УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 26.11.2015 року,

В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , звернулася до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження від 26.11.2015 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000089 від 02.03.2015 року за заявою ОСОБА_5 щодо неправомірних дій працівників Бердянської виправної колонії №77.

26.11.2015 року слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження на підстав п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Бердянської виправної колонії №77 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

На думку адвоката ОСОБА_4 зазначена постанова є незаконною, оскільки підстави для закриття кримінального провадження є надуманими та не відповідають фактичним даним. Зокрема, досудовим розслідуванням не було встановлено місце, спосіб та інші обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Засуджені допитувалися слідчим в присутності працівника Бердянської виправної колонії №77, що свідчить про їх допит під тиском. Допитані в якості свідків працівники Бердянської виправної колонії №77 надали однакові пояснення щодо застосування спецзасобів. Слідчим не встановлено, як згідно норм чинного законодавства повинні були діяти працівники Бердянської виправної колонії №77 в умовах ситуації, яка склалася. Слідчий копіював протоколи допитів та надавав свідкам їх підписувати.

Крім того, на думку заявника, в матеріалах кримінального провадження містяться відомості, які було зібрано з порушенням КПК України, а саме відомості з Бердянської виправної колонії №77, які було отримано без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, а також зібрано документи, які взагалі не мають відношення до злочину, який розслідувався.

Слідчим не було усунуто розбіжності між показаннями засуджених та працівників колонії, не проведено одночасних допитів та слідчого експерименту, фактично не виконана ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2015 року, не в повному обсязі перевірені доводи потерпілого, що призвело до неповноти досудового розслідування та свідчить про передчасність винесеної постанови про закриття кримінального провадження.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просила скасувати постанову слідчого прокуратури Запорізької області від 26.11.2015 року про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала та просила її задовольнити, з підстав, які в ній викладені.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що слідчим у повному обсязі проведені слідчі дії для встановлення істини по даному кримінальному провадженню та винесено обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження.

Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000089, прихожу до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 02.03.2015 року за заявою ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 внесено відомості про скоєний злочин з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень працівниками Бердянської виправної колонії № 77.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 від 26.11.2015 року зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю в діях працівників Бердянської виправної колонії № 77 управління Державної пенітенціарної служби в Запорізькій області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Завданням кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинний не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За вимогами ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий в межах своєї компетенції зобов`язаний розпочати судове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення, або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі постановлені нею питання, виключаючи провадження в справі й обумовлюють її закриття.

Як вбачається із заяви потерпілого ОСОБА_5 про скоєння відносно нього кримінального правопорушення працівниками Бердянської виправної колонії № 77, він зазначав, що 27.02.2015 року його було доставлено у спецвагоні до Бердянської виправної колонії № 77. В приміщення автозаку зайшли працівники колонії, які у грубій формі із застосуванням ненормативної лексики накинулися та почали бити осіб, які знаходилися у камерах автозаку. Перед тим, як до машини зайшли працівники колонії він наніс собі один поріз передпліччя. Потім працівники колонії йому нанесли декілька ударів руками та ногами, вивели із автозаку та повалили на землю, надягли наручники та продовжили бити, а потім завели його у цех промзони із зеленими воротами та зеленими двірьми, де його завалили на матрац та протягом 20 хвилин обливали холодною водою, наступивши ногою на затилок, він упирався обличчям у мокрий матрац, у зв`язку з чим почав задихатися.

Згідно протоколу допиту в якості потерпілого від 06.03.2015 року, ОСОБА_5 зазначав, що після того, як його вивели із автозаку його продовжували бити приблизно3-5 хвилин, а потім відвели до цеху, де працівники колонії продовжували його бити та обливали холодною водою, вони його давили, коли той лежав на мокрому матраці та не давали можливості встати Він декілька разів непритомнів, а потім приходив до тями після обливання водою. Йому погрожували, ображали, піднімали його руки у наручниках, виламуючи таким чином плечові суглоби. Прийшов до тями вже у черговій частині і як він туди попав він не пам`ятає. Після цього він приймав душ і йому обробили рану, забинтували її та відправили у ДІЗО.

Додатково допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що приміщення до якого його відводили, це був або гараж або цех, або бокс. Після того, як його вивели із машини, його відвели у сторону, а тому як його били на вулиці та відводили до приміщення, де також застосовували силу, можливо ніхто і не бачив. У кузові автомобілю йому руками, ногами та дубинкою було нанесено приблизно 10 ударів. Хто саме йому наносив удари він не роздивився і скільки було нанесено йому ударів, яких саме, а також в які частини тіла він не пам`ятає.

В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, слідчим здійснено ряд слідчих дій, спрямованих на перевірку фактів, які викладені у заяві потерпілого ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта № 161 від 05.03.2015 року, у ОСОБА_5 мають місце: синці на обличчі, на волосяній частині голови, на задній поверхні грудної клітини, на лівій та правій верхніх, та нижніх кінцівок, попереку, ягодичних ділянках, садна на обличчі, на волосяній частині голови, рана на лівій верхній кінцівці. Вказані ушкодження: синці, садна виникли від дії тупого предмету, рана на лівій верхній кінцівці від дії предмета, який має ріжучі властивості, можливо від дії леза від бритвеного станку, можливо в строк на який вказує під експертний 27.02.2015 року, рана кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а синці і садна кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Таким чином ОСОБА_5 було спричинено не менш ніж дванадцяти травматичних дій. Не виключена можливість нанесення рани самому собі.

В ході проведення досудового розслідування слідчим було допитано у якості свідків засуджених осіб, які прямували однією машиною із ОСОБА_5 до Бердянської виправної колонії, а також працівників зазначеної установи, які, в тому числі перебували 27.02.2015 року у складі зустрічної варти.

В ході допиту зазначених свідків встановлено, що засуджені, які прибули до Бердянської виправної колонії № 77 для відбування покарання у вигляді позбавлення волі, злісно відмовлялися виконувати законні вимоги адміністрації колонії щодо виходу із спеціального автомобілю, проявляли буйство, чинили фізичний опір, а ОСОБА_5 чинив інші насильницькі дії. Вказані засуджені неодноразово попереджалися адміністрацією колонії про можливість застосування фізичної сили та спецзасобів і після цього працівники Бердянської виправної колонії № 77, діючи у відповідності до ст. 106 КВК України та розділу ХХ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року, застосували відносно засуджених, у тому числі і ОСОБА_5 , фізичну силу та спеціальні засоби: гумові палки (ГП-73, спеціальний засіб «Терен-4» та наручники).

Показання допитаних в ході досудового розслідування свідків повністю узгоджуються між собою та спростовують доводи потерпілого по даному кримінальному провадженню.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 901 від 24.11.2015, отримані ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитися, як при обставинах вказаних ОСОБА_5 при допитах, так і при обставинах вказаних ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 при допитах в якості свідків.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що матеріалами досудового розслідування підтверджено факт застосування працівниками Бердянської виправної колонії № 77 сили та спецзасобів, внаслідок чого ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_5 у приміщенні спеціального автомобілю для перевезення засуджених, а доводи потерпілого ОСОБА_5 , викладені у заяві, в тій частині, що він не чинив опору працівникам Бердянської виправної колонії № 77 при намаганні витягнути засуджених осіб із автозаку та не відмовлявся виконувати їх вимоги, у зв`язку з чим працівники колонії не мали підстав застосовувати до нього силу та спецзасоби, є такими, що спростовуються дослідженими слідчим суддею матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини слідчий суддя вважає, що висновок слідчого про відсутність в діях працівників Бердянської виправної колонії № 77 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України є законним та обґрунтованим, оскільки застосування фізичної сили та спецзасобів відносно потерпілого відбувалося у встановленому законом порядку, що свідчить про відсутність підстав вважати, що працівники Бердянської виправної колонії № 77 вийшли за межі своїх повноважень.

В ході проведення досудового розслідування показання потерпілого ОСОБА_5 , який заявляв про застосування до нього сили у господарському приміщенні після виведення його із автозаку не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки суперечать показам, допитаних в ході досудового розслідування, в тому числі і в ході додаткових допитів, в якості свідків, засуджених, які прибули разом з ОСОБА_5 до Бердянської виправної колонії та співробітників зазначеної установи.

Посилання представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 на неправдивість показань свідків не підтверджені жодними доказами. Допит свідків, які відбувають покарання у Бердянській виправній колонії № 77 відбувався у відповідності до вимог чинного законодавства, свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, зауважень до протоколу допитів не мали, що підтверджується відповідними протоколами допитів. До того ж, заявником не вказано чим саме відрізняються покази надані вказаними свідками під час допиту їх при досудовому розслідуванні і у суді, в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ст. 392 КК України.

Слідчому судді не надано доказів на підтвердження того, що до засуджених свідків застосовувався будь-який тиск з боку працівників виправної колонії під час їх допиту, жоден із свідків із відповідними заявами до уповноважених органів не звертався.

Відповідно до ч. 2 ст. 96 КПК України, для доведення недостовірності показань свідків сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.

Проте, ні під час досудового розслідування, ні в ході розгляду скарги слідчим суддею, заявником не надано жодних матеріалів, які підтверджують нечесність свідків, а тому підстави не приймати їх покази до уваги відсутні.

Вказане стосується і тверджень заявника щодо правдивості показань свідка ОСОБА_19 .

Доводи адвоката ОСОБА_4 щодо не встановлення місця, способу та інших обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 повністю спростовуються дослідженими в ході судового розгляду скарги матеріалами кримінального провадження, оцінка яких у сукупності дала підстави вважати слідчому, з висновком якого погоджується і слідчий суддя, що ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження 27.02.2015 року у приміщенні автозаку, на якому його було доставлено до Бердянської виправної колонії для відбуття призначеного судом покарання, за обставин, які відповідають поясненням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 .

Посилання заявника на те, що слідчим не встановлено, як згідно норм чинного законодавства повинні були діяти працівники БВК №77 в умовах ситуації, яка склалась, суперечать постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 26.11.2015 року, в якій міститься висновок слідчого, що працівники Бердянської виправної колонії застосували фізичну силу та спецзасоби у встановленому законом порядку, згідно вимог ст. 106 КВК України та розділу ХХ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 р. №2186/5.

Доводи адвоката потерпілого про те, що слідчий копіював протоколи допитів і давав свідкам їх підписувати, на думку слідчого судді, є лише припущеннями заявника. Так, дійсно при дослідженні матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколів допиту свідків, встановлено, що в них містяться однакові за своїм змістом деякі фрази, проте, ці протоколи всі підписані допитаними свідками, зауваження до них не заносилися, зазначені показання викладалися слідчим друкованим текстом, і співпадіння у протоколах певних фраз може пояснюватися формулювання слідчим показань свідків літературною мовою. Невідповідності протоколів допиту вимогам чинного законодавства слідчим суддею не встановлено.

Посилання адвоката на те, що в матеріалах кримінального провадження містяться відомості, які було зібрано з порушенням вимог КПК України, оскільки їх було отримано без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з того, що згідно із ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, в тому числі, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей та ін.

В матеріалах кримінального провадження містяться відповідні запити слідчого у порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, на виконання яких надано відомості та копії документів.

Щодо не усунення слідчим розбіжностей між показаннями засуджених та працівників колонії, не проведення слідчим одночасних допитів та слідчого експерименту, на що посилався заявник, то слід зазначити, що відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України слідчий, прокурор має право, а не зобов`язаний, провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, а не усунення цих розбіжностей. При цьому слід звернути увагу, що свідки надавали покази з урахуванням їхнього сприйняття подій які мали місце, у зв`язку з чим їх покази певним чином відрізняються.

Повністю спростовуються матеріалами досудового розслідування і доводи адвоката потерпілого щодо не виконання слідчим ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2015 року, якою скасовувалася попередня постанова про закриття кримінального провадження, оскільки в ході досудового розслідування усунуто всі недоліки, які були вказані слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду в ухвалі від 28.07.2015 року.

Доводи адвоката про допит слідчим деяких свідків окремо, але в один і той же час, дійсно знайшли своє підтвердження, зокрема, згідно протоколів допиту, свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_21 допитувалися 30.03.2015 року з 15-00 год. до 15-30 год., а свідки ОСОБА_22 і ОСОБА_23 30.03.2015 року з 15-30 год. до 16-00 год. Проте, слідчий суддя вважає, що зазначення у протоколах однакового часу проведення слідчої дії, є лише технічною помилкою, яка не впливає на суть винесеного слідчим рішення.

З огляду на викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_4 , яка подана в інтересах ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає, оскільки є безпідставною та не обґрунтованою, а доводи, які в ній викладені повністю спростовуються матеріалами досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 26.11.2015 року залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а особою, яка не була присутня при її постановлені, - протягом цього ж часу з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 20 квітня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 22 квітня 2016 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1