Ухвала іменем україни 02 червня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002091, за касаційними скаргами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Стара Ушиця, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 ,

який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Стара Ушиця, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 ,

встановив:
у касаційних скаргах:
- захисник ОСОБА_6 і засуджений ОСОБА_8 , наводячи аналогічні доводи, стверджують про незаконність судових рішень, постановлених щодо останнього у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Вказують на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України і необхідність їх перекваліфікації на ч. 1 ст. 186 КК України. Посилаються на суворість призначеного ОСОБА_8 покарання і просять його пом`якшити із застосуванням статей 69, 75 КК України.

- захисник ОСОБА_7 стверджує про суворість призначеного ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 189 КК України і просить пом`якшити це покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України. На обґрунтування свої вимог зазначає, що обираючи строк покарання місцевий суд повною мірою не урахував такі пом`якшуючі покарання обставини як: позитивна характеристика, активне сприяння розкриттю злочину, дійове каяття, повне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди та відсутність судимостей. Указує на формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції.
- захисник ОСОБА_5 стверджує, що дії ОСОБА_9 неправильно кваліфіковані за ст. 189 КК України, оскільки засуджений вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України. Посилається на суворість призначеного ОСОБА_9 покарання, обраного без урахування тих обставин, що засуджений позитивно характеризувався за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, сприяв розкриттю злочинів і розкаявся у вчиненому.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винуватими у пред`явленому обвинуваченні та засуджено:
ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та захисників на підтримання касаційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.
18 квітня 2015 року близько 09:00 год. ОСОБА_8 усвідомлюючи, що жодного зобов`язання, що виникає з підстав передбачених чинним законодавством, між ним і ОСОБА_11 не має, разом із ОСОБА_9 на автомобілі ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 і разом із ОСОБА_13 приїхали з смт Стара Ушиця Кам`янець-Подільського району Хмельницької області до м. Хмельницького, з метою висунути вимогу ОСОБА_11 щодо повернення надуманого боргу перед ОСОБА_8 .
Знаходячись поряд із ринком «Ранковий» по вул. Кам`янецькій м. Хмельницького, ОСОБА_8 , під надуманим приводом виконання неіснуючого зобов`язання, з метою заволодіння майном або грошовими коштами, висунув незаконну вимогу ОСОБА_11 , яка супроводжувалась погрозою насильства, передати на його користь ніби то викрадений останнім мотоцикл. ОСОБА_11 , відмовившись виконувати надумане неіснуюче зобов`язання ОСОБА_8 , повідомив, що не причетний до викрадення у останнього мотоцикла. Однак ОСОБА_8 , реалізовуючи погрозу застосування насильства, наказав ОСОБА_11 сісти до указаного автомобіля ВАЗ 2109, куди він і ОСОБА_9 сіли на заднє сидіння таким чином, що потерпілий опинився між ними та був позбавлений можливості самовільно залишити автомобіль. Після чого ОСОБА_8 наказав водієві - ОСОБА_12 їхати за межі м. Хмельницького у напрямку м. Кам`янця-Подільського.
По дорозі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , супроводжуючи свою вимогу погрозою насильства, продовжили вимагати в ОСОБА_11 виконання неіснуючого зобов`язання по передачі їм мотоцикла, під час чого ОСОБА_8 під приводом зателефонувати відкрито викрав у ОСОБА_11 належний йому мобільний телефон «Iphone 4 16 Gb» imei НОМЕР_2 вартістю 2418,87 грн.
Зупинивши автомобіль у лісосмузі поблизу дачного товариства «Надія» біля с. Карпівці Хмельницького району, ОСОБА_8 наказав ОСОБА_11 вийти з автомобіля. В той час коли ОСОБА_11 вийшов з автомобіля ОСОБА_9 для підтвердження реальності їх погроз, наніс йому два удари кулаком в обличчя, а ОСОБА_8 , висловлюючи вимогу повернути мотоцикл або ж кошти в сумі 40000 грн., наніс потерпілому близько 10 ударів кулаками та ногами. Після чого, піднявши з землі дерев`яну палицю, наніс нею удари по тулубу та голові ОСОБА_11 . Внаслідок отриманих ударів потерпілому ОСОБА_11 спричинені легкі тілесні ушкодження.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене на попередньою змовою групою осіб, і ОСОБА_8 додатково у відкритому заволодінні майном, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в 8, 12 постанови пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вимагання полягає у незаконній вимозі передати чуже майно чи право на майно або вчинити будь-які дії майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим. Погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Така погроза може стосуватись як потерпілого, так і його близьких родичів і завжди містить у собі вимогу майнового характеру щодо передачі майна в майбутньому.

З технічного запису судового засідання вбачається, що в суді та на досудовому слідстві, у тому числі при проведенні слідчого експерименту, протоколи проведення яких були досліджені судом, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 стверджували про те, що вони мали попередню домовленість про застосування психологічного чи фізичного тиску до ОСОБА_11 з метою повернення ніби то викраденого останніммоторолера, а коли останній відмовився виконати цю вимогу вимагали передачі 40000 грн, при цьому застосовували до потерпілого психологічне та фізичне насильство. Крім того, у суді засуджені уточнили, що першу вимогу передачі моторолера вони, погрожуючи потерпілому, висловили перебуваючи поряд із ринком «Ранковий» м. Хмельницького. В подальшому, слідуючи з м. Хмельницького у напрямку м. Кам`янця-Подільського, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , вимагали у ОСОБА_11 моторолер, висловлюючи погрози застосування фізичного насильства, в процесі чого ОСОБА_8 відкрито заволодів телефоном потерпілого. Зупинивши автомобіль у лісосмузі поблизу дачного товариства «Надія», ОСОБА_9 , вимагаючи моторолер, наніс удари потерпілому, а ОСОБА_8 дав потерпілому його телефон для здійснення дзвінка і підтвердження обставин, про які повідомляв ОСОБА_11 щодо відсутності у нього моторолера, вимогу щодо якого висловлювали ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . Після здійснення вказаного дзвінка, ОСОБА_8 вирвав у ОСОБА_11 мобільний телефон, та побив потерпілого по тілу кулаками, ногами, а потім дерев`яною палицею, після чого з місця злочину втекли. Мобільний телефон ОСОБА_11 був вилучений за місцем проживання ОСОБА_8
ОСОБА_13 та ОСОБА_12 які були безпосередніми свідками події, стверджували, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , застосовуючи фізичне насильство, вимагали у ОСОБА_11 передачі мопеда або грошей у сумі 40000 грн, а під час погроз ОСОБА_8 заволодів телефоном потерпілого.

Всебічно перевіривши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189 КК України і підстав для їх перекваліфікації на інші статті закону України про кримінальну відповідальність, як про це йдеться у касаційних скаргах, не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 , ОСОБА_8 покарання в межах санкцій статей, за якими їх засуджено, суд враховував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засуджених, які за місцем проживання характеризувалися позитивно, вперше притягувалися до кримінальної відповідальності, не перебували на обліку у лікарів нарколога та психіатра, активно сприяли розкриттю злочину, щиро розкаювалися у вчинених злочинів, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, а ОСОБА_8 частково визнав вину та повністю відшкодував завдану злочинами шкоду.
Додатково суд урахував стійку злочинну поведінку ОСОБА_8 після вчинення злочинів, який вимагав передачі майна з погрозою застосування насильства щодо потерпілого ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_14 ..
У касаційних скаргах не наведено таких обставин, які б не були враховані судом і свідчили б про можливість призначення засудженим покарання із застосування ст. 69 КК України та виправлення засуджених без відбування покарання, тобто для застосування ст. 75 КК України.

Та обставина, що ОСОБА_8 до засудження активно займався безоплатною громадською діяльністю, будучи граючим тренером і капітаном місцевої футбольної команди, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного судом покарання.

Призначене судом ОСОБА_9 , ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.
При цьому доводи щодо невідповідності призначеного засудженим покарання тяжкості злочинів та даним про їх особи внаслідок суворості є безпідставними.

З огляду на викладене, відсутні підстави для скасування вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_8 із мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості злочинів та даним про особу засуджених внаслідок суворості.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ __________________ _______________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3