Справа № 314/5632/16-к
Провадження № 1-в/314/2998/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що хворіє на туберкульоз та перебуває на лікуванні у спеціальній туберкульозній лікарні при Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), режим утримання не порушує, зробив для себе належні висновки, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 13 березня 2013 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ст. 395, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 69, ч. 1 ст. 70 ст. 72 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 30 липня 2012 року по 29 березня 2013 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 08 червня 2012 року. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 11) вимоги режиму утримання порушував, за що мав два дисциплінарних стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 16 квітня 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: режим відбування покарання порушував, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме 09.01.2016 правами начальника відділення СПС засудженому ОСОБА_4 оголошено догану за самовільне відкриття локального сектору, дане стягнення було погашене у встановленому законом порядку. Мав одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, оголошене правами начальника колонії 20.05.2016 у вигляді подяки. У відношенні до представників адміністрації колонії грубощів не проявляє. На виробництві установи не працевлаштований. Згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, засуджений не залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі. За характером хитрий, скритний, брехливий. У відношенні до засуджених не конфліктний. Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта». Не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, відповідно до ст. 65 КВК України. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. Відповідно до ст. 59 КВК України, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Враховуючи викладене, наявність у засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування покарання одного заохочення та трьох стягнень, накладених правами начальника слідчого ізолятору та начальника відділення СПС, які були погашені у встановленому законом порядку, адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 за весь час відбування покарання мав три стягнення та одне заохочення, на виробництві установи працевлаштований не був, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, думку прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що під час знаходження у в установах виконання покарань знаходиться з 08 червня 2012 року. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 11) вимоги режиму утримання порушував, за що мав два дисциплінарних стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 16 квітня 2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: режим відбування покарання порушував, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, 09.01.2016 правами начальника відділення СПС засудженому ОСОБА_4 оголошено догану за самовільне відкриття локального сектору, дане стягнення було погашене у встановленому законом порядку. Мав одне заохочення, за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а саме 20.05.2016 засудженому оголошено подяку.

Окрім того, згідно з медичною довідкою ОСОБА_4 є практично здоровим, працездатним, однак за весь час відбування покарання працевлаштований не був.

Згідно з довідкою, засуджений ОСОБА_4 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі не залучався, участі у самодіяльних організаціях відділення не приймає.

Поведінка засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить наявність у засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування покарання трьох дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника слідчого ізолятору та начальника відділення СПС, а саме: 21.12.2012 у вигляді оголошення догани, у засудженого ОСОБА_4 було вилучено 10 літрів рідини із запахом бродіння, 19.02.2013 засуджений був поміщений у карцер на 5 діб оскільки у останнього було вилучено пристрій міжкамерного зв`язку, 09.01.2016 оголошено догану за самовільне відкриття локального сектору, які були погашені у встановленому законом порядку.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а отримання ним 20.05.2016 заохочення у вигляді оголошення подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці (отримане в період часу, який безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення) пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що наявність заохочень може вплинути на його умовно-дострокове звільнення.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_4 не приймав участі у роботі самодіяльних організацій, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року у строк основного покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 березня 2013 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 30 липня 2012 року до 29 березня 2013 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені у судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

18.08.2016
18.08.2016

26.08.2016