Справа №295/8878/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3
В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що до скоєння злочину можуть бути причетні мешканці м. Коростеня Житомирської області - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування своїх вимог слідчий зазначив, що у слідства є достатньо підстав вважати, що перераховані речі надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення, чи як винагорода за його вчинення, або набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині 1 першій цієї статті.
Зі змісту ч. 2 ст. 99 КПК України вбачається, що до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок.
Згідно з ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме та нерухоме майно.
Частина 11 ст.170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Прокурором не доведенообґрунтування необхідності накладення арешту на банківську картку та особисті документи, не надано докази, які б підтверджували, що вказані речі та документи відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Крім того, паспорти, трудові книжки, інші особисті документи, не є речовими доказами, в розумінні ст.ст. 98, 99 КПК України.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для накладення арешту, визначені ст. 170 КПК України, відсутні, клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.167, 170, 171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -
В задоволенні клопотання про накладення арешту арешту відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1