Справа № 417/2422/16-к
Провадження № 11-кп/782/331/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
заявниці: - ОСОБА_6
захисника, адвоката: - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в м. Северодонецьку апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 13 жовтня 2016 року про відмову в зарахуванні строку попереднього увязнення в строк покарання ОСОБА_8 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
27 квітня 2016 року ОСОБА_6 , дружина засудженого, звернулася з клопотанням про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання до Марківського районного суду Луганської області, в якому вказала, що її чоловік ОСОБА_8 , засуджений 14.06.2007 року Апеляційним судом Одеської області до довічного позбавлення волі, а саме :

- за ст. 257 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.2 ст. 17 і п.п «а», «з», «и», «і» , ст 93 КК України (1960 року) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» ст.93 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю призначених покарань шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш суворим остаточно до відбування призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків частково у вигляді одного року позбавлення волі із невідбутної частини покарання за вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.10.2002 року за сукупністю цього вироку ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 21.06.2011 року вирок щодо ОСОБА_8 змінено: виключено з кваліфікації його дій за ст.93 КК України кваліфікуючу ознаку, передбачену п. «е», а саме - вчинення вбивства з особливою жорстокістю або способом, небезпечним для життя багатьох осіб. Ухвалено вважати його засудженим за ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 257 КК України , зач.2 ст. 17 і ст. 93 п.п «а», «з», «и», «і» КК України (1960 року) ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Замість ст.71 КК України постановлено застосувати ч.З ст.42 КК України (1960 року) і за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_8 засуджено цим вироком та вироком Апеляційного суду Івано- Франківської області від 25.10.2002 р., визначити йому остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, зарахувавши в цей строк покарання відбуте ОСОБА_8 за вироком від 25.10.2002 року з 29.03.2002 р. по 11.04.2003 р.

Просила зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 29.03.2002 р. по 10.11.2011р., з 09.01.2013р. по 19.03.2013 р., з 05.12.2013 р. по 03.01.2014 р відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зазначила, що ОСОБА_8 в цей час відбуває покарання у виправній колонії № 60, АДРЕСА_1 .

Клопотання ОСОБА_6 неодноразово розглядалося у Марківському районному суді Луганської області, за результатами якого її було відмовлено у задоволенні клопотання.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 13 жовтня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 також відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з клопотання вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Слов`яносербській ВК Луганської області ( № 60), яке знаходиться на тимчасово окупованої території. У зв`язку з чим суд не прийняв до уваги як належний доказ довідки про знаходження ОСОБА_8 у Слов`яносербській ВК Луганської області ( № 60) на а.с.6,10т.1. Крім того, у клопотанні не має ніякого розрахунку строку попереднього ув`язнення для ОСОБА_8 .

На ухвалу суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга від заявника, дружини засудженого, ОСОБА_6 , в якій вона просить скасувати ухвалу Марківського районного суду Луганської області та застосувати щодо засудженого ч. 5 ст. 72 КК України щодо зарахування строку попереднього ув`язнення, починаючи з моменту реального затримання з 29.03.2002 року до вступу вироку у законну силу 21.06.2011 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Мотивуючи свої апеляційні вимоги, ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу суттєво порушив вимоги кримінально-процесуального закону та неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вона вважає, що той факт, що ОСОБА_8 після вступу вироку у законну силу був відправлений для відбуття призначеного покарання у Слов`яносербську ВК Луганської області ( № 60)підтверджується офіційними документами, наданими державними органами влади України, а саме Державної пенітенціарної службою України ,довідкою з колонії. Надані документи також представниками так званої ЛНР.( а.с.6,10 т.1).

Вважає, що строк попереднього ув`язнення зараховується для всіх осіб на момент вступу 24.12.2015 року у дію Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», якщо обвинувальний вирок набрав законної сили.( п.2 Розділу 2 « Прикінцеві положення « Закону)

Заслухавши суддю-доповідача, заявницю ОСОБА_6 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, її клопотання, розглядаючи її за законом, та прийняти законне та обґрунтоване рішення, оскільки її чоловік є суб`єктом вищенаведеного закону, крім того вони з чоловіком вживають передбачені законом заходи для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, захисника ОСОБА_7 , який підтримав клопотання заявниці повністю, та просив задовольнити її апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу заявниці без задоволення, оскільки так званий « Закон Савченко» застосовується у випадках строкового покарання засуджених, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши дебати сторін, колегія суддів дійшла наступного.

Статтею 51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання). Тобто, довічне позбавлення волі є основним та безстроковим видом покарання, межі дії якого у часі законом не встановлено (хоча і триває в часі), відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до кримінально-виконавчої установи виправної колонії максимального рівня безпеки без зазначення у вироку строку його тримання там.

24.12.2015 року набрала чинності нова редакція ст.72 ч.5 КК України, викладена ЗУ «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.12.2015 року за № 838-19.

Згідно вимог ст.72 ч.5 КК України, у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК зараховується:

1) до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом (станом на 24 грудня 2015 року) набрав законної сили обвинувальний вирок та покарання за яким не відбуте повністю (відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону);

2) при призначенні покарання за наслідками судового розгляду, якщо особа була попередньо ув`язнена. Тобто, дія правила зарахування судом строку попереднього ув`язнення розповсюджується не лише на осіб, зазначених у п. 2 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону.

Правила, закріплені у ст. 72 КК розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до вироків, які набрали законної сили, покарання за яким не відбуте повністю, що слід розуміти про строковий вид покарання.

Колегією суддів встановлено, що вироком апеляційного суду Одеської області від 14.06.2007 року ОСОБА_8 засуджено за ст. ст. 257, ч.2 ст. 17 і п.п «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (1960 року), п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» ст. 93, ст. 70, 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 21.06.2011 вирок щодо ОСОБА_8 змінено: виключено з кваліфікації його дій за ст.93 КК України кваліфікуючу ознаку, передбачену п. «е» та ухвалено вважати його засудженим за ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 257 КК України, за ч.2 ст. 17 і ст. 93 п.п «а», «з», «и», «і» КК України (1960 року), ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Замість ст.71 КК України постановлено застосувати ч.3 ст.42 КК України (1960 року) і за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_8 засуджено цим вироком та вироком апеляційного суду Івано- Франківської області від 25.10.2002 р., визначити йому остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, зарахувавши в цей строк покарання відбуте ОСОБА_8 за вироком від 25.10.2002 року з 29.03.2002 р. по 11.04.2003 р.

Вирок суду набув законної сили 21.06.2011 року.

Оскільки ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі, а відтак його покарання не має кінцевого строку його відбуття, в зв`язку з цим застосувати Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» до покарання, призначеного ОСОБА_8 , не є можливим.

Доводи апелянта щодо застосування вимог ст.72 ч.5 КК України до всіх осіб, в тому числі і до засуджених, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, колегія судді вважає безпідставними, що спростовуються вищевикладеним.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд, відмовивши у задоволенні її клопотання, позбавив ОСОБА_8 можливості мати відповідні права згідно законодавства України, в тому числі звернення його з заявою про застосування помилування, не заслуговують на увагу, оскільки відмова судом засудженому до довічного позбавлення волі у задоволенні клопотання про зарахування строку його попереднього ув`язнення в термін відбуття ним покарання у виді довічного позбавлення волі ніяким чином не впливає на його права та обов`язки, як громадянина та особи, що засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, що встановлюються законодавством України та гарантуються ст. 24 Конституції України.

Той факт, що засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, після відбуття визначеного законом строку мають право на ряд пільг також не є підставою для задоволення клопотання та не може враховуватись при застосуванні до таких засуджених ст. 72 ч. 5 КК України.

Крім того, ці обставини не можуть бути підставою для скорочення строку перебування в місцях позбавлення волі, після відбуття якого, до засудженого можуть бути застосовані пільги передбачені положеннями ч. 6 ст. 151, ч. 2 ст. 151-1 КВК України та застосовано положення п.2 «Положення про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України № 223/2015 від 21 квітня 2015 року.

Зокрема, колегія суддів враховує, що правила, закріплені у ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.

Крім того, відповідно до європейських стандартів правосуддя судове рішення повинно відповідати усім юридичним вимогам, а саме : бути легітимним, законним, обґрунтованим, повним, виконуваним тощо.

У випадку з ОСОБА_8 судове рішення, прийняте іменем України, було б ілюзорним, оскільки він відбуває покарання на тимчасово окупованої території , де судові рішення українських судів не виконуються.

Так, наприклад, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.05.2002 року у справі « Будров проти Росії» ( заява № 59498/00 ) у п. 34 зазначив про те, що « … виконання судового рішення має розглядатися яка невід`ємна частина « судового процесу « для цілей ст.6 Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена законно та обґрунтовано, з додержанням вимог передбачених КПК України, та не знаходить підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 415, 417, 537-539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 13 жовтня 2016 року про відмову в задоволені зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 - без задоволення.

Головуючий:

Судді: