АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/521/16 Справа № 188/56/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

09 березня 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, якою за результатами підготовчого судового засідання, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001071 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого: СФГ «Престиж» різноробочим, не одруженого, в порядку ст. 89 КК України судимостей не маючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції прокурором Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області подана апеляційна скарга, в якій останній просить скасувати прийняте рішення та направити обвинувальний акт до суду першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що зазначена ухвала суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки судом зроблено необґрунтований висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, в той час як фактична така невідповідність відсутня. При цьому, прокурор зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Але у зв`язку з тим, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано, як незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, з проникненням у інше сховище, без кваліфікуючих ознак «значна або велика шкода», тобто розмір шкоди у даному конкретному випадку доказуванню не підлягає. Разом із тим, відповідно до ст.ст. 56, 127, 128 КПК України потерпілий реалізуючи свої законні права, пред`явив до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про що зазначено у обвинувальному акті, та у відповідності до п.2 ч.4 ст. 291 КПК України, цивільний позов додано до обвинувального акту. Крім того, в ухвалі суду зазначено, що в порушення вимог п.6 ч.2 ст. 242 КПК України, з метою визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 , слідчий або прокурор для проведення експертизи до експерта не звернулись, однак проведення вказаної експертизи під час досудового розслідування не ініціювалося, у зв`язку із тим, що злочин, передбачений ст. 289 КК України має формальний склад, а кваліфікуючі ознаки «значна або велика шкода» ОСОБА_9 не інкримінуються. Також вказує на те, що відповідно до вимог ч.1 ст. 332 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 КПК України, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Окрім цього, прокурор зазначає, що в ухвалі суд, зазначив, що в обвинувальному акті не зазначено розмір витрат на залучення експерта для проведення експертизи, з метою визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ОСОБА_7 , однак після проведення судової-товарознавчої експертизи, експерт надав лише висновок, довідка про витрати на залучення експерта для проведення вказаної експертизи надана не була, що підтверджується описом матеріалів кримінального провадження. У зв`язку із чим, розмір витрат на залучення експерта на проведення експертизи в обвинувальному акті не зазначений, так як вказані витрати відсутні. Таким чином, у даному випадку обвинувальний акт не міг містити посилання на такі витрати, які не були понесені стороною обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 КК України /як таємне викрадення чужого майна, (крадіжка)/ та за ч.2 ст. 289 КК України /незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникнення у інше сховище/.

Судом першої інстанції було встановлено, що в порушення п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, в обвинувальному акті та в доданих до нього матеріалах відсутні відомості про проведення відповідної експертизи з метою визначення розміру матеріальних збитків, а обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір витрат на залучення експерта.

Під час розгляду апеляційної скарги по суті, прокурор підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Вислухавши думку прокурора, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали суду, якою обвинувальний акт був повернутий прокурору, колегія суддів вважає безпідставними.

Місцевий суд, в підготовчому судовому засіданні, відповідно до своїх повноважень, передбачених ст. 314 КПК України, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону.

Так, виходячи з вимог пункту 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, який передбачає обов`язковість проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, суд, беручи до уваги обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, зробив об`єктивний висновок щодо невідповідності вказаного процесуального документу вимогам ст. 291 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, зазначив, що потерпілим ОСОБА_8 було заявлено до обвинуваченого цивільний позов, у зв`яжу з чим проводити експертизу в такому випадку не має необхідності.

Однак, така позиція прокурора є помилковою, виходячи як з поняття терміну «матеріальні або майнові збитки» який є економічним (вартісним, грошовим) еквівалентом завданої майнової шкоди, тобто збитками є грошова оцінка понесених втрат, так і з вимог кримінально - процесуального закону, вищевказана норма якого зобов`язує саме слідчого або прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.

Перекладення цих обов`язків на суд, як про це вказує в апеляційній скарзі прокурор, суперечить засадам кримінального провадження, визначеним в Главі 2 КПК України і є недопустимим.

Таким чином, рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінально-процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України повернуто прокурору, залишити без змін.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4