Справа № 592/2865/16-к
Провадження № 1-кс/592/1137/16
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна

24 березня 2016 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , за участю старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

22.03.2016 року до Ковпаківського районного суду м. Суми звернувся директор ТОВ ПВП Стандарт ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна, в якому він зазначив про те, що 03.03.2016 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/2157/16-к (далі ухвала) було задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_4 (далі слідчий) та накладено арешт на майно ТОВ ПВП Стандарт , а саме: 1. Олійно-екстракційна лінія холодного віджиму МЕЛХО-6 , первісна вартість 1250000 грн. . 2. Установка дрібно дисперсійного подрібнення макухи УДПМ , первісна вартість 833300 грн. . 3. Олійно-екстракційна лінія холодного віджиму МЕЛХО-700 , первісна вартість 2000000 грн. . Відповідно до ч. ч. 1 4 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України, арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Відповідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Він вважає, що арешт майна необґрунтований виходячи з наступного. Кримінальне провадження, у межах якого було отримано арешт на майно ТОВ ПВП Стандарт , є безпідставним, а вимоги щодо накладення арешту такими, що не заслуговували на увагу суду, оскільки: 1. Не взято до уваги постанови у справах № 818/821/15 від 18.03.2015 року; № 818/1871/15 від 01.07.2015 року; № 818/2473/15 від 28.09.2015 року Сумського окружного адміністративного суду, щодо протиправних дій податкової інспекції по відношенню до ФГ Дніпро 97 та ухвал Харківського апеляційного адміністративного суду у вказаних справах. 2. Він, як директор ТОВ ПВП Стандарт не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого. 3. Голова ФГ Дніпро 97 не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого. 4. Цивільний позов не заявлений. 5. Відсутнє податкове повідомлення-рішення щодо донарахування по сплаті податків. 6. Не взято до уваги постанову Сумського окружного адміністративного суду, щодо скасування рішення податкової інспекції про виключення із реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування ФГ Дніпро 97 . 7. Не взято до уваги те, що у ФГ Дніпро 97 відсутній обов`язок по сплаті податку на додану вартість у зв`язку із наявністю спеціального режиму оподаткування. 8. Кримінальне провадження ґрунтується виключно на підставі аналізу бази даних ДФС у розрізі контрагентів. Факт відсутності земельних ділянок у ФГ Дніпро 97 не підтверджено. 9. Під час обшуку в автомобілі директора, офісі ТОВ ПВП Стандарт та будинку за місцем проживання директора ТОВ ПВП Стандарт не було знайдено жодних підтверджень вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Додатково він вважає за необхідне повідомити про те, що ТОВ ПВП Стандарт відноситься до реального сектору економіки України, створює робочі місця, залучає до України іноземні грошові кошти, з яких здійснюються відрахування до бюджету країни. Більш того, підприємство не може нести відповідальність за свого контрагента, а кримінальне провадження ґрунтується лише на підставі аналізу бази даних ДФС і жодним чином не доводиться факт підробки документів від ФГ Дніпро 97 на користь ТОВ ПВП Стандарт . Додатково він повідомляє про те, що це не перший випадок намагання накласти арешт на майно ТОВ ПВП Стандарт , що підтверджується копію ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 06.11.2015 року у справі № 554/13280/15-к та те, що по відношенню до ТОВ ПВП Стандарт чиниться тиск із боку ДФС, про що додатково він надає копію постанови Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року про визнання дій протиправними. Відповідно до п. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Копію ухвали суду про арешт майна було отримано від слідчого та ознайомлено з її змістом 22 березня 2016 року. Про розгляд клопотання слідчого про арешт майна ТОВ ПВП Стандарт не було повідомлено. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 170 174 КПК України, він просив суд: 1. Скасувати арешт майна ТОВ ПВП Стандарт () , накладений ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми 03.03.2016 року, а саме: - олійно-екстракційна лінія холодного віджиму МЕЛХО-6 , первісна вартість 1250000 грн. ; - установка дрібно дисперсійного подрібнення макухи УДПМ , первісна вартість 833300 грн. ; - олійно-екстракційна лінія холодного віджиму МЕЛХО-700 , первісна вартість 2000000 грн. (вхідний № 11092 від 22.03.2016 року) (а. с. 2, 3) .

Із змісту витягу з кримінального провадження № 004455 (№ 4) вбачається, що дата надходження заяви, повідомлення або виявлення з іншого джерела: 26.08.2015 року. Заявник або потерпілий: матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень. Дата внесення до ЄРДР: 26.08.2015 року. Правова кваліфікація: (КК України 2001 року) ч. 3 ст. 212. Фабула: Директор ТОВ Промислово-виробниче підприємство Стандарт ОСОБА_3 протягом 2014-2015 років шляхом підробки документів про постачання сільськогосподарської продукції від ТОВ Дніпро 97 , директором якого є ОСОБА_5 , зависив валові витрати та податковий кредит з ПДВ, чим ухилився від сплати податків на суму понад 3 млн. 800 тис. грн. (а. с. 32 34) .

У відкритому судовому засіданні директор ТОВ ПВП Стандарт ОСОБА_3 своє клопотання підтримав з зазначених вище підстав, надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні, просив його задовольнити. Він просив скасувати арешт майна ТОВ ПВП Стандарт () , накладений ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми 03.03.2016 року, а саме: - олійно-екстракційна лінія холодного віджиму МЕЛХО-6 , первісна вартість 1250000 грн. ; - установка дрібно дисперсійного подрібнення макухи УДПМ , первісна вартість 833300 грн. ; - олійно-екстракційна лінія холодного віджиму МЕЛХО-700 , первісна вартість 2000000 грн. .

У відкритому судовому засіданні старший слідчий з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. Він пояснив суду про те, що в подальшому застосуванні цього заходу не відпала потреба, що арешт було накладено обґрунтовано. Він просив відмовити у задоволенні даного клопотання.

Розглянувши клопотання директора ТОВ ПВП Стандарт ОСОБА_3 про скасування арешту майна, вислухавши його пояснення, вислухавши пояснення старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_4 , дослідивши додані до клопотання документи, документи надані в судовому засіданні, суд дійшов до наступного висновку.

Санкція ч. 3 ст. 212 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Із змісту ч. ч. 1, 2, 8, 10 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) . Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Із змісту ч. 2 ст. 172 КПК України вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу) ; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу) ; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу) ; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Із змісту п. 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження № 223-559/0/4-13 від 05.04.2013 року вбачається, що рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України) , оскарженню не підлягає. Слід звернути увагу суддів судів апеляційної інстанції, що у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК України, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення вони мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання може залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК України) , а потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК України.

Отже, говорити про порушення конституційного права на оскарження судового рішення в даному конкретному випадку або про порушення права на справедливий судовий розгляд в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод недоцільно з урахуванням того, що п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України передбачає випадки обмеження права на апеляційне або касаційне оскарження і це стосується не тільки об`єкта, а й суб`єкта оскарження. Не порушує це і норм вищевказаної Конвенції, оскільки такі процесуальні обмеження, як правило, вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства або окремих осіб. Згідно п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Тобто реалізація конституційного права на апеляційне або касаційне оскарження судового рішення Конституцією України ставиться в залежність від положень процесуального закону (КПК України) . Дана норма Конституції України конкретизується і регламентується в галузевих законах, зокрема в Кримінальному процесуальному кодексі України. Оскарження ухвал слідчих суддів про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, які набирають законної сили з моменту їх оголошення, Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачене. Вони є остаточними і оскарженню не підлягають. Таким чином, подача апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, виключає можливість його перегляду в апеляційному чи касаційному порядку. Такі дії можуть свідчити про несумлінне використання або про зловживання особою наданими їй процесуальними правами з метою здійснення тиску на суд чи про посягання на незалежність судової влади, а також зводяться до тлумачення норм закону на свою користь.

Із змісту ч. 1 ст. 90 КПК України вбачається, що рішення національного суду, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Оскільки в даному випадку рішеннями адміністративних судів, копії яких були надані ОСОБА_3 , не встановлені порушення прав людини і основоположних свобод, тому вони не мають преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про скасування арешту майна.

Таким чином, оскільки санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна; оскільки арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна; оскільки арешт може бути накладений на рухоме майно; оскільки вартість майна, яке було арештоване, є співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; оскільки слідчим було внесене клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене; оскільки в подальшому застосуванні цього заходу не відпала потреба, бо кримінальне провадження не закрите; оскільки арешт було накладено обґрунтовано, бо слідчий суддя на момент розгляду клопотання про арешт майна не мав жодних підстав для того, щоб визначити часові межі, коли відпаде необхідність забезпечувати можливу конфіскацію майна, відтак суд дійшов до висновку про те, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Крім того, суд вважає взяти до уваги таке. Під час оформлення судового рішення можуть бути допущені граматичні помилки, описки та неточності. Відповідно до загальних правил діловодства (Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 ; Інструкція з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Типова інструкція з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, тощо) , виправлення помилок відбувається шляхом закреслення помилкового елементу (літери, слова, цифри) і написання правильного, якщо він потрібний. Закреслений текст повинен читатися. Усі виправлення повинні бути застережені перед підписом судді. Для цього на тексті судового рішення робиться запис, наприклад, такого змісту: Закреслене Львов не читати. Виправленому на Львів вірити. Цей напис засвідчується підписом судді (суддів) .

Крім того, посилання на ч. ч. 1 4 ст. 170 КПК України в попередній (недіючій) редакції (від 10.11.2015 року) є недоречним та некоректним, оскільки Законом України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації № 1019-VIII від 18.02.2016 року, текст ст. 170 КПК України був викладений в новій редакції (офіційне опублікування: Голос України, 2016, 02, 27.02.2016 № 37; Офіційний вісник України, 2016, № 18 (11.03.2016 року) , ст. 713; Відомості Верховної Ради України, 2016, № 11 (11.03.2016 року) , ст. 127) .

Крім того, посилання на ч. 4 ст. 171 КПК України в попередній (недіючій) редакції (від 10.11.2015 року) є недоречним та некоректним, оскільки Законом України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо окремих питань накладення арешту на майно з метою усунення корупційних ризиків при його застосуванні № 769-VIII від 10.11.2015 року, частина четверта була виключена (офіційне опублікування: Голос України, 2015, 12, 10.12.2015 № 233; Урядовий кур`єр, 2015, 12, 11.12.2015 року № 232; Офіційний вісник України, 2015, № 99 (22.12.2015 року) , ст. 3384; Відомості Верховної Ради України, 2016, № 1 (01.01.2016 року) , ст. 1) .

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ОСОБА_3 не позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми про арешт майна від 03.03.2016 року, як це прямо передбачене п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України.

Отже, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. 212 КК України; ст. ст. 21, 25, 131, 170, 172 174, 303 310, 376, 392, 532, 533 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна оскарженню не підлягає і заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1