Справа № 442/4643/14-к
Провадження № 1-кп/442/10/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника : ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудового розслідування за № 0000129 від 18.01.2014 року відносно ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Дрогобич Львівської області,

проживаючого :

АДРЕСА_1 , громадянина України,

українця, з середньою освітою, одруженого, на

утриманні одна неповнолітня дитина

не військовозобов`язаного, позапартійного, раніше

судженого 20.10.2009 року за ч.1 ст. 187 КК України

до трьох років позбавлення волі, з іспитовим строком

2 роки , 26.07.2011 за ч.2 ст. 185 КК України

Апеляційним судом Львівської області до позбавлення

волі терміном 3 роки 6 місяців . 27.05.2013 року

звільнений умовно достроково на невідбутий термін

11 місяців 14 днів.

обвинуваченого у вчиненні кримінального

правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_5 , 28 листопада 2013року перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_6 та звернувся до останньої з проханням надати йому мобільний телефон під приводом телефонного дзвінка та перекачати музику. ОСОБА_6 будучи впевненою у правильності та добросовісності дій ОСОБА_5 , оскілька була знайома з ним, довіряючи останньому та не підозрюючи про дійсні злочинні наміри його, передала йому свій мобільний телефон марки « Київстар BLOOM «, вартістю 390 гривень, у якому знаходилася сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 10 гривень. Після отримання телефону ОСОБА_5 сказавши неправдиві відомості ОСОБА_6 проте, що він викинув через вікно її мобільний телефон вийшов з нею з приміщення квартири для того, щоб нібито допомогти у пошуках телефону. Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_5 , знайшов вказаний телефон гр. ОСОБА_6 на землі , після чого заховавши його у кишеню зник.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України не визнав та суду пояснив, що вживав спиртні напої у приміщенні квартири АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , також, вказав, що того дня він посварився із дружиною та намагався додзвонитись до неї із власного мобільного телефону, однак, дружина трубку не піднімала. Для того, щоб поговорити із дружиною, ОСОБА_9 вирішив подзвонити до неї із мобільного телефону ОСОБА_6 обвинувачений вказав, що намагався додзвонитись до дружини із телефону потерпілої декілька разів, але, остання і з цього номера не піднімала трубки. Тоді ОСОБА_9 , із агресії, стоячи біля вікна квартири, викинув мобільний телефон ОСОБА_6 через вікно. Викидував із невеликою силою. З цієї відповіді ОСОБА_9 було задано запитання, чому останній не викинув власний мобільний телефон, на що ОСОБА_9 не зміг відповісти. Також, обвинувачений сказав, що через 15 хв. після цього спустився із потерпілою ОСОБА_10 у двір будинку, для пошуку «нібито» викинутого мобільного телефону, враховуючи те. що під вказаним вікном не велика клумба, відстань між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 під час пошуку, як вказав обвинувачений, становила 4-6 метрів. Разом з цим, приблизно через 10-15 хв. пошуку, як пояснив ОСОБА_9 , йому стало погано та він відчув рвотний рефлекс, у зв`язку із вживанням спиртного, та спокійною ходою відійшов від ОСОБА_6 та пішов «геть». Назад не повернувся, причину пояснити не може. І лише після розмови із працівниками міліції, аж через місяць після вчинення злочину, ОСОБА_9 повернув кошти за мобільний телефон ОСОБА_6 в сумі 1000 грн. Просить суворо його не карати та застосувати до нього Закон України « Про амністію « 2014 року, так як у нього на утриманні одна неповнолітня дитина.

Однак не зважаючи на не визнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, його вина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувала за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 неодноразово того вечора звертався до неї із проханням дати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка та перекидання певних файлів. Однак, в останнє взявши її мобільний телефон ОСОБА_11 біля вікна зробив різкий рух рукою, імітувавши факт викидування мобільного телефону. На запитання потерпілої, для чого він це зробив, ОСОБА_9 нічого не зміг пояснити. Як ствердила потерпіла, спустившись із ОСОБА_9 на подвір`я вказаного будинку вони близько 15 хв., шукали мобільний телефон під вікном. Після того, обвинувачений почав втікати, потерпіла не зрозумівши в чому причина почала кричати: стій! куди втікаєш?!, але ОСОБА_9 не реагував. Як вказала потерпіла, вона не заявляла у міліцію з тих міркувань, що надіялась на те, що ОСОБА_9 поверне мобільний, однак, лише після повідомлення про вчинений злочин ОСОБА_9 повернув потерпілій 1000 гривень, вказавши, що це за мобільний телефон. На даний час у них хороші відносини , просить його суворо не карати.

- поясненнями свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що бачила як ОСОБА_9 декілька раз брав мобільний телефон у ОСОБА_10 , для здійснення дзвінків. Із вказаним мобільним телефоном ОСОБА_9 стояв біля вікна, яке виходить у двір будинку, квартира знаходиться на 3 поверсі, під вікном клумба не великого розміру. Кушей вказала, що не бачила як ОСОБА_9 , буцімто, викидував мобільний телефон, але ствердила, що останнім користувався телефоном ОСОБА_9 . Після встановлення факту відсутності мобільного телефону свідок закрила квартиру на ключ, та вимагала від ОСОБА_5 щоб той повернув викрадене, однак, він заперечив факт викрадення вказавши, що телефон викинув через вікно. Через 15 хв. потерпіла та ОСОБА_9 вийшли на двір з метою відшукання «нібито» викинутого через вікно мобільного телефону, ще через 10-15 хв. повернулась ОСОБА_6 та сказала, що ОСОБА_9 з невідомих їй причин втік. Крім цього, свідку відомо, що ОСОБА_9 відшкодував вартість мобільного телефону потерпілій ОСОБА_13 .

Таким чином судом встановлено, що нечіткі, непослідовні, без будь-якої аргументації покази обвинуваченого ОСОБА_5 та відповіді на додаткові запитання сторони обвинувачення вказують на те, що останній фактично не викидував мобільний телефон, а лише імітував ці дії, переслідуючи мету заволодіння ним шахрайським способом шляхом обману та зловживання довірою потерпілої ОСОБА_6 .

На підготовчому судовому засіданні та на початковій стадії судового розгляду ОСОБА_5 визнавав свою провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, проте, у подальшому, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, змінив покази щодо причетності до вчинення протиправного діяння, переслідуючи при цьому мету уникнення справедливого покарання.

Суд вважає, що первинні покази дані ОСОБА_5 щодо повного визнання ним провини є правдивими, оскільки, в своїй сукупності повністю відповідають фактичним обставинам події, яка мала місце 28.11.2013 у квартирі АДРЕСА_2 , і їх слід покласти в основу обвинувачення.

Оцінивши у сукупності надані по кримінальному провадженні докази, досліджені у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про повне підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 своїми протиправними діями, заволодів майном потерпілої ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою( шахрайство) вчиненого повторно.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, в якості обставин, які пом"якшують покарання не встановив. Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання суд встановив: рецидив злочинів та вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`ягніння.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання, межі ч.2 ст. 190 КК України, що злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, думку потерпілої , яка просить суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_5 , жодних претензій до нього немає, суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання в межах санкцій обвинувачення, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо заявленого клопотання про застосування Закону України « Про амністію» та заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який просить застосувати щодо нього амністію, думку адвоката, який просить клопотання задоволити та висновок прокурора, який не заперечив щодо застосування Закону України про амністію, суд вважає, що поскільки у нього на утриманні знаходиться одна неповнолітня дитина: син ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 26.08.2015 року, а звільненню від відбування покарання згідно ст.1 в Закону України Про амністію у 2014 році підлягають особи, засуджені до позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені за необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які не є позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та /або повнолітніх сина, дочку визнаних інвалідами, відтак клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , слід задоволити.

Цивільний позов не пред`являвся. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався. Судових витрат по справі не має. Речових доказів не має.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

Засудив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два ) роки.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання призначену вироком Апеляційного суду Львівської області від 26.07.2011 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 ( два ) роки 6 ( шість ) місяців.

Строк відбуття покарання рахувати засудженому ОСОБА_5 з часу його затримання.

Звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком 04.03.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014р. (із змінами і доповненнями).

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуюча суддя: ОСОБА_1