11-кп/775/203/2016(м)

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 11-кп/775/203/2016(м)

іменем У к р а ї н и
30 березня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не одружений, раніше не судимий, військовослужбовець, старший стрілець мотопіхотного відділення третього мотопіхотного взводу першої мотопіхотної роти військової частини польової пошти НОМЕР_1 , старший солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України та призначено покарання з урахуванням вимог ст. 69 ч.1, ст.62 КК України у виді 2 років тримання у дисциплінарному батальйоні.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2016 р. ОСОБА_8 визнаний винним за ст. 263 ч.1 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
ОСОБА_8 з 12 грудня 2014 року по теперішній час проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , на посаді старшого стрільця мотопіхотного відділення третього мотопіхотного взводу першої мотопіхотної роти.
Відповідно до ст.ст. З, 4, 6 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, ст.ст. 9-12, 16, 117, 118 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 7, 8, 15, 16 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 4 серпня 2000 року, Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-XII Про право власності на окремі види майна, п.п. 9, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, п. 1.15 Інструкції по організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї і боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359, старший солдат ОСОБА_8 , виконуючи покладені на нього обов`язки, повинен знати будову, порядок і правила експлуатації та ремонту озброєння, бойової та іншої техніки, носити зброю і боєприпаси лише з дозволу командування та при виконанні відповідних службових обов`язків.
Маючи досвід поводження зі зброєю і боєприпасами, при проходженні військової служби старший солдат ОСОБА_8 знав вимоги законодавства України про те, що боєприпаси відносяться до предметів обмежених в обігу та не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а також те, що військовослужбовцям Збройних Сил України забороняється зберігати боєприпаси без дозволу командування.
Проте, старший солдат ОСОБА_8 , на порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, тобто діючи у формі прямого умислу, в період проходження військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів за наступних обставин.
Наприкінці вересня 2015 року старший солдат ОСОБА_8 , знаходячись на військовому полігоні, розташованому у АДРЕСА_3 , знайшов бойову гранату Ф-1 з маркуванням: корпус - «386-3 2-77 Т» та запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням «15-80 УЗРГМ-2 УЗЧП», яку умисно, в порушення вищенаведених вимог законодавства, придбав для особистих цілей.
Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання та носіння боєприпасів без передбаченого законом дозволу ОСОБА_8 приховав вказану гранату у своїх особистих речах та на початку жовтня 2015 року перевіз її до місця дислокації військової частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , де продовжив зберігати без передбаченого законом дозволу.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №170 від 13 жовтня 2015 року старшому солдату ОСОБА_8 була надана чергова щорічна відпустка строком на 10 діб.
13 жовтня 2015 року ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений н зберігання та носіння боєприпасів без передбаченого законом дозволу, розібрав вищевказану гранату, шляхом відділення запалу від корпусу, та поклав їх у два військових чоботи, які сховав у свою спортивну сумку і вирушив до м. Маріуполя з метою виїзду за місцем мешкання для проведення відпустки.
Цього ж дня близько 17 години співробітниками міліції та військової комендатури при проведенні перевірки на території автовокзалу за адресою АДРЕСА_4 був затриманий ОСОБА_8 , у якого в сумці було виявлено та вилучено корпус гранати Ф-1 з маркуванням «386-3 2-77» та запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням «15-80 УЗРГМ УЗЧП», які він незаконно зберігав при собі без передбаченого законом дозволу та які відносяться до групи бойових припасів.
Згідно із висновком судової вибухотехнічної експертизи № 1544 від 06.11.2015 року корпус гранати Ф-1 з маркуванням №386-3 2-77 Т» та запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням « 15-80 УЗРГМ-2УЗЧП» є оборонною ручною осколковою гранатою типу Ф-1, що відносяться до категорії бойових припасів.
Не погодившись з вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та застосувати відносно нього покарання з випробуванням. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував інші обставини, які б мали суттєве значення при призначенні покарання, так, відсутність відносно нього притягнень до кримінальної відповідальності, наявність на утриманні дітей на осіб похилого віку, його матері ОСОБА_9 , наявність позитивної характеристики з місця роботи, та з місця проходження служби.
Вислухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав свої апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає за наступними підставами.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що міра покарання, призначена судом ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд при призначенні покарання правильно врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, є учасником в бойових діях під час проведення антитерористичної операції, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та сприяння встановленню істини по справі, та призначив обвинуваченому покарання на підставі ст.69 ч.1 КК України із застосуванням вимог ст.62 КК України.
Колегія суддів вважає, що обставини, наведені судом у вироку та в апеляційній скарзі обвинуваченого роблять можливим та доцільним застосування при призначенні покарання ОСОБА_8 вимог ст. 69 КК України, тобто призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 263 ч.1 КК України, як військовослужбовцю згідно ст.62 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні, тому погоджується з висновками суду про міру покарання.
Таким чином, колегія суддів вважає покарання, призначене судом ОСОБА_8 необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Інші обставини, вказані обвинуваченим в апеляційній скарзі, були враховані судом при призначенні покарання і не є підставою для постановлення іншого рішення по справі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни вироку суду, передбачених ст.409 КПК України, апеляція обвинуваченого не містить.
На підставі викладеного, керуючись стст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2016 року, постановлений щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді: