жодних порівняльних досліджень з метою належності його певному автомобілю.
Крім того, потерпілий ОСОБА_14 не зміг пояснити, за якими індивідуальними ознаками він впізав галявину, на яку його нібито завезли підсудний та інші особи. Відомості щодо її віддаленості від дороги також різняться.
Щодо навушників, які були знайдені при проведенні даної слідчої дії слід зазначити, що понята ОСОБА_115 була активним учасником слідчої дії, щось шукала у траві, чим продемонструвала свою зацікавленість, і знайшла фрагмент навушників, акуратно складений, а не хаотично розірваний в процесі побиття. Однак відповідно до ч. 4 ст. 127 КПК України 1960 року як поняті запрошуються особи, не заінтересовані в справі, вони мають бути присутніми при проведенні слідчих дій і засвідчувати своїми підписами відповідність записів у протоколі виконаним діям. КПК України 1960 року не уповноважував понятих вчиняти саму слідчу дію.
Також суд звертає увагу на те, що постановою Долинського районного суду від 02 березня 2016 року було призначено експертизу відео звукозапису проведених 23.07.2011 р. слідчих дій (допит потерпілого, виїмка, відтворення).
Згідно висновку № 1085 криміналістичної експертизи відео звукозапису у кримінальній справі № 343/2502/14-к, складеного 10 березня 2016 року, розміщення фрагментів на магнітній стрічці є характерні для відеозапису, що проводився у режимі запису «монтаж у процесі записування»; покази таймеру під час запису фрагментів № 10 у відеофонограмі 3 є меншим показів таймеру фрагментів № 8 та № 9 у цій відеофонограмі, що може бути пояснено накладанням фрагментів № 8 та № 9 на попередній запис; інших змін (ознак монтажу) та порушень послідовності запису у досліджуваних відеофонограмах 1-3 не виявлено ( т. 5 а. с. 214-216).
Враховуючи вищеописані порушення вимог КПК України 1960 року, зокрема, зазначення недостовірних даних у протоколі, перебирання понятими непритаманних їм функції, невідповідність даних, які містяться у протоколі даним, які встановлені при перегляді відеозапису слідчої дії, а також встановлення факту монтажу самого відеозапису слідчої дії, суд вважає за необхідне визнати протокол відтворення обстановки і обставин події (слідчого експерименту) від 12 вересня 2011 року та протокол відтворення обстановки і обставин події із застосуванням технічних засобів від 23 липня 2011 року недопустимими доказами, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Це конституційне положення було роз`яснено у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Служби безпеки україни щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України від 20 жовтня 2011 року № 12рп/2011, де вказано, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Суд критично ставиться до позиції прокурора, що протоколи відтворення від 27 липня 2015 року та від 13 січня 2016 року не слід брати до уваги, так як вони не відповідають протоколам відтворення, які були складені на досудовому слідстві, оскільки протоколи відтворення обстановки і обставин події (слідчого експерименту) від 12 вересня 2011 року та протокол відтворення обстановки і обставин події від 23 липня 2011 року визнані недопустимими доказами, а підстав для визнання такими протоколи відтворення від 27 липня 2015 року та від 13 січня 2016 року прокурором не наведено, як і не встановлено судом порушень при їх складанні.
Суд критично оцінює як доказ частини навушників потерпілого ОСОБА_14 , які були знайдені при проведенні відтворення обстановки і обставин події 23 липня 2011 року, та частини навушників, які були вилучені у ОСОБА_14 23.07.2011 р., оскільки в протоколі серії АА про адміністративне затримання від 11.07.2011 року (т. 1 а.с. 16) відсутні відомості про те, що гарнітура він мобільного телефону була розірвана.
З протоколу судового засідання 20 жовтня 2014 року судом були оголошені покази свідка ОСОБА_116 , який зазначив, що він працює старшим дільничним інспектором Долинського РВ УМВС та був черговим ввечері 11.07.2011 р. Йому на зберігання передавалися вилучені у ОСОБА_14 речі і якщо б будь-яке майно було розірване чи пошкоджене, про це обов`язково повинно було зазначено в протоколі, в іншому випадку він б на це вказав при прийнятті цих речей (т. 6 а.с. 40-43).
При цьому у жодній із заяв відносно вчинення щодо нього протиправних дій, потерпілий ОСОБА_14 не згадує про пошкоджені навушники. Перші відомості про них з`являються під час проведення відтворення обставин і обстановки події 23.11.2011 р., тобто після того, як вони були повернуті в справному стані потерпілому та вилучені у нього аж 23.07.2011 року вже в розірваному стані.
Згідно висновку експерта № 505 від 30.08.2011 р. надані на дослідження дві частини від навушників, які були вилучені при проведенні відтворення обстановки та обставин події у гр. ОСОБА_14 , не мають спільної лінії розриву між собою, проте судячи із загальних ознак (формі, розмірах, матеріалу та ступені складності виготовлення з`єднувальних дротів), вони могли раніше складати єдине ціле (т. 1 а.с. 116-119), однак обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище вказане та те, що частина від навушників була знайдена через тривалий проміжок часу, при цьому акуратно скручена, не забруднена, що ставить під сумнів її пошкодження під час побиття, як на це вказує потерпілий, їх знайшла та підняла свідок ОСОБА_115 , яка не уповноважена вчиняти такі дії, протокол, у якому зафіксований факт виявлення частини навушників складений з порушенням вимог КПК України 1960 року, а відеозапис, на якому міститься відео виявлення частини навушників, має ознаки монтажу, тому суд не може барти їх до уваги як докази, на яких ґрунтується обвинувачення.
Суд також не бере до уваги як доказ вини підсудного ОСОБА_11 футболку потерпілого ОСОБА_14 , оскільки вона згідно постанови про проведення виїмки була вилучена у потерпілого 23 липня 2011 року (т. 1 а.с. 128), тобто через 12 днів після подій, які були 11 липня 2011 року. При цьому не було ідентифіковано ні грунт, ні плями бурого кольору, які виявлені на ній.
Факт побиття підсудним ОСОБА_11 у складі чотирьох осіб потерпілого ОСОБА_14 не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні та спростований: актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 107 від 25.07.2011 року, згідно якого у ОСОБА_14 мались тілесні ушкодження: забійна рана, садно та синці в ділянці обличчя; крововилив під кон`юктиву правого ока; синець по внутрішній поверхні лівого плеча... Характер та локалізація тілесних ушкоджень дозволяють вважати, що вони могли утворитися при нанесенні ударів як власною, так і сторонньою рукою (т. 1 а.с. 150-152); висновком експерта № 46/107/11/177/107-Е/11-Д від 15.03.2013 року, з якого встановлено, що судово-медичних даних про те, що потерпілому, крім ділянки обличчя, заподіяні множинні ушкодження волосистої частини голови не виявлено (т. 2 а.с. 129). Крім того, вищеописані покази лікарів і медичного персоналу, які неодноразово оглядали потерпілого, надавали йому медичну допомогу, свідчать про те, що покази ОСОБА_14 про побиття його чотирьма особами не відповідають наявним у нього тілесним ушкодженням.

Орган досудового слідства ставить у провину ОСОБА_11 участь у змові, метою якої є приховання злочинних дій щодо потерпілого ОСОБА_14 , шляхом складення протоколів про адміністративне правопорушення та про адміністративне затримання останнього.

Однак, як вбачається з протоколу ІВ № 000993 про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП від 11.07.2011 р., він був складений відносно ОСОБА_14 ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 15), протокол про адміністративне затримання від 11.07.2011 р. був складений відносно ОСОБА_14 ОСОБА_16 ( т. 1 а.с. 16). Згідно постанови на дії оперуповноваженого СКР Долинського РВ УМВС від 16.09.2011 р. дії оперуповноваженого СКР Долинського РВ УМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_15 при складанні адміністративного протоколу за ст. 173 КУпАП відносно ОСОБА_14 від 11.07.2011 р. визнано незаконними (т. 1 а.с. 189).

Стороною обвинувачення не було надано жодного доказу, а в судовому засіданні не було підтверджено, що вищевказані протоколи були складені у змові з ОСОБА_11 , що він був присутній при їх складенні, або що йому було відомо про них, а всі сумніви щодо недоведеності вини трактуються на користь особи.

Стаття 6 Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини передбачає право на справедливий судовий розгляд. Загальні вимоги справедливості, що містяться у коментованій статті застосовуються у провадженнях щодо всіх кримінальних справ. Суспільний інтерес не може виправдати використання доказів, здобутих з порушенням вимог закону.

Суд, оцінюючи всі докази за даною кримінальною справою в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 року у справі «Вєренцов проти України»).

У справі "Барбера, Мессегує і Джабардо проти Іспанії " від 6.12.1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює докази, ґрунтуючись на всебічному повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом встановлено, що всупереч ст. 65 КПК України 1960 року, органом досудового слідства в даній справі не здобуто жодних фактичних даних, які б свідчили про наявність в діях підсудного ОСОБА_11 всіх ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Встановлені по даній справі грубі порушення вимог кримінально - процесуального законодавства щодо збору та закріплення доказів, спричинили визнання їх судом неналежними, недостовірними і неприпустимими доказами, отриманими незаконним шляхом, які не дозволяють зробити висновок про винність підсудного у скоєнні інкримінованого йому злочину. Зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, не встановлюють, які активні дії курсанта ОСОБА_11 , обумовлені службовим становищем, пов`язані з реалізацією його службових повноважень щодо потерпілого, явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого, та не підтверджують зазначеного в обвинуваченні способу їх вчинення (насильство, застосування болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого дій), що є обов`язковою ознакою (об`єктивною стороною) злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно роз`яснень, даних у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

В рішенні ЕСПЛ у справі Вассіліоса Ставрополуса проти Греції (скарга № 35522/04, 27 вересня 2007 року п. 39), суд вважає, що на підставі принципу «in dubio pro reo» (сумніви тлумачаться на користь підсудного), який представляє собою приватне вираження принципу презумпції невинуватості, не повинно існувати ніякої якісної відмінності між виправдувальним вироком, зважаючи на відсутність доказів і виправдувальним вироком у зв`язку з констатацією безсумнівної невинуватості особи. У дійсності, виправдувальні вироки не розрізняються залежно від підстав, прийнятих до уваги в кожному окремому випадку суддею в кримінальному процесі.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічний зміст містить ст. 2 КПК України 1960 року, яка визначає завдання кримінального судочинства, а саме: завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Згідно з ч. 2 ст. 327 КПК України 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Суд відхиляє покликання досудового слідства та державного обвинувачення на матеріали справи, як на доказ доведеності вини підсудного у вчиненні злочину, оскільки такі суперечать результатам судового слідства, відповідно до якого вказані докази у сукупності з іншими матеріалами справи, на думку суду, не доводять умислу ОСОБА_11 на вчинення інкримінованого йому злочину, а відповідно відсутня суб`єктивна сторона, характерна для перевищення службових повноважень.

Таким чином, оцінивши докази, на які посилається орган досудового слідства, та, які вичерпно поповненні в судовому слідстві, враховуючи, що можливість збирання доказів по справі стосовно ОСОБА_11 в інкримінованому йому злочині за ч. 2 ст. 365 КК України завершено, перевіривши та оцінивши всі здобуті як в ході досудового так і судового слідства докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що прямих доказів на підвердження винуватості особи у вчиненні злочину не має, як і не має обо"язкових ознак перевищення службових повноважень певним способом, що харектеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину, жоден із перевірених судом доказів не підтверджує пред`явлене обвинувачення, що дає підстави стверджувати про відсутність у діянні підсудного ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Тому його слід визнати його невинуватим.
За змістом ч. 4 ст. 327 КПК України 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також, коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 213 КПК України 1960 року кримінальна справа закривається при наявності підстав, зазначених у ст. 6 цього Кодексу.

Як вбачається з п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю за відсутністю в діянні складу злочину.

За таких обставин, суд вважає за необхідне постановити виправдувальний вирок, а кримінальну справу відносно ОСОБА_11 закрити у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.

У зв`язку з виправданням підсудного з підстав відсутності в його діянні складу інкримінованого йому злочину, цивільний позов ОСОБА_14 про відшкодування матеріальних та моральних збитків та позов Долинського міжрайонного прокурора в інтересах Долинського районного відділу держказначейства в особі Долинської ЦРЛ до ОСОБА_11 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого залишити без розгляду, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 328 КПК України 1960 року .

Запобіжний захід обраний ОСОБА_11 у вигляді підписки про невиїзд, скасувати.

У зв`язку з ухваленням виправдувального вироку суд не знаходить підстав для стягнення з ОСОБА_11 на користь держави понесених процесуальних витрат.

При вирішенні питання про речові докази, суд враховує те, що дана кримінальна справа виділена з кримінальної справи № 343/202/14-к, яка направлена прокурору для проведення додаткового розслідування. Тому, враховуючи те, що речові докази у даній справі, згідно постанов про приєднання до справи речових доказів від 25 липня 2011 року, від 08 серпня 2011 року, від 06 вересня 2011 року (т. 1 а.с. 132, 134, 183), є речовими доказами і по кримінальні справі, з якої вона виділена, суд вважає за необхідне направити вказані речові докази прокурору Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури для вирішення їх подальшої долі.

На підставі викладеного, ст.ст. 8, 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої 17.07.1997 року, ст. 2, п. 2 ч. 1 ст. 6, ст.ст. 213, 323, 327, 328 КПК України 1960 року, п. 11 Перехідних положень КПК України, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 365 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, закрити.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_11 у вигляді підписки про невиїзд, скасувати.

Позов ОСОБА_14 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальних та моральних збитків залишити без розгляду.

Позов Долинського міжрайонного прокурора в інтересах Долинського районного відділу держказначейства в особі Долинської ЦРЛ до ОСОБА_11 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого залишити без розгляду.

Речові докази: автомобіль, марки ВАЗ 2101 світло-бежевого кольору, державний номер НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_7 , міні-відеокасету з написами "SОNY Рrеmium", "DIGITAL VIDEOCASSETTE", "Mini DV", "DVM60", 60 LP : 90; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане 25.05.1995 р. МРЕВ ДАІ УМВС м. Калуш; футболку білого кольору, вилучену у ОСОБА_14 23.07.2011 р., на короткий рукав з вставками сірого кольору на рукавах, по низу футболки, на ковнірі; частину навушника від мобільного телефону, вилучену в ОСОБА_14 23.07.2011 р., довжиною 350 мм; частину навушника від мобільного телефону, вилучену під час відтворення обстановки і обставин події 23.07.2011 р., довжиною 737 мм; лазерний диск білого кольору з вставками срібного кольору з надписами "DATEX PROVIDE YOUR SUCCESS", "CD-R 52x 700 mb 80 min", та які являються речовими доказами у справі № 343/202/14-к, яка направлена прокурору для проведення додаткового розслідування, направити прокурору Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури для вирішення їх долі в цій справі.

Арешт, накладений постановою про накладення арешту на майно від 14 вересня 2011 року, скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти діб з дня його проголошення через Долинський районний суд.

Суддя: