Провадження №1-кп/748/207/16
Єдиний унікальний № 748/1755/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2016 року м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження № 0000057 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, українця, раніше не судимого, із професійно-технічною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

14.01.2015 Президентом України видано Указ «Про часткову мобілізацію» №15/2015, затверджений Законом № 113-VІІІ від 15.01.2015, в зв`язку з чим почав діяти особливий період.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 01.02.2016 року № 22, військовослужбовця за контрактом солдата ОСОБА_3 призначено на посаду кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення механізованого батальйону та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на всі види забезпечення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за контрактом.

В свою чергу, військовослужбовець за контрактом солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 31 травня 2016 року, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на залишення військової частини, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

11 серпня 2016 року військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 повернувся до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Так, солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та був відсутній без поважних причин у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 у період з 31 травня 2016 року по 11 серпня 2016 року, перебуваючи за місцем свого постійного проживання, а саме у АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст.407 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, пояснивши, що дійсно 31.05.2016 року самовільно залишив розташування військової частини, оскільки у квітні місяці одружився і хотів побути вдома разом з дружиною. Повернувся до виконання військових обов"язків лише 11.08.2016 року. У вчиненому щиро розкаявся.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинені військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність наслідків злочину, особу винного - його вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, освіту, негативну характеристику за місцем служби, те, що раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, продовжує виконувати військову службу.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.
Прокурор в судовому засіданні просив призначити ОСОБА_3 покарання з застосування ч.1 ст.69 КК України у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на три місяці.
Обвинувачений просив пом"якшити покарання.

За наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу ОСОБА_3 суд вважає за можливе при призначенні покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, застосувати до ОСОБА_3 положення ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті та призначити йому покарання у вигляді арешту з відбуванням його на гауптвахті, і вважає, що саме таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді одного місяця арешту з відбуванням його на гауптвахті.

Строк відбуваття покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту поміщення його на гауптвахту.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1