УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

Слідчого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві капітан поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, -
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна, що необхідно здійснити в межах кримінального провадження № 0000558, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ст. 218-1 КК України.

Клопотання мотивовано наступним. Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку із погіршенням фінансового стану ПАТ «Михайлівський», 19.12.2015, відповідно до постанови НБУ, його віднесено до категорії проблемних і накладено обмеження на здійснення окремих банківських операцій, пов`язаних із відчуженням активів Банку, які здійснюються тільки з дозволу куратора НБУ. В ході досудового розслідування було надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, за результатами виконання доручення та з метою встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення отримано інформацію про наявність в діях керівників ПАТ «Банк «Михайлівський» (МФО 380935, далі - Банк) окремих ознак протиправної діяльності, спрямованої на завдання збитків державі в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд). Власником ПАТ «Банк «Михайлівський» із 100% участю в статутному капіталі є ТОВ «Екосіпан» (), власниками якого були ОСОБА_5 92,5% та 3 фізичні особи, яким належить 7,5% ( ОСОБА_6 - 3,9%, ОСОБА_7 - 3,0%, ОСОБА_8 - 0,6%). НБУ рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 03.03.2015 № 88 погоджено ОСОБА_5 опосередковане одноосібне набуття істотної участі в ПАТ «Банк «Михайлівський» через набуття контролю над ТОВ «Екосіпан». Проте, 24.05.2016 НБУ отримано оновлену структуру власності Банку, відповідно до якої власниками ТОВ «Екосіпан» є 11 фізичних осіб, жоден з яких не володіє істотною участю, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Поміж іншим, 11 жовтня 2016 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_17 було надано дозвіл на проведення обшуку приміщення за місцем проживання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_18 , справа № 761/35595/16-к, провадження № 1-кс/761/21750/2016. 27.10.2016 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_18 виявлено та вилучено мобільний телефон «Sumsung» Duos модель GT-E2252 S/N RV1D32LQ29W білого кольору з сім картою абонента «Київстар» № НОМЕР_1 . В ході досудового розслідування ОСОБА_18 перевіряється на причетність до вчиненого злочину і у матеріалах провадження є достатні підстави вважати, що в даному телефоні може міститись важлива для слідства інформація. Крім того, відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. З огляду на викладене, вилучений мобільний телефон у відповідності до протоколу обшуку приміщення за місцем проживання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_18 є речовим доказом, оскільки може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зважаючи на викладене є необхідність накласти арешт на зазначене майно.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Слідчий, повідомлений про розгляд клопотання належним чином в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для його розгляду по суті.

Представник володільця майна в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки його ініціатором клопотання не наведено правових підстав для арешту майна в межах кримінального провадження.

Вислухавши доводи представника володільця майна, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Так, СУ ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження 0000558, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ст. 218-1 КК України.
Як свідчать матеріали клопотання досудове розслідування здійснюється відносно дій керівників ПАТ «Михайлівський», спрямованих на завдання збитків державі в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В ході проведення слідчих дій на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 27.10.2016 р. проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_18 виявлено та вилучено мобільний телефон «Sumsung» Duos модель GT-E2252 S/N RV1D32LQ29W білого кольору з сім картою абонента «Київстар» № НОМЕР_1 .

За положеннями ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Як свідчать надані слідчим документи майно, на яке слідчий просить накласти арешт, виходячи з положень ст. 167 КПК України є тимчасово вилученим, оскільки дозволу на відшукання останнього у встановленому законом порядку слідчим суддею надано не було.

Положеннями ст. 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Такими заходами, зокрема, є тимчасове вилучення майна, арешт май1на.

Приписами ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
В свою чергу ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням по накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий зазначає, що його арешт необхідно здійснити, оскільки відповідно до ст. 98 воно є речовим доказом.
За положеннями ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя має зазначити, що не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи за вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Слід зазначити, що слідчим не надано матеріалів і не наведено відповідних підстав, які дають змогу з точки зору положень КПК України, зробити висновок, що таке втручання у права особи є виправданим в ході проведення досудового розслідування, не наведено обставин, які свідчать, що тимчасово вилучене майно, в розумінні вимог ст. 98 КПК України, є речовими доказами.

Згідно ж вимог ч. 1,3 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Зважаючи на викладені обставини, приходжу до висновку, що підстави для задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна відсутні.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 309, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві капітан поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна залишити без задоволення.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя