Справа №478/1564/15-к 07.09.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
7 вересня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000384 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілого - ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.05.2016 року, відносно
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троянка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого ( АДРЕСА_2 ,
- виправданого за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст.15 ч.2, ст.190 ч.1; ст.384 ч.2 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_5 ,,
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілий: ОСОБА_10 ,
представник потерпілого: ОСОБА_11 ,
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор, не оспорюючи правильності рішення суду в частині виправдання ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на заволодіння чужим майном (шахрайства), кваліфікованого за ст.ст.15 ч.2, 190 ч.1КК України, не погоджується з виправданням ОСОБА_7 за обвинуваченням у завідомо неправдивому показанні свідка в суді, вчиненому з корисливих мотивів, кваліфікованого за ст.384 ч.2 КК України.

Просить скасувати вирок в цій частині та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.384 ч.2 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Провадження №11-кп/784/621/16 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_12

Категорія: ст.15 ч.2, 190 ч.1;.384 ч.2 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .

Представник потерпілого ОСОБА_6 просить скасувати виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 , як необґрунтований та постановити новий, яким визнати його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів і призначити йому покарання:

- за ст.15 ч.2, ст.190 ч.1 КК України виді обмеження волі на строк 3 роки,

- за ст.384 ч.2 КК України в виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим в виді позбавлення волі на строк 5 років. Задовольнити цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на користь ФГ «Агропром-Синтез» матеріальної шкоди у розмірі 4940,83 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_7 виправданий за ст.15 ч.2, 190 ч.1; ст.384 ч.2 КК України за відсутністю складу злочину.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Прокурор не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_7 не набув статусу свідка у цивільному провадженні через недотриманням процедури допиту і, за такого, не є суб`єктом злочину, передбаченого ст.384 ч.2 КК України.

Вважає, що ОСОБА_7 набув статус свідка одразу після подання клопотання та надання ним згоди про допит його в якості свідка (відповідно до ст. 184 ЦПК України).

Стверджує, що відсутність в матеріалах цивільної справи підписаного ОСОБА_7 тексту його присяги не є істотним порушенням процедури допиту свідка з огляду на наявність диску з звукозаписом приведення його до присяги, журналу судового засідання, показань відповідача ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_6 .

Представник потерпілого ОСОБА_6 вважає вирок незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування норм кримінального закону.

Вважає помилковим висновок суду про відсутність в діях позивача ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст.15 ч.2 ст.190 ч.1 КК України.

Мотивує наявністю в матеріалах провадження достатніх доказів вчинення ОСОБА_7 замаху на заволодіння коштами ФГ «Агропром-Сінтез» шляхом обману голови цього господарства ОСОБА_10 . Вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду, завідомо знаючи про викрадення документів про отримання заробітної плати в ФГ «Агропром-сінтез».

Крім того, заперечує висновок суду про те, що ОСОБА_7 , будучи позивачем у цивільній справі, не є свідком і не є суб`єктом злочину, передбаченого ст.384 ч.2 КК України.

Стверджує, що під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ФГ «Агропром-Синтез» позивач ОСОБА_7 давав показання саме як свідок, а суд дотримався процедури його допиту в якості свідка.

Вважає, що доказом цього є показання представників ФГ ОСОБА_10 і ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 , перед допитом в якості свідка у цивільній справі, підписав текст присяги та розписку про попередження про кримінальну відповідальність, а також технічний запис судового засідання в цивільній справі і факт наявності аналогічної розписки свідка ОСОБА_13 , яка допитувалася судом в той же день.

Водночас, вважає, що наявність письмового попередження свідка про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань не є обов`язковою умовою для настання кримінальної відповідальності.

Стверджує, що зміст ст.384 КК України безпосередньо не пов`язує настання кримінальної відповідальності з наявністю чи відсутністю процесуального оформлення попередження свідка про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого показання.

Вважає, що є підстави стверджувати про злочинну недбалість працівників Казанківського районного суду Миколаївської області, а також злочинні дії ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 щодо викрадення з матеріалів цивільної справи вищезгаданої розписки ОСОБА_7 .

Зазначає про безпідставне залишення без розгляду судом цивільного позову ФГ «Агропром-Сінтез» в особі ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої злочином. Просить його задовольнити.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні таких дій. 01.04.2010 року наказом по ФГ «Агропром- Синтез» Казанківського району був призначений на посаду водія вказаного господарства. 14.10.2010 року ОСОБА_7 звільнений за власним бажанням в зв`язку з відсутністю роботи у зимовий час. 01.04.2011 року ОСОБА_7 знову прийнятий до ФГ «Агропром-Синтез» на посаду водія, а 18.06.2012 року ОСОБА_7 звільнено з займаної посади за власним бажанням.

За період часу з 1 квітня по 14 жовтня 2010 року та з 1 квітня 2011 року по 31 травня 2012 року ОСОБА_7 нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 16 145, 89 гривень. Після звільнення ОСОБА_7 18.06.2012 року, з посади водія ФГ «Агропром-Синтез» в нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме коштами які належать ФГ «Агропром-Синтез» в сумі 16 145, 89 гривень.

З метою заволодіння чужим майном шляхом обману, достовірно знаючи про те, що в ФГ «Агропром-Синтез» відсутні документи, які підтверджують факт отримання ним заробітної плати, ОСОБА_7 10.07.2012 року звернувся до Казанківського районного суду з цивільним позовом до ФГ «Агропром-Синтез» про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі, мотивуючи тим, що за вказаний період заробітну плату йому нібито не виплачували. Казанківським районним судом відкрито провадження в справі №1413/1441/2012 провадження №2/478/12/13 та призначено до розгляду.

Під час судового розгляду цієї справи позивач ОСОБА_7 , діючи умисно з метою заволодіння шляхом обману коштами ФГ «Агропром-Синтез» в сумі 16145, 89 грн., ввів суд в оману шляхом надання неправдивих показів, перекрутивши обставини та факти, вказав, що заробітну плату він не отримував.

12.12.2012 року в приміщенні Казанківського районного суду ОСОБА_7 за його згодою було допитано в якості свідка. При цьому ОСОБА_7 , будучи попереджений судом про кримінальну відповідальність свідка за завідомо неправдиві показання, передбачену ст.384 КК України, давши суду присягу, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ФГ «Агропром- Синтез» в сумі 16145, 89 грн. надав суду неправдиві показання, перекрутивши дійсні обставини та факти, вказавши, що не отримував заробітну плату протягом часу роботи у відповідача, за періоди з 01.04.2010 року по 14.10.2010 року та з 01.04.2011 року по 31.05.2012 року. У зв`язку з цим 09.01.2013 року Казанківським районним судом позов ОСОБА_7 до ФГ «Агропром-Синтез» про стягнення заборгованості по заробітній платі був задоволений. В подальшому ОСОБА_7 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі не зміг отримати та розпорядитися вказаними коштами, оскільки відповідач в цивільній справі - ФГ «Агропром-Синтез» звернувся з апеляційною скаргою під час розгляду якої встановлено, що ОСОБА_7 працюючи в ФГ «Агропром-Синтез» щомісячно отримував заробітну плату. 28.03.2013 року апеляційним судом Миколаївської області скасував рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.01.2013 року та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі. ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.190 КК України, тобто вчинення закінченого замаху на заволодіння чужим майном (шахрайство) та ч.2 ст.384 КК України - надання завідомо неправдивих показань свідка в суді з корисливих мотивів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку своєї апеляційної скарги, а також пояснення потерпілого ОСОБА_10 і представника потерпілого ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які просили залишити вирок без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційний скарг в їх межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Згідно оскаржуваного вироку суд зробив висновок про невинуватість ОСОБА_7 у закінченому замаху на вчинення злочину, передбаченого ст.15 ч.2, 190 ч.1 КК України та виправдав його за відсутністю складу інкримінованого злочину за наведених у вироку обставин.
Вмотивував тим, що сам по собі факт звернення ОСОБА_7 до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітної плати (з огляду на відсутність жодних даних про причетність ОСОБА_7 до зникнення документації ФГ «Агропром-Сінтез»), не утворює складу шахрайства, а гарантоване Конституцією України право на звернення громадянина до суду з позовом не може розцінюватися, як спосіб вчинення інкримінованого злочину.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що, знаючи про відсутність документів щодо виплати заробітної плати у ФГ «Агропром-Сінтез» і, бажаючи неправомірно заволодіти грошовими коштами цього підприємства, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі і шляхом завідомо неправдивих показань ввів в оману суд.
Проте, обвинувачення в цій частині є безпідставним, оскільки відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи громадянина в України захищаються судом, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За такого, дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо звернення до суду з позовом не можуть бути визнані неправомірними, а висновок суду 1 інстанції про те, що гарантоване Конституцією України право на звернення до суду (з позовом) не може розцінюватися як спосіб вчинення шахрайства - є вірним.
Що стосується досліджених судом доказів обвинувачення, то апеляційний суд виходить наступного.
Як вбачається з технічного носія інформації обвинувачений ОСОБА_7 в суді показав, що з 1 квітня до 14 жовтня 2010 року та з 1 квітня 2011 до 18 червня 2012 року працював у ФГ «Агропром-Сінтез», яке очолював старший брат ОСОБА_10 . Не отримував заробітної плати за вказаний період, оскільки разом з братами домовилися вкладати всі зароблені кошти у розвиток підприємства. Припускає, що під час святкування збору врожаю в 2010 році через необізнаність розписався в декількох відомостях про отримання зарплати, оскільки вони знаходилися в купі інших документів, які він підписував. Проте, насправді жодних коштів в якості заробітної плати він не отримував.
Після звільнення з підприємства звернувся до суду з позовом до ФГ «Агропром-Сінтез» про стягнення заробітної плати за вказаний період, який суд задовольнив через не надання відповідачем доказів щодо виплати заробітної плати. Стверджує, що під час розгляду судом позову не підписував тексту присяги свідка і розписки з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка. В подальшому вказане рішення суду було скасовано, а в позові відмовлено. Зазначив, що не причетний до зникнення відомостей про виплату заробітної плати ФГ «Агропром-Сінтез».
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 про намагання вирішення в законному порядку спору з ФГ «Агропром-Сінтез» шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а також відсутності об`єктивних даних про причетність до зникнення відомостей у господарстві, узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , його представника ОСОБА_6 , свідків, допитаних в судовому засіданні, а також іншими дослідженими в суді доказами.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 директора ФГ «Агропром-Сінтез» вбачається, що його брат ОСОБА_7 у 2013 році після звільнення звернувся до суду з позовом про стягнення з господарства заборгованості по заробітної плати. Вважає такі дії ОСОБА_7 протиправними, оскільки він знав про зникнення більшості відомостей по виплаті заробітної плати. Водночас, показав, що ОСОБА_7 не обвинувачується в крадіжці вказаних відомостей. Зазначив, що ОСОБА_7 під час роботи у господарстві виплачувалася зарплата, що встановлено ухвалою апеляційного суду Миколаївської області.
З показань представника потерпілого ОСОБА_6 , вбачається, що після звільнення ОСОБА_7 з ФГ «Агропром-Сінтез» у 2012 році, він звернувся до суду з позовом про стягнення з господарства заборгованості по заробітної платі, але ухвалою апеляційного суду Миколаївської області у позові відмовлено. Зазначив, що заробітна плата у господарстві завжди виплачувалася ОСОБА_7 , як й іншим працівникам, на підставі відомостей. Проте, після звільнення ОСОБА_14 ці документи зникли. На даний час відсутні дані про обвинувачення ОСОБА_7 в крадіжці вказаних відомостей.
З показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вбачається, що їм не відомо чи отримував заробітну плату ОСОБА_7 протягом 2010-2012 років. Зазначили, що виплата зарплати працівникам ФГ «Агропром-Сінтез» не завжди здійснювалася по відомостям.
Враховуючи гарантоване Конституцією України право на звернення до суду, з огляду на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до зникнення документів і відомостей на виплату заробітної плати (збереження яких за законом покладено на роботодавця ФГ «Агропром-сінтез»), відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 , звертаючись до суду з вищевказаним позовом, діяв у незаконний спосіб.
Крім того, як вбачається з ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 28.03.2013 року, скасовано рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.01.2013 року, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7 про стягнення з ФГ «Агропром-Сінтез» заборгованості по заробітній платі в розмірі 16 145, 89 грн. (а.п.129131-133).
За таких обставин, апеляційний суд зауважує, що не має юридичного значення чи було відомо ОСОБА_7 під час звернення до суду з позовом про зникнення документів щодо виплати заробітної плати з огляду на принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, закріплені в ст.ст.10 і 11 ЦПК України, оскільки сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи наведене, є безпідставними твердження апелянта ОСОБА_6 в цій частині.
За таких обставин, є вірним висновок суду 1 інстанції про те, що дії інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 як закінчений замах на заволодіння чужим майном (шахрайство) шляхом звернення до суду з позовом та введення в оману суду - не утворюють складу злочину, передбаченому ст.ст.15 ч.2, 190 ч.1КК України.
Що стосується твердження апелянта ОСОБА_6 про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 замаху на заволодіння коштами ФГ «Агропром-Сінтез» шляхом обману голови цього господарства ОСОБА_10 , то воно є безпідставним, оскільки відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 не інкримінувалися дії щодо обману ОСОБА_22 .

Крім того, згідно оскаржуваного вироку, суд зробив висновок про невинуватість ОСОБА_7 у завідомо неправдивому показанні свідка, вчиненому з корисливих мотивів, під час розгляду його цивільного позову до ФГ «Агропром-Сінтез», кваліфікованих за ст.384 ч.2 КК України, через відсутність складу цього злочину.
Вмотивував тим, що ОСОБА_7 не є суб`єктом цього злочину через недотримання судом процедури допиту останнього в якості свідка і за такого не є суб`єктом вказаного злочину.
Апеляційний суд, погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, дійшов наступного.
Як вбачається з дослідженого судом матеріалів цивільного провадження 32/478/12/13 ОСОБА_7 звернувся з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі з ФГ «Агропром-Сінтез», який прийнятий судом до провадження і, за такого, відповідно до ст.30 ЦПК України, він є стороною у цьому провадженні, яка має статус позивача з передбаченими правами та обов`язками.
Також, з вказаних матеріалів вбачається, що позивач ОСОБА_7 був допитаний судом за його позовом в якості свідка з посиланням на вимоги ч.2 ст.184 ЦПК України, яка передбачає можливість допиту сторони в суді в якості свідка за правилами допиту свідків, встановленими ст.ст.180-182 ЦПК України, зокрема, лише у випадку, якщо сторона, заявляє, що факти, які мають значення для справи, які її відомі особисто і дає згоду на допит в якості свідка.
Проте, як вбачається з звукозапису та журналу судового засідання у цивільній справі (і про це вірно вказав у оскаржуваному вироку суд), ОСОБА_7 , після вчинення вказаних дій головуючим, продовжував давати пояснення за обставинами свого позову саме як позивач та фактично лише повторив викладене ним в позовній заяві і жодних фактів в сенсі ст.184 ЦПК України суду не повідомив.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що під час розгляду позову ОСОБА_7 суд 1 інстанції, прийнявши рішення про допит позивача ОСОБА_7 в якості свідка, штучно намагався наділити його статусом свідка, проте за змістом пояснень позивача цього не відбулося.
Крім того, є вірним висновок суду в оскаржуваному вироку про недотримання судом 1 інстанції у цивільному провадженні за позовом ОСОБА_7 до ФГ «Агропром-сінтез» процедури його допиту в якості свідка, виходячи з наступного.
Так, ст.180 ЦПК України, яка регламентує порядок допиту свідків, передбачено, зокрема, попередження свідка під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведення його до присяги, а також підписання свідком тексту присяги, який разом з розпискою приєднуються до справи.
Проте, як вбачається з досліджених судом матеріалів провадження, у цивільній справі, відсутні вказана розписка ОСОБА_7 та підписаний ним текст присяги свідка.
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в суді, показав, що під час розгляду судом його позову до ФГ «Агропром-Сінтез» не підписував і давав розписки щодо попередження його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, як не підписував і тексту присяги свідка.
Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_7 узгоджуються з дослідженим в суді звукозаписом судового розгляду в цивільній справі за вищевказаним позовом ОСОБА_7 та протоколом прослуховування звукозапису від 04.06.2014 року, з яких не вбачається, щоб головуючий, прийнявши рішення, про допит останнього в якості свідка попередив ОСОБА_7 під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та прийняв рішення про приєднаня до матеріалів справи вказаної розписки і підписаного ОСОБА_7 тексту присяги свідка (а.с.209, 180-183).
Є безпідставними твердження апелянта ОСОБА_6 про те, що вказаний звукозапис судового розгляду разом з наявною в матеріалах провадження розпискою свідка ОСОБА_13 (про попередження її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка) доводять дотримання судом процедури допиту ОСОБА_7 в якості свідка.
Лише усне (без відповідної розписки) попередження особи про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка та відмову від показань та проголошення тексту присяги свідка без його підпису і без приєднання з розпискою до матеріалів справи, не утворюють процесуального статусу свідка, а за такого і підстав для визнання показань такої особи показаннями свідка з огляду на їх допустимість в якості доказу.
Не ґрунтується на матеріалах провадження твердження апелянта ОСОБА_6 про наявність даних злочинної недбалості працівників Казанківського районного суду Миколаївської області, а також про злочинні дії ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 щодо викрадення з матеріалів цивільної справи вищезгаданої розписки ОСОБА_7 . За такого вказані твердження є лише припущеннями апелянта.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом 1 інстанції під час розгляду позову ОСОБА_7 до ФГ «Агропром-сінтез» не дотримано процедури його допиту в якості свідка, в зв`язку з чим є вірним висновок суду 1 інстанції про те, що останній не набув статусу свідка і за такого не є суб`єктом злочину, передбаченого ст.384 КК України
Враховуючи наведене вище, рішення суду 1 інстанції щодо виправдання ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням за наведених у вироку підстав - є вірним і обґрунтованим.

В зв`язку з визнанням обвинуваченого ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованих злочинів за вищевказаних підстав рішення суду 1 інстанції про залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_22 до обвинуваченого відповідає вимогам ст.129 КПК України.
Враховуючи наведене вище, відсутні підстави для скасування оскаржуваного виправдувального вироку, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілого - ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.05.2016 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: