АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/4602/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/726/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002091 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.. України, освіта 9 класів, не одруженого, не працює, раніше судимого:- 17.01.2011 року Орджонікідзевським міськсудом за ст.ст.186 ч.2, 190 ч.1,190 ч.2, 309 ч.2, 70 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі., звільнився 03.07.2012 року згідно постанови Жовтоводського міськсуду від 25.06.2012 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на 11 місяців 23 дні, - 02.12.2015 року Жовтневим райсудом м. Запоріжжя за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі ,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190КК України, з призначенням покарання :-ч.2 ст.186 КК України п`ять років позбавлення волі;-ч.2 ст.190 КК України два роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено покарання ОСОБА_6 у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Згідно з ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 02 грудня 2015 року у вигляді шести місяців позбавлення волі призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі з відбуттям ним міри покарання у виправно-трудовому закладі.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 до набранням вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з 09 вересня 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 14 000 грн.
Заходи забезпечення кримінального проваджегння не застосовувалися.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі, доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок, ухвалити новий вирок, яким застосувати до нього ст. ст.66, 69 КК України призначивиши йому більш м`який вид покарання.

За вироком, ОСОБА_6 24.03.2015 року приблизно о 14.00 годин, знаходячись біля ломбарду «Капітал», який розташований по вул.. Електрометалургів, 42 в м. Нікополь, Дніпропетровської області, де зустрів ОСОБА_7 разом з її чоловіком ОСОБА_9 , які хотіли продати ноутбук «Леново Z 500». Після чого у нього виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_6 переконав ОСОБА_9 в тому, що він допоможе йому у продажі ноутбуку 25.03.2015 року приблизно о 14.00 годин ОСОБА_9 зустрівшись з ОСОБА_6 поїхали на автомобілі за адресою : АДРЕСА_1 , яку назвав ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_6 взяв у ОСОБА_9 ноутбук та пішов в напрямку вищевказаного домоволодіння. Назад ОСОБА_6 не повернувся. Вказаними діями ОСОБА_6 незаконно умисно, повторно заволодів ноутбуком «Леново Z 500» вартістю 14 000 грн., який належить ОСОБА_7 , чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на у вказану суму.
Також ОСОБА_6 26.06.2015 року приблизно о 21.10 годин, з метою відкритого викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до гр.. ОСОБА_10 та став вимагати від нього передачу йому мобільного телефону. Отримавши відмову, діючи з єдиним умислом на досягнення злочинного результату, для припинення можливого опору, умисно, кулаками рук завдав ОСОБА_10 близько трьох ударів в передню верхню частину тулуба, один удар в потиличну область голови та один удар у правий колінний суглоб, від чого ОСОБА_10 впав на грунтове покриття проїзної частини вулиці, заподіявши останньому фізичну біль, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. Придушивши волю і можливий опір потерпілого, умисно, з корисливих мотивів, відкрито, повторно з правої кишені спортивних штанів викрав мобільний телефон марки «Нокіа - СЗ», вартістю 1300 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора «Лайф» вартістю 10 грн., на рахунку якої було 15 грн., флеш-карта об`ємом 32 Гб вартістю 360 грн. З лівої кишені спортивних штанів викрав гроші в сумі 10 грн., що належать ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 шкоду на загальну суму 1695 грн. З викраденим майном зник і розпорядився на свій розсуд.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги та дововнення обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ст.66 ст.69 КК України, що він щиро кається у скоєному, відкодував шкоду потерпілому, який до нього претензій не має та просив в судовому засіданні строго не карати . З 2012р після звільнення, працював не офіційно, має цивільну дружину та малолітню дитину, яка на його утриманні, на думку обвинуваченого ці підстави суттєво пом`якшують ступінь скоєного злочину.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і доповнення до апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити , застосувати ст.66, ст.69 КК України .

Прокурор прохав колегію суддів залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого і доповнення ,а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скаргі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню виходячи з наступного

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 ч.2 ст.190 КК України ґрунтуються на зібраних по кримінальному провадженю доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, яким у відповідністю зі ст.374 КПК України судом була надана належна оцінка у вироку і в апеляційних скаргах не оскаржується.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 судом покарання, яке на його думку, не відповідає вимогам ст.65 КК України, та можливості обрання ОСОБА_6 більш м`якої міри покарання, із застосуванням положень ст. ст.66,69 КК України, виходячи з наступного.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, дані про особу винного, який визнав провину у скоєному злочині в повному обсязі, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває ( т.3, а.кп.71,72, ), раніше судимий ( т.4, а.кп.71), за місцем проживання характеризується негативно( т.4, а.кп.75 )

До обставин що пом`якшують покарання судом першої інстанції у відповідності до ст.66 КК України,віднесено щире каяття, обставин що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, за змістом ст.69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливо лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання ,настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно не справедливим.

При цьому, щире каяття у вчиненому, яке визнано судом обставиною що пом`якшує покарання, з огляду на мотив, спосіб, характер та суспільну небезпеку кримінального правопорушення не є такими, що суттєво знижують його тяжкість,суд врахував думку потерпілих які просили покарати обвинуваченого,судом враховано і те , що потерпілому ОСОБА_7 спричинена шкода не відшкодована,те , що обвинувачений і не намагався її відшкодувати, суд обґрунтовано врахував дані про особу обвинуваченого у тому числі і дані про те що він судимий раніше ч.2 ст.186 КК України (а.кп.49 т.1), а посилання обвинуваченого на підстви які на його думку помякшують покарання: щире каяття у вчиненому, наявність цивільної дружини та мамолітньої дитина є характеризуючими даними ОСОБА_6 , яким суд першої інстанції дав належний аналіз при обранні покарання останньому за ч. 2 ст. 186 ч.2 ст.190 КК України близького до мінімального.
Крім того, зроблене обвинуваченим ОСОБА_6 посилання на те що, викрадене майно було повернуто потерпілому також судом досліджене, але враховано , що викрадене майно, яке повернуте потерпілому ОСОБА_10 повернуто - поліцією( а.кп. 40,т.3 ),тому відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 шляхом повернення речі в натурі поліцією, не є такими, що суттєво знижують тяжкість скоєного злочину.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, вважає, що досягнення встановленої ч.2 ст. 50 КК України мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_6 нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 достатнє покарання для його перевиховання та виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, ст..66 КК України при призначенні покарання обвинуваченому застосована , а доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають, а постановлений щодо ОСОБА_6 вирок колегія суддів вважає законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Запобіжний захід у данному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався, запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний по іншій кримінальній справі .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Нікопольськго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.186 ч.2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

Запобіжний захід у данному кримінальному провадження обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4