Справа № 369/846/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/606/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 12.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
12 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

-20.06.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік;

-18.09.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 (тисяча сімсот) грн. в дохід держави;

-28.02.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України на 1 (один) рік 1 (один) місяць позбавлення волі, звільненого 25.07.2014 року від відбування покарання Песчанською виправною колонією Вінницької області №59 на підставі Закону України «Про амністію» від 19.04.2014 року,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі;

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 25.12.2015 року близько 03 год. ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за ст. 185 КК України, за попередньою змовою з невстановленою судом особою, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, скориставшись відсутністю власника чи інших осіб, повторно, перебуваючи в АДРЕСА_2 викрав за допомогою заздалегідь приготовленого та принесеного із собою домкрату та двох металевих ключів заднє праве колесо вартістю 1401,00 (тисяча чотириста одна) грн., шину до автомобіля вартістю 1141,00 (тисяча сто сорок одна) грн., на загальну суму 2542,00 (дві тисячі п`ятсот сорок дві) грн. із автомобіля «MITSUBISHI LANCER» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_8 , що був припаркований на неогородженій території поруч із вказаним житловим будинком.
Після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріального збитку на вищезазначену суму.
Не погоджуючись з вироком, прокурор в апеляції, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі, визнавши обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

В обґрунтуванні вказує, що при призначенні покарання судом не було в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та проти власності, упродовж нетривалого проміжку часу скоїв новий умисний злочин проти власності, що вказує на його небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя, а також те, що ОСОБА_7 усвідомлював протиправність та суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушив закон про кримінальну відповідальність, звертає увагу на вчиненні злочину у співучасті з іншою невстановленою особою, негативну характеристику за місцем проживання.

Зазначає, що при призначенні покарання судом безпідставно не була врахована судимість обвинуваченого на підставі вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.02.2014 року за ч.1 ст.309 КК України, як рецидив злочинів обставина, яка обтяжує покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 учасниками судового розгляду в апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку потерпілого, особу обвинуваченого та конкретні обставини справи.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано судимість від 28.02.2014 року, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дану судимість суд зазначив, проте допустився помилки в даті написання, зазначивши 20.06.2013 року замість 28.02.2014 року.

Разом з тим, хибним є твердження суду про відсутність обтяжуючих вину обставини обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Як вбачається з даних про судимості ОСОБА_7 , він раніше засуджений за умисні злочини у сфері обігу наркотичних засобів та проти власності, останній раз 28.02.2014 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч.1 ст.309 КК України.

Оскільки зазначена судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, то слід визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - рецидив злочинів.

Проте, як видно із матеріалів справи, суд не дотримався даних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України з цього питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Визнати рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Головуючий:

Судді: