АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Номер провадження 11-кп/774/31/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 11 вересня 2014 року за № 0002906, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина

України, з повною середньою освітою, неодружений, на утриманні якого

неповнолітні діти не перебувають, не працює, раніше судимий:

1)04.11.2002 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком

на 1 рік 2 дні, звільнений із зали суду по відбуттю покарання;

2)12.01.2004 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі

строком на 3 роки, звільнився 15.04.2006 року по відбуттю строку покарання;

3)17.07.2008 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190,

ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком

на 9 років з конфіскацією майна, звільнився 18.07.2014 року згідно постанови

Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2014 року умовно-

достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 14 днів,

зареєстрований та до затримання проживав за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник, адвокат ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції від 15 вересня 2015 року та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно (за епізодом злочинних дій від 03.11.2014 року відносно потерпілого ОСОБА_9 ); ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , повторно, 10.09.2014 року приблизно о 14 год. 30 хв., знаходячись біля будинку № 67 по вул. Кропивницького в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, реалізуючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, під вигаданим приводом проведення перевірки висловив неповнолітньому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усну вимогу передати йому мобільний телефон, при цьому запевнивши неповнолітнього ОСОБА_10 в тому, що поверне мобільний телефон, тим самим ввів його в оману щодо своїх дійсних намірів.

В той же день, 10.09.2014 року приблизно о 14 год. 40 хв. ОСОБА_6 , реалізуючи в подальшому свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, усвідомлюючи те, що неповнолітній ОСОБА_10 не виконує його вимогу, та те, що його дії носять очевидний характер для неповнолітнього ОСОБА_10 , діючи із корисних намірів на досягнення злочинного результату, під вигаданим приводом проведення перевірки, шляхом вільного доступу, відкрито викрав із правої кишені одягнених на неповнолітнього ОСОБА_10 брюк належний ОСОБА_11 мобільний телефон НТС Дізаер 200 чорного кольору, імей НОМЕР_1 , вартістю 1700 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 20 грн., на якій грошові кошти були відсутні, та знаходилась флеш-карта об`ємом 16 Гб, вартістю 150 грн., всього на загальну суму 1870 грн. Після чого, не реагуючи на крики неповнолітнього ОСОБА_10 зупинитися та віддати мобільний телефон, з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, звернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 була завдана матеріальна шкода на загальну суму 1870 гривень, а неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 завдана моральна шкода.

ОСОБА_6 , повторно, 03.11.2014 року приблизно о 16 год. 00 хв., під вигаданим приводом, представившись працівником міліції, потрапив до квартири АДРЕСА_2 .

Того ж дня, 03.11.2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю потерпілого ОСОБА_9 в кімнаті, маючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, з квартири таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки LG P 705, імей НОМЕР_3 , вартістю 1800 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 20 гривень, та грошові кошти в сумі 1995 гривень. Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3835 гривень.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він, повторно, 11.11.2014 року приблизно о 16 год. 00 хв., під вигаданим приводом працівника по установці вікон, потрапив до квартири АДРЕСА_3 .

Того ж дня, 11.11.2014 року приблизно о 16 год. 20 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_12 у кімнаті та відсутністю очевидців, маючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, з квартири таємно викрав належний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , телевізор фірми «Бравіс» модель CRT-211F, вартістю 500 гривень.

Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 500 гривень.

Згідно обвинувачення, органами досудового розслідування вищезгадані умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно.

Під час розгляду провадження суд першої інстанції, з`ясувавши обставини провадження, дослідивши і оцінивши надані докази, дійшов висновку про неможливість перевірки в ході судового розгляду достовірності даних, зазначених в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.11.2014 року та протоколі допиту потерпілої ОСОБА_12 , а тому суд не вважає їх допустимими доказами для встановлення винуватості ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення стосовно потерпілої ОСОБА_12 мало місце, але з урахуванням доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_6 викрав майно, належне потерпілій ОСОБА_12 , а саме, телевізор «Бравіс».

У зв`язку з чим, цим же вироком суду ОСОБА_6 виправдано за епізодом вчинення 11.11.2014 року кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у відношенні потерпілої ОСОБА_12 , за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2008 року, і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Речові докази: телефон марки «НТС» Desire, що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_11 вирішено залишити у його розпорядженні; мобільний телефон марки «LG», що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 вирішено залишити у його розпорядженні; телевізор марки «Бравіс», що знаходиться у потерпілої ОСОБА_12 вирішено залишити у її розпорядженні; сторінки зошитів купівлі-продажу мобільних телефонів - вирішено залишити в матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що кримінальне провадження відносно нього сфальсифіковане працівниками правоохоронних органів, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , а всі докази в ході досудового розслідування підписувалися ним під психологічним та фізичним тиском працівників правоохоронних органів. Прокурорська перевірка за його заявою про тиск на нього, на його думку, проведена неповно, оскільки не допитані всі свідки, про яких він зазначав у своїй скарзі.

Обвинувачений зауважує, що суд першої інстанції неодноразово безпідставно відмовляв у його клопотаннях про виклик і допит свідків, які приймали участь у слідчих діях, притягнення працівників правоохоронних органів до кримінальної відповідальності.

Також, на думку ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином не врахував розбіжності пояснень свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 по епізоду від 10.09.2014 року в частині вартості придбання ними мобільного телефону; а також суперечливі пояснення свідка ОСОБА_17 щодо його підпису в протоколі впізнання по епізоду від 03.11.2014 року.

При апеляційному розгляді прокурор заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як на думку колегії суддів, при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції в цілому дотримався вимог, закріплених у статті 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 94 КПК України суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази по кримінальному провадженню, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, а також навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності судового рішення та спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Зокрема, судом першої інстанції було обґрунтовано визнано доведеним, що ОСОБА_6 10 вересня 2014 року повторно вчинив відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив моральну шкоду неповнолітньому ОСОБА_10 , а також 03 листопада 2014 року обвинувачений повторно скоїв таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , оскільки це об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме, письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 10.09.2014 року та фототаблицею до нього, якими зафіксовано місце вчинення грабежу мобільного телефону у малолітнього ОСОБА_10 ділянка місцевості біля будинку № 67 по вул. Кропивницького в Жовтневому районі м. Кривого Рогу (т. 2 а.к.п. 10-11);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2014 року та фототаблицею до нього, в ході якого малолітній потерпілий ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка 10.09.2014 року біля будинку № 67 по вулиці Кропивницького в м. Кривому Розі викрала у нього мобільний телефон (т. 2 а.к.п. 34-37);

- протоколом огляду предмету від 14.11.2014 року та фототаблицею до нього, в ході якого в зошиті обліку купівлі-продажу мобільних телефонів зафіксовано факт купівлі 10.09.2014 року мобільного телефону марки «НТС» Desire за 300 грн. та факт його продажу 17.09.2014 року (т. 2 а.к.п. 39-40);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2014 року, під час якого свідок ОСОБА_16 вказав на фото обвинуваченого ОСОБА_6 , який 10.09.2014 року продав йому мобільний телефон марки «НТС» Desire (т. 2 а.к.п. 42);

- протоколом огляду місця події від 13.11.2014 року та фототаблицею до нього, якими зафіксовано місце вчинення крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 квартира АДРЕСА_2 (т. 2 а.к.п. 101-102);

- протоколом огляду предмету від 19.11.2014 року та додатками до нього, в ході якого в зошиті обліку купівлі-продажу мобільних телефонів зафіксовано факт купівлі 03.11.2014 року мобільного телефону марки «LG» (т. 2 а.к.п. 110-112);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2014 року та фототаблицею до нього, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 упізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка приходила до нього додому за адресою: АДРЕСА_4 в день здійснення крадіжки його мобільного телефону, та представлялась працівником міліції (т. 2 а.к.п. 114-117);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2014 року та фототаблицею до нього, під час якого свідок ОСОБА_18 вказав на обвинуваченого, як на особу, яка на початку листопада 2014 року продала йому мобільний телефон марки «LG» (т. 2 а.к.п. 118-121);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.11.2014 року та фототаблицею до нього, в ході якого обвинувачений ОСОБА_6 , у присутності понятих, зазначив місце та обставини вчинених них кримінальних правопорушень, а саме: грабежу мобільного телефону у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 та крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 (т. 2 а.к.п. 158-165).

Як вважає колегія суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу свого рішення пояснення малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , допитаного у присутності педагога ОСОБА_19 , соціального психолога ОСОБА_20 та представника малолітнього потерпілого ОСОБА_21 , який безпосередньо у залі судового засідання упізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , і пояснив, що 10 вересня 2014 року біля будинку № 67 по вулиці Кропивницького в Жовтневому районі м. Кривого Рогу обвинувачений, висловивши вимогу щодо передання ним мобільного телефону, вихопив з правої кишені його брюк мобільний телефон марки «НТС» Дізаер чорного кольору та пішов у невідомому напрямку.

Дані покази малолітнього потерпілого також підтвердив потерпілий ОСОБА_11 , надавши в ході судового розгляду аналогічні свідчення.

Судом першої інстанції також обґрунтовано були враховані і покази потерпілого ОСОБА_9 , який в ході судового розгляду зазначив, що 03 листопада 2014 року до нього прийшов обвинувачений, представився працівником міліції на прізвище ОСОБА_22 та пробув у його квартирі приблизно десять хвилин, деякий час у різних кімнатах. Після того, як обвинувачений пішов, потерпілий виявив зникнення мобільного телефону, який знаходився на ліжку, та грошових коштів, які були у куртці.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в тій частині, що суд першої інстанції належним чином не врахував та не надав достатньої уваги поясненням свідків, спростовуються послідовними та достовірними показами самих свідків, які також співпадають з поясненнями потерпілих і узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 в ході судового розгляду пояснив, що, працюючи в кіоску купівлі-продажу мобільних телефонів на ринку «Північний» в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, приблизно восени 2014 року купив мобільний телефон у обвинуваченого, якого згодом впізнав за зовнішніми ознаками обличчя під час пред`явлення особи для впізнання та в судовому засіданні у суді першої інстанції.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердила факт придбання приблизно у вересні місяці 2014 року в кіоску з купівлі-продажу мобільних телефонів на ринку «Північний» в Жовтневому районі м. Кривого Рогу телефону марки «НТС» чорного кольору з сенсорним дисплеєм, який вона добровільно видала працівникам міліції, як викрадену річ.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_18 пояснив, що на початку листопада 2014 року ним було зафіксовано факт купівлі магазином «Всемобільний», що розташований в районі 44-го кварталу в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, мобільного телефону марки «LG» з сенсорним дисплеєм у обвинуваченого, якого він добре запам`ятав та в подальшому упізнав під час пред`явлення особи для впізнання та в ході судового розгляду.

Свідки проведення слідчих дій - поняті ОСОБА_23 та ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердили, що у листопаді 2014 року були присутні при проведення таких процесуальних дій, як пред`явлення особи для впізнання, в ході яких потерпілий ОСОБА_9 вказав на обвинуваченого, як на особу, яка приходила до нього додому та представлялась працівником міліції, а свідок ОСОБА_18 вказав на обвинуваченого, як на особу, яка продала йому мобільний телефон. За результатами проведених слідчих дій були складені протоколи і підписані усіма учасниками, ніхто з присутніх зауважень не вносив, клопотань не заявляв та на них не здійснювався будь-який тиск з боку працівників правоохоронних органів.

Безпідставними слід вважати доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо суперечливих пояснень свідка ОСОБА_17 , оскільки ніяких суперечностей під час прослуховування технічного запису судового засідання колегія суддів не встановила, а на спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що свідок ОСОБА_17 під час надання показів суду першої інстанції звернув увагу на те, що на час проведення слідчої дії правою рукою він не міг засвідчити участь у цих діях своїм особистим підписом, оскільки вона була загіпсована, тому він лівою рукою навпроти свого прізвища, на підтвердження своєї особистої участі у процесуальній дії, поставив знак «+».

Свідок проведення слідчої дії - понята ОСОБА_24 в судовому засіданні підтвердила, що приблизно у листопаді 2014 року разом зі своєю знайомою ОСОБА_25 другою понятою при огляді, були присутні при огляді документів з магазину купівлі-продажу мобільних телефонів, який розташований по вул. Щепкіна у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, під час якого було зафіксовано факт купівлі вказаним магазином 03.11.2014 року мобільного телефону марки «LG» з сенсорним дисплеєм.

Необґрунтованими є доводи обвинуваченого щодо розбіжностей пояснень свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 по епізоду від 10.09.2014 року в частині вартості придбання ними викраденого мобільного телефону, оскільки ці розбіжності не впливають на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Також, безпідставними є твердження обвинуваченого у апеляційній скарзі щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки показами свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , оскільки судом були в повній мірі враховані пояснення зазначених свідків та за епізодом злочинних дій, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, відносно потерпілої ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_26 було виправдано, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального право порушення.

Разом з тим, слушними слід вважати доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду предмету - мобільного телефону марки «НТС» Desire (т. 2 а.к.п. 86-87).

Так, сторона обвинувачення не забезпечила явку свідка ОСОБА_27 у судове засідання як під час розгляду провадження судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду провадження, згідно рапортів працівників правоохоронних органів від 08.06.2015 року (т. 3 а.к.п. 30) та 21.03.2016 року (т. 3 а.к.п. 159-161) дана особа за зазначеною в протоколі адресою не мешкає, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, обвинувачений був позбавлений можливості безпосередньо допитати свідка ОСОБА_27 , заперечувати та ставити йому питання, що свідчить про порушення права на захист обвинуваченого, і, в свою чергу, слугує підставою для виключення зазначеного доказу винуватості ОСОБА_6 з мотивувальної частини вироку суду.

При цьому, колегія суддів зауважує, що виключення цього доказу не впливає на висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки всі перелічені вище докази дають достатньо підстав для визнання його винуватим за цим обвинуваченням.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування до нього працівниками правоохоронних органів неправомірних дій під час досудового розслідування були належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовуються постановою про закриття кримінального провадження від 18 червня 2015 року, прийнятої за результатами прокурорської перевірки (т. 1 а.к.п. 202-211).

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були ретельно перевірені покази обвинуваченого в частині його непричетності до скоєння таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , вчиненого повторно, та відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , вчиненого повторно, і з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, обґрунтовано визнано недостовірними та такими, що не знайшли свого підтвердження, і спрямовані на ухилення від відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення.

Під час досудового розслідування та судового розгляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, в тому числі і ті, на які обвинувачений посилається в своїй апеляційній скарзі щодо незадоволення його клопотань, перевіркою матеріалів кримінального провадження та прослуховуванням технічного запису судового засідання, колегією суддів не встановлено.

За встановлених судом фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд достатньою мірою взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ст. 65 КК України, а саме те, що останнім були вчинені кримінальні правопорушення-злочини, що згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином; характеристику особи обвинуваченого, який раніше судимий (т. 2 а.к.п. 45, 46, 47-49, 53-62), вчинив кримінальне правопорушення у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, за місцем проживання характеризується задовільно (т. 2 а.к.п. 63), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т. 2 а.к.п. 51), перебуває під диспансерним наглядом у лікаря-нарколога з липня 2014 року з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності (т. 2 а.к.п. 50), не працює, громадською корисною працею не займається; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину щодо малолітнього, рецидив злочинів; думки потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та призначив покарання необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_6 у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України при обранні остаточного покарання, з його відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Крім того, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, та визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т. 2 а.к.п. 82-83). З моменту обрання зазначеного запобіжного заходу 19 листопада 2014 року та до ухвалення вироку ОСОБА_6 не звільнявся з-під варти.

З огляду на наведене, з урахуванням вимог ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення ОСОБА_6 має бути зараховано обвинуваченому в строк призначеного йому покарання з 19 листопада 2014 року, тобто з моменту обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 11 вересня 2014 року за № 0002906, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на протокол огляду предмету від 24.11.2014 року з фототаблицею до нього мобільного телефону марки «НТС» Desire (т. 2 а.к.п. 86-87), як на доказ винуватості ОСОБА_6 .

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 19 листопада 2014 року до 12 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4