ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року засуджено
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Херсон, не працюючого, з середньотехнічною освітою, раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з отриманням товарно-матеріальних цінностей строком на 1 рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з отриманням товарно-матеріальних цінностей строком на 1 рік;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з отриманням товарно-матеріальних цінностей строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що, будучи з 15листопада 2011 року приватним підприємцем (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №808440 від 15.11.2011), перебуваючи 14 вересня 2012 року у своєму офісі за адресою: АДРЕСА_1 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_8 договір №1 від 14 вересня 2012р. про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в розмірі 5 462 грн, умисно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на цю суму.
Крім того, 29 жовтня 2012 року знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , маючи намір на розтрату чужого майна, ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_9 договір №1 від 21 листопада 2012 року про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками і розтратив їх на особисті потреби, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 200 грн.
08 листопада 2012 року ОСОБА_5 , знаходячись у своєму офісі, маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_10 договір б/н від 08 листопада 2012 року про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату у розмірі 5 026 грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 5 026 грн.
14 листопада 2012 року ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_11 договір № 1 від 14 листопада 2012 року про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в сумі 500грн., умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби.
27 листопада 2012 року, за місцем мешкання ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_12 договір № 1 від 27 листопада 2012 року про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в сумі 1 024 грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби.
24 грудня 2012 року ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_13 по АДРЕСА_5 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_13 договір поставки №3 від 24.12.2012 року про те, що він зобов`язується передати у власність покупця двері міжкімнатні, та, отримавши попередню оплату в сумі 1 261грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, заподіявши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 1 261 грн.
25 грудня 2012 року ОСОБА_5 за місцем проживання ОСОБА_14 на АДРЕСА_6 , і маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з останнім договір №1 від 25 грудня 2012 року про доставку металевих дверей за 2 000грн та отримав попередню оплату в сумі 600грн. В подальшому ОСОБА_5 умисно, повторно, розтратив ввірені йому грошові кошти на особисті потреби, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 600грн.
26 грудня 2012 року ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_15 по АДРЕСА_7 , уклав з останнім договір б/н від 26 грудня 2012 року про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця та отримав попередню оплату в сумі 1 000 грн. В подальшому ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на розтрату вказаних коштів, умисно, з корисливих мотивів, повторно розтратив ввірені йому кошти на особисті потреби, спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 1 000 грн.
10 січня 2013 року ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_16 по АДРЕСА_8 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_16 угоду від 10 січня 2013 року про завдаток на купівлю, виготовлення, фіксацію дверей ПВХ, та, отримавши попередню оплату в сумі 200 грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив грошові кошти ОСОБА_16 , ввірені йому, заподіявши потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду в розмірі 200 грн.
У касаційній скарзі захисник засудженого порушує питання про скасування вироку та ухвали апеляційного суду із закриттям кримінального провадження. Свої вимоги обґрунтовує недоведеністю вини його підзахисного у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає, що між засудженим та потерпілими мали місце цивільно-правові правовідносини, тому в його діях відсутній склад злочину. Вважає, що апеляційний суд при перегляді провадження не навів належного мотивування щодо залишення апеляції захисника без задоволення, чим порушив ст. 419 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , зокрема, за апеляційною скаргою захисника засудженого, апеляційним судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що захисник,не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій наводив докладні доводи на її обґрунтування. Як убачається зі змісту апеляційної скарги, її доводи майже аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Так, зокрема, він наводив доводи щодо недоведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, вказував на відсутність доказів, які б підтверджували, що його підзахисний не мав наміру виконувати замовлення та не повертав гроші, стверджував, що ОСОБА_5 використав отримані від потерпілих грошові кошти на закупку матеріалів та виробів для виконання взятих на себе зобов`язань. Крім того, посилався на наявність між його підзахисним та замовниками цивільно-правових відносин, відсутність умислу у ОСОБА_5 на шахрайські дії по відношенню до потерпілих, що виключає наявність у його діях ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.
Однак, апеляційний суд в ухвалі не виклав усіх доводів, наведених захисником, не надав їм належної оцінки, мотивів на їх спростування та підстав, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, не виклав.
За таких обставин, апеляційним судом не дотримано положень ст. 419 КПК України, яка вимагає, що в ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
За таких обставин, у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі ч. 1 ст. 436 КПК України, ухвала суду апеляційної інстанції в даній справі підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати вищевикладене, розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:
ОСОБА_17 ОСОБА_1 ОСОБА_3