АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/727/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/543/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням доповнень у кримінальному провадженні №0000021 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 14 грудня 2009 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.309, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 11 березня 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 16 днів;
- 19 січня 2012 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.186, ст.395, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;
- 17 квітня 2012 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. За постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 6 лютого 2015 року на підставі ст.81 КК України 16 лютого 2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 12 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.185 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі.
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року відносно нього скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за наступних обставин.

14 січня 2016 року близько 22:00 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення на свою користь, проникли на огороджену територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 , та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, через вікно проникли до приміщення житлового будинку, звідки викрали сувенірний набір столових предметів партії StainlessSteel 18/0, який складається з 12 ножів, загальною вартістю100,80 грн., однієї тортної лопатки вартістю 39 грн., вилок для фруктів із двома зубцями в кількості 2 штук загальною вартістю 20 грн., десертної вилки із трьома зубцями в кількості 11 штук загальною вартістю 110 грн., вилки столової із чотирма зубцями в кількості 14 штук загальною вартістю 92,40 грн., ложок столових в кількості 14 штук загальною вартістю 92,40 грн. та чайних ложок в кількості 14 штук загальною вартістю 57,40 грн., два фени один із яких чорного кольору марки SANUSY модель SN-2703. 220/240 V вартістю 158 грн. Та другий синього кольору марки SKARLET модель SC-077 вартістю 103 грн., калорифер з вентилятором марки FAIRLINE модель FH 2000, 230 V 50 Hz 2000 W вартістю 90 грн. та DVD програвач сірого кольору HONDAHD1011 вартістю 241 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, обернувши його на свою користь, спричинивши ОСОБА_9 згідно висновку товарознавчої експертизи №8 від 2 лютого 2016 року матеріальну шкоду на загальну суму 1104 грн.
Продовжуючи свій злочинний умисел, 14 січня 2016 року близько 00:00 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, проникли на огороджену територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_10 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом видавлення скла, через вікно проникли до приміщення житлового будинку, звідки викрали галогенний акумуляторний ліхтар CAMELION 8999 HL СЕРІЇ AKKUPROFI чорного кольору, вартістю 215 грн., машину ручну електричну шліфувально куткову марки CRAFT модель CAG 180/1900, вартістю 816 грн., заглибний шнековий насос марки SPRUT модель QGD 1,8-50-0,5, потужність 0,5 кВт вартістю 1560 грн., синтетичне покривало червоного кольору із візерунками розміром 2х3 метра вартістю 120 грн., кухонний набір, який складається із двох фартухів, рукавиці для тримання та підставки із тканини, вартістю 190 грн., один фартух із білої тканини (котон), вартістю 50 грн., штори із штучного шовку розміром 1х5,5 метрів вартістю 154 грн., два алюмінієвих бідони ємністю по 20 літрів кожен, загальною вартістю 500 грн., після чого з викраденим майном з місця скоєння зникли, обернувши його на свою користь, спричинивши ОСОБА_10 , згідно висновку товарознавчої експертизи №9 від 2 лютого 2016 року матеріальну шкоду на загальну суму 3605 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги та доповнень до неї обвинувачений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що в період досудового та судового слідства на нього здійснювався психологічний та моральний тиск з боку працівників міліції та прокурора. А саме, під час досудового слідства співробітники Тернівського ВП змушували його взяти на себе вину в скоєнні двох злочинів, казали йому, що все одно він буде сидіти, що краще в його ситуації не упиратися, а взяти всю вину на себе та обіцяли створити йому великі проблеми. Стверджували, що, якщо він погодиться на їх умови, то він отримає нагороду та лояльне відношення до себе. Також, цікавились, чи приймає він наркотичні засоби та обіцяли йому їх надати, якщо він візьме на себе вину. Крім того, робили йому пропозицію погодитись в обмін на гроші, чай, цигарки та зустрічі з родичами. Під тиском працівників поліції він погодився на їх умови. Після цього вони казали йому, що необхідно робити та казати, а в обмін на це він отримував від них цигарки та чай, а його дружині вони два рази привозили гроші. Також, вони влаштовували йому зустріч з дружиною та дитиною. Під час судового засідання, коли він намагався розповісти суду всю правду, прокурор не дозволив йому це зробити та кричав на нього. Після закінчення судового засідання, до нього підійшли начальник Софіївського ВП та його заступник, та почали знову обіцяти йому гроші та зустрічі з дружиною. Він погодився та вони поїхали до нього додому, де дружина йому підтвердила, що дійсно, працівники ВП двічі привозили їй гроші. Також, перед останнім судовим засіданням до нього підійшов прокурор, що приймав участь у розгляді кримінального провадження та умовив визнати вину в повному в обмін на те, що його після засідання знову відвезуть додому на День народження доньки, на що він знову погодився. Внаслідок, після судового засідання по дорозі у СІЗО, його було завезено до дружини та дитини.

Крім того, обвинувачений просить врахувати, що під час проведення досудового слідства були допущені процесуальні порушення, а саме впізнання проводилося по фото, без його участі. Крім того, до нього не було застосовано положення ч.5 ст.72 КК України. Також, обвинувачений вказує, що має постійне місце проживання та позитивну характеристику з місця проживання, на теперішній час має тяжкі захворювання.

Також, обвинувачений вважає, що при ухваленні вироку, Софіївський районний суд Дніпропетровської області зобов`язаний був врахувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відносно нього та застосувати до нього положення ст.71 КК України.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року скасувати, а кримінальне провадження відносно нього направити на новий судовий розгляд.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідають обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляції обвинуваченого про те, що при проведенні як досудового, так і судового слідства були допущені грубі порушення закону є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом в повній мірі досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 . Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам.

Пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив, що він дійсно в ніч з 14 січня на 15 січня 2016 року разом з ОСОБА_11 здійснював крадіжки з будинків потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , яка під час допиту в судовому засіданні суду пояснила, що в кінці грудня 2015 року вона поїхала в м. Кривий Ріг до дітей, 15 січня 2016 року приїхала в село Ордо-Василівка, вікно в будинку було витягнуте, в кімнатах все розкидано, на дивані лежала монтировка, що їй не належить. Обвинуваченого бачила тільки на слідчому експерименті. Обвинувачений при слідчому експерименті говорив, що було викрадено, показував вікно, через яке проник у будинок. В будинку показував, де скоював крадіжки, які саме речі крав не називав;
- поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який під час допиту в судовому засіданні суду пояснив, що в січні 2016 року приїхав в с. Ордо-Василівка, до цього не був біля двох тижнів, біля дому ОСОБА_14 стояв автомобіль поліції. Зайшов в двір, побачив, що в домі зі сторони гаража вибита решітка у вікні. Повідомив працівників поліції. В будинку все було перевернуто. При слідчому експерименті обвинувачений показав вікно, куди було проникнення. Перед початком слідчого експерименту ОСОБА_15 ніяких пояснень не давав. До слідчого експерименту ОСОБА_15 не бачив;

- поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого не знає. Після Нового Року, у вечірній час, невідома особа звала ОСОБА_16 , брат вийшов. Через декілька хвилин повернуся, сказав, що прийшов ОСОБА_17 , який просився на квартиру, одягнувся і пішов. На другий день біля 10 години ранку в с. Рай Поле, куди під`їхали на мотоциклі, сіла в автобус, на наступній зупинці в автобус сіли обвинувачений з ОСОБА_18 , у яких була велика сумка;
- поясненнями свідка ОСОБА_12 , яка під час допиту в судовому засіданні показала, що обвинуваченого бачила при слідчому експерименті. Була понятою при огляді місця пригоди. На дивані знаходилась монтировка. В кінці лютого був слідчий експеримент, привезли обвинуваченого, він зайшов у двір і показав на вікно, зайшли в хату, розповідав, що брали одяг. Потім зайшли до ОСОБА_14 . Обвинувачений тільки говорив, що в домах брав речі, в якій кімнаті і що він брав не говорив;
- поясненнями свідка ОСОБА_13 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що був понятим при слідчому експерименті у ОСОБА_19 і ОСОБА_14 , обвинувачений показав як він заходив, показав на вікно, показав на сарай, зайшли в будинок, показав на спальню, кімнату. Потім показав на двір ОСОБА_14 , показав на вікно, потім показав на кухню, у дальній кімнаті говорив стояли два бідони.Також був понятим при огляді предметів біля дому ОСОБА_20 , де оглядалися речі, які виніс ОСОБА_20 . Свідок ОСОБА_21 був понятим при огляді речей. Біля автомобіля були кульки. Слідчий виклав речі з кульків. Був ОСОБА_20 , який сказав, що більше нічого не має.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повною мірою доведена поясненнями свідків та потерпілих, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків та потерпілих, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Пояснення вказаних свідків та потерпілих надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними та повністю узгоджуються між собою та щодо різних обставин справи, а суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду місця події домоволодіння гр. ОСОБА_10 (а.кп.44-47);
- протоколом огляду місця події домоволодіння гр. ОСОБА_9 (а.кп.60-65);
- протоколом огляду предметів (а.кп.66-71), які в свою чергу підтверджуються речовими доказами (а.кп.48-49, 76-77);
- протоколом проведення слідчого експерименту, згідно якого обвинувачений ОСОБА_6 розказав і показав про події скоєння правопорушення в домоволодіння ОСОБА_9 (а.кп.89-92);
- протоколом проведення слідчого експерименту, згідно якого обвинувачений ОСОБА_6 розказав і показав про події скоєння правопорушення в домоволодінні ОСОБА_10 (а.кп.93-97).
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що в період досудового та судового слідства на нього здійснювався психологічний та моральний тиск з боку працівників міліції та прокурора, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року, було доручено прокурору Дніпропетровської області внести заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення, вчинене щодо нього співробітниками Тернівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції до Єдиного реєстру досудових розслідувань і провести досудове розслідування за вказаними фактами(а.кп.202-203).

Згідно вказаної ухвали від 04 серпня 2016 року прокуратурою Дніпропетровської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено заяву обвинуваченого ОСОБА_6 та розглянуто матеріали кримінального провадження №0000723 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
На підставі розгляду зазначених матеріалів, 30 вересня 2016 року слідчім було ухвалено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Тернівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції щодо ОСОБА_6 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
Таким чином, вказані твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження, а тому є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Також, не погоджується колегія суддів з доводами обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що його впізнання проводилося по фото, без його участі з наступних підстав.

Згідно ч.6 ст.228 КПК України, за необхідності, впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Після перевірки матеріалів кримінального провадження та вироку суду, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками було отримано органами досудового слідства з дотриманням вимог ст.93 КПК України, а тому такий доказ у справі є допустимим.

Тим більш, що даний протокол впізнання ніким не оскаржувався, ані під час досудового слідства, ані під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції під час дослідження та оголошення матеріалів провадження, згідно технічного запису перебігу судового засідання, прослуханого колегією суддів в стадії підготовки до апеляційного розгляду.

Також, посилання обвинуваченого на той факт, що судом не взято до уваги, що обвинувачений має постійне місце проживання та позитивну характеристику з місця проживання, на теперішній час має тяжкі захворювання не заслуговують на увагу, адже вказані обставини не є такими, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не можуть бути прийнятий до уваги при призначенні йому покарання та жодним чином не впливають на доведеність його вини.

Крім того, безпідставними є вимоги ОСОБА_6 про застосування до нього положень ч.5 ст.72 КК України з огляду на наступне.

Згідно ч.5 ст.72 КК України, зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000116, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (а.кп.111-112).

Згідно оскаржуваного вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджений в межах кримінального провадження №0000021 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Таким чином, при ухваленні вироку суд правомірно не застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ч.5 ст.72 КК України, адже вказане зарахування повинно бути проведено судом в межах розгляду кримінального провадження №0000116, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Також, є необґрунтованими доводи апеляції обвинуваченого з приводу того, що при ухваленні вироку Софіївський районний суд Дніпропетровської області зобов`язаний був врахувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року відносно нього та застосувати до нього положення ч. 1 ст. 71 КК України.

З матеріалів кримінального провадження видно, що згідно вказаного вироку обвинувачений ОСОБА_6 відбував покарання і 16 лютого 2015 року ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 10 місяців 12 днів, згідно ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року (а.кп.102-103, 106).

Кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_6 засуджений вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року, були вчинені ним 14 січня 2016 року, тобто після спливу терміну умовно-дострокового звільнення (а.кп.162-163).

Таким чином, в даному випадку до ОСОБА_6 не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.71 КК України, про що безпідставно наголошує обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднання з проникненням у житло.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення чи підстав для закриття кримінального провадження, колегією суддів не встановлено. Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та є надуманими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4