Дата документу Справа № 314/3147/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1286/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/3147/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Магдалинівка, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працюючого, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.11.1999 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.101, ч.2 ст.141, ч.2 ст.106, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 8 років позбавлення волі;

- 11.11.2011 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.115, ч.3 ст.185, ст.185, ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.05.2012 року - вирок суду від 11.11.2011 року змінено, виключено з резолютивної частини вироку скоєння злочину за ч.2 ст.185 КК України, в решті вирок залишено без змін.

- Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.03.2016 року в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.04.2011 року по 08.05.2012 рік із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Початок строку: 12.04.2011 року, кінець строку: 17.03.2018 року;

про йогоумовно-дострокового звільнення.
встановила:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалуВільнянського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року в повному обсязі та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення. Вказує, що засуджений ОСОБА_8 не працює, але не тому, що не бажає, а тому, що має хворобу через яку йому заборонено працювати. Він не має стягнень. Також він не має й заохочень в 2016 році але він й немає змоги їх отримати через постійне знаходження в лікарні. Він не приймає участі в самодіяльності засуджених не через небажання, а через хворобу, й так по всіх інших відношеннях.

Захист вважає, що в цьому випадку керівним має бути відсутність у засудженого стягнень. Це є головним доказом того, що засуджений виправився. Він не допускає порушень, веде себе чинно, не тільки із адміністрацією, але й з засудженими, тримає свій одяг, ліжко та все інше, за що він відповідальний, в порядку який від нього вимагає адміністрація колонії.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що в скоєнні злочину повністю розкаявся, хворіє на туберкульоз, а тому на виробництві установи не працевлаштований, стягнень не має, за належну поведінку та ставленням до праці має заохочення. Також вказує, що у нього є дружина ОСОБА_9 , яка є інвалідом 2 групи та потребує його допомоги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.

Вислухавши доповідача, захисника, прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого, який відбував покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_8 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення.

У відповідності зі ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ст.539 КПК України, клопотання (подання) про звільнення особи від подальшого відбування покарання умовно-достроково розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, та з урахуванням положень розділу VIII цього Кодексу. Суд, за вимогами закону повинен повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, після чого постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги закону узгоджуються і з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року, відповідно до яких, під час судового розгляду суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд обґрунтовано послався на те, що останній відбуває покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2011 року. В місцях позбавлення волі знаходиться з 22.04.2011 року.

З 20.01.2016 по 06.04.2016 року ОСОБА_8 відбував покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 06.04.2016 року засуджений ОСОБА_8 перебуває на лікуванні спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55). За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

Відповідно до довідки Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), засуджений ОСОБА_8 відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України, до робіт по благоустрою колонії, відділення, а також до робіт щодо поліпшення житлово-побутових умов засуджених не залучався.

Відповідно до ст. 65 КВК України засуджений ОСОБА_8 не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, відповідно до ст. 123 КВК України не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, відповідно до ст. 126 КВК України не прагне до підвищення освітнього рівня, згідно ст. 127 КВК України не приймає участі у роботі самодіяльних організацій.

Що стосується наявності двох заохочень за 2015 рік, з матеріалів справи встановлено, що комісією УДПтС України в Кіровоградській області, у зв`язку з наявністю у засудженого двох заохочень, розглядалось питання щодо застосування до ОСОБА_8 заохочувальної норми. Так, 17.11.2015 року, рішенням Регіональної комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі УДПтС України в Кіровоградській області, до засудженого було застосовано заохочувальну норму та на підставі ч.3 ст.100, ст.101 КВК України, засудженого ОСОБА_8 переведено із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки до колонії середнього рівня безпеки для чоловіків, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі.

За таких обставин, зважаючи, що основною та першочерговою обставиною, на підставі якої суд має прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення від покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то суд не враховує ці заохочення, так як за наявні заохочення, до засудженого вже застосовувалась заохочувальна норма, а на теперішній час нових підстав, які б свідчили про виправлення та перевиховання засудженого відсутні, зокрема, після липня 2015 року у ОСОБА_8 не виявлено, так як засуджений не працював, заохочень не отримував.

У зв`язку з викладеним, судова колегія підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокового звільнення залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3