Справа №573/1907/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/548/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 573/1907/15-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 28 березня 2016 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Білопілля Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 28.08.2014 р. Білопільським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок суду, перекваліфікувавши дії ОСОБА_9 на ст.193 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу. На підставі ст.71 КК України даний вирок та попередній вирок виконувати окремо. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 не був вручений обвинувальний акт, огляд господарства, в якому мешкав обвинувачений був проведений без згоди власника житла та ухвали слідчого судді, частина слідчих дій була проведено не уповноваженим слідчим, ОСОБА_11 не може бути потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки вона не є власником будинку, в господарстві якого обвинувачений знайшов майно та незаконно привласнив, так як вважав що воно нікому не належить. Крім того, зазначає, що ОСОБА_9 має на утриманні жінку та чотирьох малолітніх дітей, хоча не офіційно, але працює і тяжких наслідків від вчиненого не настало.

За вироком Білопільського районного суду Сумської області від 28.03.2016 р. ОСОБА_9 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Білопільського районного суду Сумської області від 28.08.2014 р. та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки два місяці.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави за проведення судової товарознавчої експертизи 122,76 грн.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_9 на початку липня 2015 р. близько 23-00 години за допомогою велосипеду, таємно, повторно викрав з належного ОСОБА_11 дачного домогосподарства по АДРЕСА_2 десять металевих листів із паркана загальною вартістю 270 грн., які 15.07.2015 р. були виявлені та вилучені працівниками Білопільського РВ УМВС України в Сумській області під час проведення огляду місця події за місцем мешкання ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 .

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив змінити вирок суду, призначивши йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка апеляційну скаргу підтримала частково, просила вирок суду в частині призначення покарання змінити та пом`якшити його, застосувавши до обвинуваченого положення ст.69 КК України та визначивши покарання по даному вироку у виді штрафу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 на ст.193 КК України через відсутність умислу останнього на вчинення крадіжки, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки обставини вчинення ОСОБА_9 злочину були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що домогосподарство по АДРЕСА_2 дісталось їй у спадок від померлого чоловіка і вона його використовувала як дачу. Зі сторони огороду господарство було огороджене парканом, який був зроблений із металевих листів. На початку липня 2015 р. вона виявила, що металеві листи були викрадені. Від сусідів дізналася, що до вчинення крадіжки причетний ОСОБА_9 .

Зазначені показання потерпілої ОСОБА_11 об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема із показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила в судовому, що вона була присутня в якості понятої при огляді працівниками міліції домогосподарства потерпілої, під час якого на паркані, що знаходиться зі сторони огороду було виявлено відсутність металевих листів на відстані приблизно десяти метрів. Також у її присутності співробітники міліції з дозволу ОСОБА_9 оглядали домогосподарство за місцем мешкання останнього по АДРЕСА_3 , де виявили десять металевих листів, схожих на ті, які були на паркані домогосподарства потерпілої. Крім того, вона була понятою і при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_9 , під час якого він пояснив, що знайшов вказані металеві листи в полі. Коли співробітники міліції запропонували йому показати це місце, то ОСОБА_9 відвів усіх до домогосподарства потерпілої, куди зайшов зі сторони огороду та вказав, що залізо зняв з паркану.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 він у складі слідчо-оперативної групи виїздив на місце події за заявою потерпілої ОСОБА_11 про крадіжку металевих листів з паркану її домогосподарства по АДРЕСА_2 . На місці події було встановлено, що зі сторони огороду домогосподарство огороджене парканом з металевих листів, частина яких була відсутня на відстані приблизно п`яти метрів. Місце події було оглянуте та сфотографоване, про що був складений відповідний протокол. Під час огляду місця події потерпіла вказувала, що у вчиненні злочину підозрює ОСОБА_9 , у зв`язку з чим з дозволу останнього було проведено і огляд домогосподарства за місцем його мешкання, де обвинувачений видав металеві листи, які були викрадені ним з паркану домогосподарства потерпілої. Крім того, під час досудового розслідування він проводив слідчий експеримент з участю ОСОБА_9 , в ході якого останній розказав про те, що металеві листи забрав із домогосподарства потерпілої.

Вказані показання потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є послідовними, логічними та співпадають з іншими письмовими доказами, які були дослідженні при судовому розгляді кримінального провадження.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину також підтверджується протоколом огляду місця події від 14.07.2015 р. та фото таблицею до нього, згідно яких вбачається, що зі сторони присадибної земельної ділянки домогосподарства по АДРЕСА_2 були виявлені елементи паркану з металевих листів, прибитих до дерев`яних стовпчиків, а також ділянку паркану довжиною близько 10 м, де аналогічні металеві листи були відсутні.

Згідно протоколу огляду місця події від 15.07.2015 р. та фото таблиці до нього, в ході огляду домогосподарства за місцем мешкання ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 на подвір`ї були виявлені десять металевих листів.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 21.08.2015 р. з участю ОСОБА_9 та фото таблиці до нього вбачається, що останній добровільно і детально розказав та показав на місці як на початку липня 2015 р. у нічний час з метою викрадення чужого майна прибув до домогосподарства по АДРЕСА_2 , де з паркану зірвав десять металевих листів, які завантажив на заздалегідь взятий із собою велосипед та відвіз до себе додому.

Вартість вказаного вище викраденого майна на момент вчинення злочину становила 270 грн., що підтверджується відповідним висновком експерта № 1462 від 22.07.2015 р.

Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не вбачає, оскільки вони ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження і, з урахуванням вимог закону, є належними, допустимими і достовірними доказами, а також у своїй сукупності були достатніми та взаємопов`язаними для прийняття судом першої інстанції відповідного процесуального рішення обвинувального вироку відносно ОСОБА_9 ..

Про направленість умислу ОСОБА_9 саме на таємне заволодіння чужим майном, а не на вчинення будь-яких інших дій, свідчить те, що виявивши паркан із металевих листів обвинувачений вирішив їх викрасти в темний час доби та непомітно для оточуючих, що останній і сам фактично не заперечував.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, не ґрунтуються на законі і є безпідставними.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляційної скарги захисника про невручення ОСОБА_9 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження, згідно яких обвинуваченому були надані їх копії, що підтверджується відповідною розпискою останнього.

Зазначені захисником обставини про те, що обвинувачений поставив цей підпис на пропозицію слідчого, яка після цього повинна була направити йому поштою вказані процесуальні документи, не знайшли свого підтвердження ані в суді першої інстанції, ані при апеляційному розгляді даного кримінального провадження.

Твердження захисника щодо порушення процесуального порядку доступу до житла обвинуваченого по АДРЕСА_3 також не відповідають дійсності, оскільки відповідний огляд був проведений за добровільною письмовою згодою ОСОБА_9 , який на законних підставах тривалий час на протязі більше семи місяців проживав і користувався (фактично володів) зазначеним домогосподарством, що не суперечить чинному кримінальному процесуальному закону.

Не відповідають дійсності і доводи захисника щодо вручення 20.08.2015 р. ОСОБА_9 повідомлення про підозру та допит свідків 31.07.2015 р. не уповноваженим на то слідчим (у зв`язку з винесенням постанови про створення групи слідчих лише 30.08.2015 р.), оскільки згідно витягу з ЄРДР постанова про включення слідчої ОСОБА_14 до складу цієї слідчої групи фактично була винесена 30.07.2015 р., а тому висновок суду першої інстанції про допущену механічну помилку в даті постанови під час її створення є цілком правильним і належним чином вмотивованим у вироку.

Колегія суддів погоджується і з позицією суду першої інстанції про те, що ОСОБА_11 на законних підставах отримала процесуальний статус потерпілої, оскільки вона в розумінні ст.55 КПК України є фізичною особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Той факт, що домогосподарство по АДРЕСА_2 зареєстроване на праві власності за померлим чоловіком потерпілої і на час вчинення злочину не було перереєстроване за ОСОБА_11 не позбавляє її права, на думку колегії суддів, бути потерпілою і відповідним чином захищати свої законні права та інтереси, оскільки остання спільно проживала з померлим однією сім`єю, вказане домогосподарство перебувало спочатку у їх спільному володінні та користуванні, а після смерті чоловіка у її володінні і користуванні, будь-хто інший права власності на це домогосподарство на теперішній час не має і право ОСОБА_11 на вільне володіння і користування цим домогосподарством ніким не оскаржене.

Разом з тим, заслуговують на увагу певні доводи апеляційної скарги захисника, які були підтримані в судовому засіданні прокурором, щодо призначення обвинуваченому за даним вироком покарання у виді штрафу та виконання у відповідності до ст.71 КК України самостійно покарань, які були призначені цим вироком суду та попереднім вироком суду від 28.08.2014 року.

Так, під час апеляційного розгляду обвинувачений фактично визнав свою винуватість у вчиненому, щиро розкаявся і активно сприяв розкриттю злочину, хоча і неофіційно, але працює, має на утриманні і вихованні чотирьох малолітніх дітей, будь-яких негативних наслідків для потерпілої його дії не потягли і викрадене майно було повернуто в повному обсязі, претензій матеріального чи морального характеру потерпіла до нього не має, характеризується посередньо, що на думку колегії суддів можливо визнати обставинами, які пом`якшують покарання.

Враховуючи зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, а також всіх інших обставин кримінального провадження у їх сукупності, колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_9 положення ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.185 КК України, визначивши його у виді штрафу на користь держави у розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Саме таке призначене із застосуванням ст.69 КК України обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, остаточне покарання останньому колегія суддів вважає за необхідне визначити з урахуванням вимог ст.71 і ч.3 ст.72 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, залишивши вирок суду в іншій частині без змін та задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 28 березня 2016 року відносно ОСОБА_15 змінити та пом`якшити призначене йому покарання.

Вважати ОСОБА_15 засудженим за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

На підставі ст.71 і ч.3 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. та покарання, призначене за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 28.08.2014 р. виконувати кожне самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4