Номер провадження: 11-кп/785/1013/16
Номер справи місцевого суду: 521/5142/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, неодружений, непрацюючий, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-09 вересня 1996 року Іллічівським районним судом м. Одеси (інші дані відсутні):

-24 квітня 1997 року Іллічівським районним судом м. Одеси за ст.140 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі;

-02 квітня 1998 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 229-6 ч.1 КК України, 140 ч.2, 141 ч.2, 42 до 4 років позбавлення волі;

-27 вересня 2001 року Приморським районним судом м. Одеси за ст.ст.185 ч.2, 309 ч.2, 70, 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

-13 березня 2007 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 309 ч.2, 69 КК України до 1 року та 6 місяців позбавлення волі;

-21 лютого 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.286 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 3400 гривень (вирок виконано 03 березня 2016 року),

засуджений:

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 10 місяців.

ВСТАНОВИЛА:
Як вказано у вироку, в ніч з 26 на 27 червня 2014 року, ОСОБА_8 , з метою з`ясування особистих стосунків, прибув до будинку АДРЕСА_2 , де проживала його колишня співмешканка ОСОБА_9 .

Приблизно о 0 годин 50 хвилин ОСОБА_10 побачив ОСОБА_9 , яка поверталася додому, та почав переслідувати її. Наздоганяючи потерпілу і незважаючи на її опір, ОСОБА_8 увірвався до помешкання, де проживала ОСОБА_9 , яке розташоване за вищевказаною адресою. Перебуваючи у вказаному помешканні, у ході сварки, виниклої на ґрунті з`ясування особистих стосунків, діючи за мотивами ревнощів, ОСОБА_8 схопив ОСОБА_9 за ланцюжок, якій перебував на її шиї, притягнув до себе, та з метою вбивства навмисно завдав удару заздалегідь заготовленим ножем в область грудної клітини ОСОБА_9 , яка перебуває в проекції життєво важливих органів, в результаті чого остання впала на підлогу. Побачивши, що ОСОБА_9 від нанесеного удара впала на підлогу, ОСОБА_10 , вважаючи що ним були виконані всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, зник з місця події. Разом с цим, наслідки у вигляді смерті від дій ОСОБА_8 не настали з причин, яки не залежали від його волі, оскільки фактично отримані потерпілою тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного сліпого поранення лівої молочної залози, непроникаючого у плевральну порожнину, не були небезпечними для життя потерпілої.

Крім того, 21 травня 2015 року, приблизно о 04 годині, ОСОБА_11 перебував у дворі будинку АДРЕСА_3 . Там він побачив, що у підвальному приміщенні цього дома відкрито кватирку, що викликало в нього умисел на протиправне проникнення до цього приміщення і заволодіння чужим майном, яке можливо там перебувало. Реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись темним часом доби та упевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_11 проник через кватирку до підвального приміщення, яке знаходиться у користуванні ОСОБА_12 та визначивши речі, які на його думку мають матеріальну цінність, поклав до двох господарських сумок, які знайшов на місці вчинення злочину, три металевих електромотора, загальною вартістю 258 гривень, трансформатор, вартістю 515 гривень, домкрат, вартістю 248 гривень, два пляшкоутримувача, загальною вартістю 108 гривень, два токарних патрони, загальною вартістю 1220 гривень, дерев`яну коробку, в якій знаходились дві плиткі відрізу кутів, загальною вартістю 622 гривні, металеві лінійка, вартістю 143 гривні, та щуп, вартістю 20 гривень, дерев`яну коробку з висувною кришкою, в якій перебували 14 плашок з рукоятками, загальною вартістю 316 гривень та 13 мечиків, загальною вартістю 260 гривень, з якими залишив підвальне приміщення через металеві двері, які він відчинив зсередини.

При виході з підвального приміщення, ОСОБА_10 був затриманий потерпілим ОСОБА_12 з викраденим майном, загальна вартість якого склала 3980 гривень, що позбавило обвинуваченого можливості розпорядитися викраденим майном, тобто злочин не був закінчений ним до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Далі, 25 грудня 2014 року, близько 1 години, більш точний час не встановлений, обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи біля комунальної квартири АДРЕСА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна поєднаний з проникненням у житло, визначивши об`єктом свого злочинного діяння майно, яке належить ОСОБА_13 , шляхом зриву навісного замка з вхідної двері проник у приміщення квартири АДРЕСА_5 , після чого знаходячись в приміщенні квартири, шляхом зриву навісного замка проник у приміщення санвузла, звідки таємно викрав ящик для інструментів в якому знаходились: електрична дриль «Інтерскол 350», вартістю 250 гривень, болгарка «Макіта С 3050», вартістю 780 гривень, а також свердла для бетону та металу, кліщі залізні, пензлик для фарби, брусок для заточування інструментів в кількості 2 шт., ключ для закриття кришок, інструменти для різьби по склу, ріжковий ключ, вимірювач рівня, загальною вартістю 200 гривень, три будівельні залізні кути та залізні швелера загальною довжиною 8 м, загальна вартість яких складає 740 гривень, після чого з місця події зник у невідомому напрямку, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_13 на суму 1960 гривень.

В подальшому, тієї ж ночі, 25 грудня 2014 року, точний час не встановлений, ОСОБА_10 повернувся до вищевказаної комунальної квартири АДРЕСА_5 , з вхідних дверей якої раніше зірвав навісний замок та діючи умисно, з корисливих мотивів, визначивши об`єктом свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_14 , знов проник у приміщення вищевказаної комунальної квартири після чого шляхом зриву петель навісного замка, який зачиняє кімнату в комунальній квартирі відкрив її звідки таємно викрав шуруповерт «FORT» вартістю 320 гривень, електричний подовжувач в кількості 2 шт., кувалду, молоток, пилку, стамески, викрутки, свердла, насадки на шуруповерт, загальною вартістю 380 гривень, після чого з місця події зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_14 на суму 700 гривень.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності вини і правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вини обвинуваченого в частині скоєння злочину за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а тому вважає, що за цим епізодом суд безпідставно засудив ОСОБА_8 .

Крім того, зазначив в апеляційній скарзі, що призначене покарання за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України не відповідає тяжкості вчинених діянь, оскільки майно потерпілих повернуто у повному обсязі, потерпілим не завдано шкоди, обвинувачений повністю визнав вину, розкаявся. Посилається також, що суд безпідставно відмовив в застосуванні ст.69 КК України.

Просить виправдати ОСОБА_8 в частині замаху на умисне вбивство за відсутністю в його діях складу злочину. В частині обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України застосувати до ОСОБА_8 покарання у відповідності зі ст.69 КК України.

В апеляційній скарзі та в доповненні до неї обвинувачений, не оспорюючи доведеності вини і правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України, зазначив, що не мав умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 , а тому вважає, що суд безпідставно засудив його за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Посилається також, що призначене йому покарання за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України не відповідає тяжкості не відповідає тяжкості вчинених злочинів, оскільки майно повернуто потерпілим і він повністю визнав свою вину, а також суд першої інстанції безпідставно відмовив в застосуванні ст.69 КК України.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, який заперечував у задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину по епізодам таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , а також замаху на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 визнав повністю і в апеляційних скаргах не оскаржується.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні замаху на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених судом першої інстанції, і є правильним.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 26 червня 2016 року, біля полуночі вона поверталася додому.

Підходячи до свого будинку ОСОБА_9 почула, що за нею хтось йде.Обернувшись, потерпіла побачила свого колишнього співмешканця ОСОБА_8 та почала бігти від нього. Обвинувачений наздогнав потерпілу біля будинку останньої, став утримувати ОСОБА_9 та запропонував з`ясувати відносини. Потерпіла відмовилась від розмови з обвинуваченим ОСОБА_8 , вирвалася від нього та побігла в будинок. Обвинувачений також забіг в дім, після чого ОСОБА_9 звернулася до своєї доньки ОСОБА_15 та її зятя ОСОБА_16 по допомогу. Втрьох вони стали виштовхувати обвинуваченого з будинку, ОСОБА_16 крикнув, що в руках у ОСОБА_8 знаходиться ніж. Далі, обвинувачений лівою рукою схопив за ланцюжок, який був одягнутий на шиї потерпілої, потім притягнув ОСОБА_9 до себе, а правою наніс удар ножем, потерпіла впала на підлогу, а обвинувачений втік, після чого донька ОСОБА_17 викликала швидку допомогу та працівників міліції.

Ці показання потерпілої суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що 26 червня 2014 року, біля 24 - 00 годин, його теща - ОСОБА_9 забігла до кімнати, в якій він перебував разом зі своєю жінкою - ОСОБА_18 , та стала звати на допомогу. Вони вийшли у коридор, де побачили ОСОБА_8 , у руках якого був ніж, після чого зазначений свідок разом зі своєю жінкою та потерпілою стали виштовхувати ОСОБА_8 на двір. Біля вхідних дверей обвинувачений вирвався з рук свідка, схопив ОСОБА_9 за одягнений на її шії ланцюжок і вдарив останню ножем в область серця, від чого потерпіла впала на підлогу, а обвинувачений ОСОБА_8 після цього втік. При цьому свідок пояснив, що розкладний ніж з ручкою синього кольору, який тримав у руці обвинуваченого, він раніше в квартирі не бачив, куди подівся цей ніж йому не відомо.

Аналогічні пояснення дала в судовому засіданні і свідок ОСОБА_18 .

Окрім показань вказаної потерпілої та свідків винуватість обвинуваченого у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення також підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1981 від 22 серпня 2014 року можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , внаслідок падіння на гострий предмет, є вкрай малоймовірним.

т.1 а.с.141-142

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №415 від 04 лютого 2015 року у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного сліпого поранення трудної клітини з пошкодженням лівої молочної залози, непроникаюче у плевральну порожнину, розташовано на лівій молочній залозі, на 0,5 см нижче соску по середньо-ключичній лінії, поперечно, довжина поранення 1.5 см. Напрямок раневого каналу «знизу-вверх», зліва направо, довжина раневого каналу 20 см. Раневий канал досягає по довжині рукоятки грудини. Вказане ушкодження заподіяно дією колючо-ріжучого предмету, яким може бути клинок ножа при його занурення у тіло.

Колото-ріжуча рана у ОСОБА_9 знаходиться в проекції життєво-важливих органів (серця, лівої легені). При іншому напрямку раневого каналу, а саме при переважному напрямку «спереду-назад», це поранення могло привести до поранення життєво-важливих органів, тобто бути небезпечним для життя і привести до смерті ОСОБА_9

т.1 а.с.152-159

З огляду на висновок комісійної стаціонарної комплексної судово психіатричної експертизи №323 від 18 червня 2015 року ОСОБА_8 будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає. У момент інкримінованого йому діяння ОСОБА_10 ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_10 психічних розладів не виявляє, здатний розуміти сенс пред`явленої йому підозри, показання інших підозрюваних, здатний брати участь в слідчих діях і постати перед судом. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_10 в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

ОСОБА_8 будь-яких індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво вплинути на його поведінку під час проведення інкримінованого йому діяння не виявляє. У досліджуваної в справі ситуації він не знаходився в будь-якому юридично значущому емоційному стані, яке б могло істотно вплинути на його свідомість і діяльність. Досліджувана ситуація може бути позначена як ситуація банальної сварки зі взаємним нагнітанням емоційної напруженості. Емоційний стан подекспертного при здійсненні інкримінованого йому діяння слід розцінювати як стан емоційного напруження, що не досягає афективної глибини. У стані фізіологічного афекту випробуваний не перебував.

т.3 а.с.30-33

Протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 09 листопада 2014 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 послідовно та докладно розповідала та показувала на місці події злочину, за яких обставин ОСОБА_8 вчинив щодо неї зазначене кримінальне правопорушення.

т.1 а.с.143-151

Протоколами проведення слідчих експериментів від 04 квітня 2015 року, під час проведення яких свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_18 детально розповіли за яких обставин обвинувачений вчинив вказаний злочин відносно потерпілої ОСОБА_9

т.1 а.с.160-163, 164-167

Таким чином, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 .

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення, удар ножем був нанесений в область життєво-важливих органів (серця, лівої легені), довжина раневого каналу склала біля 20 см., що свідчить про те, що удав був нанесений із значною силою.

Тільки завдяки збігу обставин бажані для ОСОБА_8 наслідки у вигляді позбавлення життя потерпілої не настали і ОСОБА_9 отримала лише легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №415 від 04 лютого 2015 року при іншому напрямку раневого каналу, а саме при переважному напрямку «спереду-назад», це поранення могло привести до поранення життєво-важливих органів, тобто бути небезпечним для життя і привести до смерті потерпілої ОСОБА_9 .

Таким чином з незалежних причин умисел обвинуваченого, спрямований на позбавлення життя потерпілої, не було доведено до кінця.

За таких обставин посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника про те, що у ОСОБА_8 не було умислу на вбивство ОСОБА_9 є безпідставними.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то підстав вважати його суворим, як зазначено в апеляційних скаргах, у колегії суддів немає, оскільки покарання призначено йому відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ї є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_8 ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Процесуальних порушень, які б ставили під сумнів рішення суду про доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 21 травня 2015 року по 13 жовтня 2016 року, виходячи із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На ухвалу можуть бути подані касаційні скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4