Справа № 456/3219/16-к
Провадження № 1-кс/456/705/2016
УХВАЛА

Іменем України

"02" листопада 2016 р. Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 20.10.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000454, -

в с т а н о в и в :

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить постанову слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 20.10.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000454 скасувати.

В обґрунтування вимог скарги пояснив, що ще 25.03.15р. її заяву було внесено до ЄРДР з попередньою кваліфікацією за ст..367 ч.1 КК України і слідчим 20.10.2016р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яка є незаконною.

Просить постанову скасувати оскільки, слідча не виконала вказівки начальника слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , яка вказала на необхідність допитати приватного нотаріуса ОСОБА_7 однак, слідча не допитала нотаріуса зіславшись на сь.65 КПК України.

Крім того, слідча не встановила, отримавши відомості, що ОСОБА_8 придбала житло для своїх дітей, чи дійсно таке житло придбане, шляхом звернення до суду з необхідними клопотанням щодо доступу до реєстрів нерухомого майна.

Також слідча, під час прийняття рішення про закриття провадження, не врахувала рішення судів, де чітко вказано, що рішення Моршинської міської ради №61 від 23.04.2004р. визнано незаконним і тут вже є склад правопорушення.

Слідчою не перевірено чи дійсно спірне житло належало Валевській оскільки, документ на право власності був виданий на Валєвську, і це не підтверджує право власності тому, міська рада це бачила, однак все одно прийняла рішення.

Сину ОСОБА_9 було 17 років і згідно закону він сам мав право розпоряджатися своїм житлом, міська рада це не перевірила і слідча також не взяла до уваги цей факт.

Вищенаведені факти, як і ряд інших фактів, свідчать, що слідча неналежно встановила всі обставини справи і незаконно закрила кримінальне провадження тому, просить скаргу задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що підстав для задоволення скарги немає, дії слідчого відповідають вимогам КПК України, слідчим було проведено слідчі дії, фактично шкоду скаржнику завдала ОСОБА_8 , щодо якої на даний час в суді розглядається кримінальне провадження за ст..190 ч.4 КК України. Посадовими особами Моршинської міської ради жодної істотної шкоди скаржнику не завдано, дане рішення не порушує її інтересів. Дійсно скаржник є потерпілим, але внаслідок дій ОСОБА_8 .. Є загальне правило, якщо рішення місцевого органу самоврядування порушує норми законодавства, то воно визнається незаконним в порядку цивільного судочинства, що і було зроблено тому, в діях осіб, посадових осіб Моршинської міської ради відсутній склад кримінального правопорушення і в задоволенні скарги слід відмовити.

Слідча ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що підтримує позицію процесуального керівника, вивчивши представлені скаржником докази, було прийнято постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України тому, слід відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, слідчого вважаю, що вимоги скарги слід задоволити.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст.. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Питання про притягнення до участі у справі інших осіб чи органів статтею не передбачено

При розгляді скарги встановлено, що слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 20.10.2016 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000454 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України через відсутність в діянні кримінального правопорушення (а.с.3-7).

В обгрунтування постанови про закриття кримінального провадження №0000454 слідчий покликається на те, що об`єктивна сторона службової недбалості характеризується діянням, яке полягає у невиконанні або незалежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; наслідками у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб, державним чи громадським інтересам; причинним зв`язком між вчиненим діянням та наслідками. В даному випадку не встановлено об`єктивних даних, які б вказували, що в діях працівників виконавчого комітету Моршинської міської ради наявні ознаки злочину, а саме невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. Вказані відносини носять цивільно-правовий характер і по даному факту прийняті рішення в порядку цивільного законодавства. Оскільки, рішення № 61 Моршинської міської ради «Про надання дозволу на продаж частини трьох кімнатної квартири від імені неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 » від 24.03.2004 року не є документом, в якого виникають у будь-яких громадян право власності на майно та те, що вказаним рішенням будь-кому із осіб не було спричинено істотної шкоди свідчить про те, що в даному випадку відсутній склад злочину.

Зважаючи на вищенаведене та приймаючи до уваги те, що в процесі здійснення кримінального провадження не встановлено фактичних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.367 КК України, а тому проведеним досудовим розслідуванням по кримінальному провадженні не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.367 КК України

Також, як вбачається з пояснень прокурора та скаржника, в даний час в провадженні суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст..190 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000454 (т.2 сторінки не вказані) 18.07.2016р. слідчою ОСОБА_5 винесена постанова про призначення перевірки щодо законності дій працівників виконавчого комітету Моршинської міської ради при прийнятті рішення. В даній постанові чітко вказано, які порушення були допущені виконавчим комітетом при прийнятті рішення №61 від 24.03.2016р., і наслідок прийняття даного рішення що в подальшому стало причиною скасування договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений 11.10.2015р. між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .. Також вказано, що орган опіки не в змозі був перевірити житлово-побутові умови неповнолітніх дітей, вказівка на забезпечення житлом дітей не була підтверджена документально.

Відповідно до Акту проведення службової перевірки (Т-2 без нумерації сторінок) проведеної комісією виконавчого комітету Моршинської міської ради чітко встановлено, що при прийнятті рішення №61 виконком помилково не врахував факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності, в якому значилось би уточнення чи зміну прізвища з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_9 ». Приймаючи дане рішення, тобто в день звернення 24.03.2004р., опікунська рада не в змозі була перевірити житлово-побутові умови неповнолітніх дітей та прийняти обґрунтоване рішення. Згідно інформаційної довідки Стрийського МБТІ від 17.08.09р. єдиними власником житла по АДРЕСА_2 була ОСОБА_8 , а не ОСОБА_11 чи ОСОБА_10 .. Відтак виконавчий комітет Моршинської міської ради не врахував Закон України «Про охорону дитинства». В подальшому йде посилання на недосконалість чинного законодавства.

Крім того, вказано посилання на п.2 ст.20 ЗУ «Про звернення громадян» - на обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочений від встановленого цією статтею терміну і оскільки, в той день згідно графіку мало відбутися засідання виконавчого комітету, тому відповідальними особами було підготовлено рішення.

Тобто з наведеного чітко вбачається, що посадовими особами було допущено порушення вимог чинного законодавства (ЗУ «Про звернення громадян», Про охорону дитинства», ЦКУ, СК, тощо) під час прийняття рішення №61.

Слідчим було допитано посадових осіб виконавчого комітету Моршинської міської ради (Безрукова, ОСОБА_15 , який ствердив, що комісія опікунської ради виїжджала по місцю проживання ОСОБА_8 однак не допитані інші члени комісії опікунської ради чи дійсно був виїзд, Янківа) однак, згідно посадової інструкції юриста Моршинської міської ради ОСОБА_16 (Т-2 (без нумерації аркушів) вбачається, що він згідно п.2, 3 підготовляє проекти рішень на виконком та сесію і слідчим повинен був перевірити, чи перевіряв він проект спірного рішення на відповідність нормам законодавства однак, ОСОБА_16 допитаний не був.

Крім того, слідчим не перевірено чи згідно п.2 ст.20 ЗУ «Про звернення громадян» - на обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочений від встановленого цією статтею терміну була подана Валевською така вимога і чи були підстави у в Моршинської міської ради приймати дане рішення в день звернення.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілими по справі допитані також ОСОБА_17 , ОСОБА_13 однак їм не надіслано постанову про закриття кримінального провадження.

Крім того, досудове розслідування проводилося щодо незаконних дій посадових осіб Моршинської міської ради, тощо, однак згідно постанови від 20.10.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000454 вказано закрити кримінальне провадження № 0000454 від 25.03.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення і жодним чином не конкретизовано в діяннях кого (фізичних осіб, посадових осіб, чи ще інших осіб) відсутній склад кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи те, що слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 не надано належну правову оцінку фактичним доказам по справі вважаю, що постанова слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 20.10.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000454 винесена передчасно та неправомірно вона не відповідає вимогам ст.. 110 КПК України. А тому за таких обставин, приходжу до висновку про необхідність задоволення вимог скарги, а саме спірну постанову слід скасувати.

Керуючись ст.. 307 КПК України,-

ухвалив:

Скаргу задоволити.

Постанову слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 20.10.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000454 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1