Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/11/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_10

засудженого - ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за апеляціями засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.11.2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодська Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працював формувальником на заводі БМЗ; зареєстрованого в АДРЕСА_1 ; проживав до затримання по АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

- 12.06.2009 року Світловодським міськрайонним судом за ч. 2 , ст.185; ч. 3, ст. 185 КК України, згідно до ст. 70 КК України, до 3-х років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком згідно ст. 75 КК України, на 2 роки,

визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією майна.

Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 кримінальне покарання у вигляді семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років із конфіскацією майна.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Костянтинівка Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працює вантажником «Айсбергфиш», проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року).

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, відповідальність за який передбачено ч. 2. ст. 186 КК України. Крім того, вказаним вироком ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винними та засуджені за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 187 КК України.

Зазначені злочини вчинені засудженими за наступних обставин.

30.01.2011року, близько 2 годині 30 хвили, підсудний ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи неподалік ринку «Світанок», в м. Світловодську Кіровоградської області, побачили, що повз огорожі вказаного ринку, у напрямку Світловодської ЦРЛ, йшов невідомий їм чоловік. У цей час у підсудного ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Діючи з єдиним умислом, направленим на незаконне збагачення, умисно, з корисливих спонукань, згідно розподілу ролей, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 перейшли через дорогу від пам`ятника «Обеліск» до паркану ринку «Світанок» та підійшли до потерпілого ОСОБА_13 , під приводом попрохати цигарок. Після чого ОСОБА_10 попросив у ОСОБА_13 дати йому цигарку та мобільний телефон «Samsung E 1081», під приводом відправити безкоштовне СМС - повідомлення. На що ОСОБА_13 передав йому свій мобільний телефон. Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, підсудний ОСОБА_10 повторно, умисно, з корисливих спонукань, відкрито заволодів належним ОСОБА_13 мобільним телефоном, марки «Samsung E 1081», вартістю 190,0 грн. з вмонтованою СІМ карткою компанії «Київстар», № НОМЕР_1 , вартістю 10,0 грн., повідомив потерпілого, що він забирає зазначений мобільний телефон та зібрався йти. В цей час ОСОБА_13 схопив ОСОБА_10 за праву руку, щоб повернути викрадене у нього майно, а ОСОБА_12 , з метою недопущення опору потерпілого та утримання викраденого майна, наніс ОСОБА_13 два удари кулаками правої та лівої руки в область голови, внаслідок чого останній впав. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 та підсудний ОСОБА_10 нанесли ОСОБА_13 не більше 10 ударів ногами в область голови та шиї. Заволодівши у такий спосіб чужим майном, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 почали тікати в напрямку магазину «Андромеда», що розташований по вулиці Леніна, в м. Світловодську. Піднявшись, потерпілий ОСОБА_13 почав кричати ОСОБА_12 та ОСОБА_10 щоб вони зупинилися та повернули викрадене майно та кинувся навздогін. При цьому підсудний свідомо ігнорували законні вимоги ОСОБА_13 та зберігаючи вказаний вище викрадений мобільний телефон при собі, втекли з місця вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_12 та підсудний ОСОБА_10 спричинили потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: синця на спинці носа з втягненням вік ока, та чисельні садни на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також завдали ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 200.0 грн.

Крім того, 31.01.2011 року, близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_10 , разом із ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку № 3, по вулиці Калініна м. Світловодську Кіровоградської області, побачили раніше незнайомого їм громадянина ОСОБА_14 . ОСОБА_10 попросив у потерпілого ОСОБА_14 , на що той погодився пригостити підсудного цигаркою, але останній зажадав більше цигарок, на що потерпілий відмовив. ОСОБА_11 в цей час, перебуваючи поруч, дістав із кармана своєї куртки електрошокер, демонструючи його, увімкнув та вимкнув зазначений прилад. Потерпілий ОСОБА_14 почав тікати, але пробігши декілька метрів впав. Підбігши до нього ОСОБА_11 закрив потерпілому очі, а ОСОБА_10 , спочатку утримував руки потерпілого, а потім з його кишені штанів забрав мобільний телефон «Nokia 2610», вартістю 160,00грн., з вмонтованою СІМ картою компанії «Діджус», вартістю 10,00грн. Умисно, з корисливих спонукань, заволодівши чужим майном, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 170.00грн.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, засуджений ОСОБА_11 подав апеляцію в якій просить скасувати вирок суду і постановити новий не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що його дії неправильно кваліфіковані судом першої інстанції, оскільки він просто хотів розборонити хлопців, а вийшло так, що він став співучасником злочину. Наголошує, що ніякої змови між ним та ОСОБА_10 не було, а все сталося раптово, а те що він прикривав потерпілому очі, пояснює тим, що він спочатку його навіть не торкався, а потім злякався, що втрапив в халепу та розуміючи, що потерпілий його впізнає і дійсно прикрив йому очі.

Зазначає, що висновки про те, що він хотів здійснити психологічний тиск на потерпілого взагалі є лише припущенням, оскільки потерпілий не бачив цієї погрози, а міг тільки чути. Крім того, вказує, що достеменно так і не було встановлено чим насправді є вилучений предмет (Т.1 а.с. 57) (знищений на підставі постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2012 року (Т.4 а.с. 20-21)), який на думку сторони обвинувачення є електрошокером і чи міг він бути небезпечним для життя та здоров`я людини в момент його застосування. Також зазначає, що він не мав наміру лякати потерпілого, а просто забрав його у свідка ОСОБА_15 , який йшов та грався ним, після чого включив і виключив його.

Разом з тим, зазначає, що показами засуджених та свідків підтверджується той факт, що ОСОБА_10 сам підійшов до потерпілого і ніхто останньому не перегороджував дороги та не погрожував, внаслідок чого, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, апелянт наголошує, що в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які докази того, що він застосовував до потерпілого ОСОБА_14 фізичне насильство, яке є небезпечним для його життя та здоров`я або що лунала з його сторони погроза застосування такого насильства, потерпілий сам зазначив, що в нього є 2 гривні та мобільний телефон (Т.1 а.с. 61), тілесних ушкоджень у нього не виявлено (Т.1 а.с. 134).
Також, засуджений ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 65 КК України, не враховано обставини, які пом`якшують його покарання: що він раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, свою вину визнає повністю, не згоден з кваліфікацією та з триманням під вартою, щиро розкаявся в скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, ніколи не мав проблем із Законом, характеризується позитивно, працює, піклується про батьків, мати хворіє, а батько інвалід ІІ групи по зору.
У своїх доповненнях до апеляції засуджений ОСОБА_11 просить звернути увагу на кваліфікацію та визначити за Законом правильну кваліфікацію його діяння, перерахувати строк попереднього ув`язнення в строк покарання, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі і врахувати в покарання, яке буде призначене судом, врахувати всі обставини, застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році», змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд.
Свої апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що судом безпідставно не взято до уваги те, що ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 26.07.2012 року вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.03.2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд (Т.3 а.с. 284-288), ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23.10.2012 року вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2011 року залишено без змін (Т. 3 а.с. 322-330), супровідний лист Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про направлення в Олександрійський РП КВІ УДДУ ПВП копії вироків на нього для виконання (Т.4 а.с. 10), розпорядження про виконання вироку, яке направлене 09.12.2012 року (Т.4 а.с. 11), ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 року, яка винесена за поданням Олександрійського міськрайонного відділу КВІ про звільнення його від відбування покарання по закінченню іспитового строку призначеного вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2011 року (Т.4 а.с. 181). Вказує, що зазначена ухвала не була оскаржена та набрала законної сили 01.01.2014 року.
Також, вказує, що суд не взяв до уваги, що він має на утриманні неповнолітню доньку 7 років, біологічним батьком якої він не являється, новонароджену доньку 4 місяців, якій він є біологічним батьком, виховує та піклується обох доньок, він є останнім сином та піклується про хворих батьків, жодної пом`якшуючої обставини, що він раніше не судимий, щиро розкаявся в скоєному, сприяв слідству та розкриттю злочину, позитивно характеризується.
Апелянт у своїх доповненнях до апеляційної скарги, просить звернути увагу, що потерпілий ОСОБА_14 ні моральних, ні матеріальних претензій не має (Т.3 а.с. 21-23) та дає покази, що ніхто йому не погрожував (Т.3 а.с. 21-23), позову не подавав та просить суворо не карати їх, експертиза підтверджує відсутність будь-яких насильницьких дій щодо потерпілого.
У своїй апеляційнії захисник-адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_11 просить вирок районного суду у частині визнання винним ОСОБА_11 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначення йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, скасувати, а провадження щодо нього закрити.
Свої апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що висновки районного суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи та судом допущено неправильне застосування кримінального закону, оскільки описані дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 взагалі не містять обставин, за якими вони вступили у попередню змову направлену на вчинення розбійного нападу і доказами не підтверджуються вищезазначені обставини, внаслідок чого, відсутність попередньої змови у діях засуджених виключає кваліфікацію їх дій за ч. 2 ст. 187 КК України. Разом з тим, вказує, що є сумніви у правильності застосування зазначеного кримінального закону, оскільки не було доведено, що дії підсудного ОСОБА_11 були спрямовані на негайне вилучення чужого майна, а згідно фактичних даних справи, останній взагалі не вчиняв заволодіння чужим майном. Крім того, зазначає, що підсудний ОСОБА_10 з початку не мав наміру вчинювати щодо потерпілого ОСОБА_14 протиправні дії, а просив у нього цигарку, а після образливих слів потерпілого та того, що він почав тікати раптово почав вчиняти протиправні дії та у свою чергу, ОСОБА_16 та ОСОБА_12 не підтвердили факт змови засуджених, хоча весь час перебували поряд, а тому мали бути учасниками такої змови.

Крім цього, апелянт вказує, що потерпілому взагалі ніяким чином не висловлювалась будь-яка погроза, у потерпілого ОСОБА_14 не виявлено жодних тілесних ушкоджень, наявність у руках ОСОБА_11 приладу, схожого на електрошокер, який не досліджувався під час даного судового розгляду, не свідчить про його демонстрацію з метою психологічного насильства щодо потерпілого.

Також, апелянт вказує, що засудженого ОСОБА_11 вже було притягнено до кримінальної відповідальності за цей злочин, оскільки ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 26.07.2012 року вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.03.2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд (Т.3 а.с. 284-288), ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23.10.2012 року вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2011 року залишено без змін (Т. 3 а.с. 322-330), супровідний лист Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про направлення в Олександрійський РП КВІ УДДУ ПВП копії вироків на нього для виконання (Т.4 а.с. 10), розпорядження про виконання вироку, яке направлене 09.12.2012 року (Т.4 а.с. 11), ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 року, яка винесена за поданням Олександрійського міськрайонного відділу КВІ про звільнення його від відбування покарання по закінченню іспитового строку призначеного вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2011 року (Т.4 а.с. 181), зазначена ухвала не була оскаржена та набрала законної сили 01.01.2014 року, тобто, за таких обставин після 01.01.2014 року, ОСОБА_11 є особою, яка відбула покарання за цей злочин.
У своїй апеляційнії засуджений ОСОБА_10 просить вирок районного суду скасувати та повернути вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.12.2011 року або повернути справу на досудове розслідування для усунення помилок.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд безпідставно прийшов до висновку, що була попередня змова між ним та ОСОБА_11 , в судових засіданнях не було допитано жодного свідка та потерпілого, при винесенні даного рішення суд керувався лише думкою прокурора та його показами, яка зацікавлена у даній справі, на підтвердження чого надавалися докази.

У своїй апеляційнії захисник-адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 просить вирок районного суду змінити в частині перекваліфікації злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і застосувати кримінальний закон про менш тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України та призначити ОСОБА_10 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Вимоги своєї апеляційної скарги мотивує тим, що суд дійшов хибного висновку про наявність змови між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вчинення розбійного нападу, оскільки даний факт не підтвердився жодним належним та допустимим доказом. З показань потерпілого ОСОБА_14 , свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , показань засуджених, вбачається, що ОСОБА_10 сам підійшов до потерпілого та попросив у нього сигарети, при цьому, ОСОБА_10 не пропонував іншим хлопцям заволодіти майном потерпілого і у змову на вчинення розбійного нападу з ними не вступав. Крім того, зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_11 відсутня кваліфікуюча ознака погроза застосування насильства.

Заслухавши доповідача, в дебатах засудженого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які просили вирок районного суду у частині визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України скасувати, а кримінальну справу щодо нього закрити, засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок районного суду скасувати, перекваліфікувати дії з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК україни та призначити більш м`яке покарання, а у разі якщо колегія суддів прийде до висновку про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, застосувати до них ч.5 ст. 72 КК України, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг засуджених та їх захисників, зазначивши, що вирок районного суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, дослідивши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Враховуючи, що ніким із учасників судового процесу юридична кваліфікація інкримінованого ОСОБА_10 злочину за ч.2 ст.186 КК України по факту нападу на ОСОБА_13 , не оспорюється, колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини засудженого та вважає, що суд першої інстанції дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 , по даному епізоду та правильно кваліфікував дії останнього за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

По епізоду заволодіння ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , майна у ОСОБА_14 , колегія суддів, розглянувши справу в межах поданих апеляційних скарг, встановила, що викладені у вироку суду висновки про винуватістьОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України по епізоду заволодіння майна у потерпілого ОСОБА_14 , за що їх засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 винуватими у вчиненні злочину, передбаченим ч.2 ст. 187 КК України, кваліфікувавши його дії, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції підсудний ОСОБА_10 свою вину у скоєнні ним розбою 31.01.2011 р., щодо потерпілого ОСОБА_14 , не визнав, так як ніякої попередньої змови у нього із підсудним ОСОБА_11 не було, потерпілому вони не погрожували, електрошокером не користувалися. Визнає, що ним був відкрито викрадений у ОСОБА_14 мобільний телефон за такими обставинами. 31.01.2011 р., після 22:00 год., після вживання спиртних напоїв, він, підсудний ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , пішли в гості до знайомого ОСОБА_17 , який мешкає в АДРЕСА_2 . Проходячи повз будинку АДРЕСА_4 , їх став наздоганяти незнайомий хлопець. Він зупинився щоб попросити в нього цигарок, а інші пройшли далі та зупинилися на відстані декілька метрів від нього та потерпілого. На його прохання потерпілий пригостив його цигаркою, але потерпілий у грубій формі відмовився надавати цигарки на всіх та раптово почав бігти. Обурений грубою відповіддю в його адресу, він погнався за потерпілим щоб помститися. Потерпілий підслизнувся та впав. Коли він підбіг до потерпілого, то той почав просити не бити його, повідомив що в нього нічого немає окрім мобільного телефону та 2-х гривень. До них підійшов підсудний ОСОБА_11 , потерпілий просив не бити його, очі потерпілому ніхто не затулював. Підсудний ОСОБА_11 намагався розтягнути їх. На час скоєння злочинів мав непогашені судимості, знаходився на іспитовому строку. Підніжку він потерпілому не ставив. 31.01.2011 р. він вперше побачив підсудного ОСОБА_11 . У підсудного ОСОБА_11 був електрошокер, але він із підсудним ОСОБА_11 про скоєння розбою щодо потерпілого ОСОБА_14 не домовлялися, розбій не скоювали та електрошокером не користувалися з метою нападу на потерпілого. Електрошокер 31.01.2011 р. на місці пригоди він не бачив та те, щоб ним хтось користувався він не чув. Коли він спілкувався із потерпілим ОСОБА_14 , то не чув про що балакали хлопці, з якими він йшов та що вони робили. Коли забирав у потерпілого ОСОБА_14 телефон, підсудний ОСОБА_11 тільки підходив до них. Погроз потерпілому ніхто не висказував. У скоєному розкаюється.

Підсудний ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що надані ним під час досудового слідства покази були викривлені, він не зговорювався із підсудним ОСОБА_10 здійснити розбійний напад на потерпілого ОСОБА_14 . Електрошокер належить йому, він його придбав в м. Москва. З дому, де вони проживали електрошокер взяв ОСОБА_16 , а він забрав в нього цей пристрій на вулиці, щоб той ним не бавився. Електрошокер він увімкнув, щоб показати ОСОБА_16 вже після того, як потерпілий ОСОБА_14 почав убігати від підсудного ОСОБА_10 . Він пішов за підсудним ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_14 , де став їх розтягувати, а потім закривати очі потерпілому, щоб останній не запам`ятав його обличчя, та як підсудний ОСОБА_10 викрав у потерпілого мобільний телефон. Після того, як їх розпочали переслідувати працівники міліції, він, тікаючи, викинув електрошокер та мобільний телефон, що належав потерпілому, а згодом показав працівникам міліції то місце, де він їх викинув. Взагалі в нього то був не електрошокер, а спеціальний пристрій, який не відноситься до електрошокерів. Як підсудний ОСОБА_10 забирав телефон, він не бачив. Також він не бачив, як іншій підсудний тримав за руку потерпілого. Потерпілий просив щоб його не били. Його допитували за участю захисника та він особисто складав схему місця пригоди, де і хто знаходився під час нападу на потерпілого ОСОБА_14 . У скоєному розкаюється, вважає, що став співучасником злочину, якого не скоював.

Незважаючи на те, що підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не визнали своєї вини у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченому ч.2 ст. 187 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_14 , їх вина, у вчиненні вказаного злочину повністю доведена дослідженими та перевіреними судом доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про доведеність вини підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні ними інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, у вироку правильно послався на показання потерпілого ОСОБА_14 , які він надав в ході досудового слідства 01.02.2011 р. Під час допиту потерпілий повідомив про те, що 31.01.2011 р., близько 22:30 год., він проходив напроти будинку №3 по вулиці Калініна, в м. Світловодську, де його зустріли четверо хлопців, один з яких попросив закурити. Після того, як потерпілий пригостив невідомого йому хлопця однією цигаркою, останній зажадав більше цигарок, на що потерпілий відповів відмовою. Інший хлопець достав електрошокер та увімкнув його, після чого потерпілий побіг, але згодом був наздогнаний двома хлопцями. Після того як потерпілий опинився на землі, один почав держати його міцно, а інший закрив очі. Нападники йому наказали спокійно лежати, а якщо він не виконає вказівки, то йому буде погано, знаючи, що в них є електрошокер він вирішив лежати спокійно, після чого у нього запитали чи є в нього гроші і з кишені кимось із нападників був витягнутий та забраний мобільний телефон. Його волю було пригнічено, та як він був обізнаний про наявність у нападників електрошокеру та він почував себе в зв`язку з чим у небезпеці (Т. 1 а.с. 61).

Крім того, винуватість підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується також і наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 01.02.2011 р., згідно до якого навпроти будинку № 13 по вулиці Орджонікідзе в м. Світловодську, під гілкою дерева було виявлено мобільний телефон Nokia 2610 IMEI НОМЕР_2 , від`єднана від телефону акумуляторна батарея Nokia BL-5C, а також задня кришка, які належали потерпілому ОСОБА_14 . Також виявлено прямокутної форми пристрій, зовні схожий на електричний шокер чорного кольору (Т.1 а.с. 57-59);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання потерпілому від 01.02.2011 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_14 в присутності двох понятих, впізнав серед пред`явлених йому на впізнання осіб, ОСОБА_10 , який був під № 2 та пояснив, що 31.01.2011 о 22.30 саме ОСОБА_10 , підійшов та попросив у нього цигарку, потім до них підійшли друзі ОСОБА_10 , один з яких пригрозив йому електрошокером (Т.1 а.с. 64);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 10.02.2011 р., який на досудовому слідстві показав, що він проживав разом із підсудними та зі слів працівників міліції йому стало відомо про те, що ними був скоєний злочин;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 21.02.2011 р., який на досудовому слідстві показав, що 31.01.2011 р., під час спілкування підсудного ОСОБА_10 з потерпілим ОСОБА_14 , іншим підсудним, ОСОБА_11 , був увімкнений електрошокер. Після цього потерпілий став тікати, а за ним побігли підсудні. Підсудний ОСОБА_11 , після того як потерпілий ОСОБА_14 впав, закрив останньому очі, а підсудний ОСОБА_10 в цей час витягнув у потерпілого мобільний телефон. Коли свідок разом із підсудним ОСОБА_11 тікали від працівників міліції, підсудний сказав що необхідно викинути викрадений телефон та електрошокер. Де підсудний викинув ці речі йому не було відомо;

- в ході відтворення обстановки та обставин події, яке відбулося 02.02.2011 р. потерпілий ОСОБА_14 на місці показав та розказав про обставини скоєння щодо нього злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказані покази співпадають з показами, даними ним в ході досудового розслідування, що підтверджується відповідним протоколом (Т.1 а.с. 71-77);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 02.02.2011 р. за участю свідка ОСОБА_16 , в ході якого останній підтвердив свої покази, які він давав в якості свідка (т.1 а.с.91-92);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 03.02.2011 р. , згідно якого ОСОБА_10 показав та розказав про обставини скоєння ним , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо ОСОБА_14 злочину (Т.1 а.с. 101-107);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 03.02.2011 р., в ході якого ОСОБА_11 , в присутності захисника ОСОБА_19 , на місці скоєння злочину відносно потерпілого ОСОБА_14 показав та розказав обставини скоєння злочину, також, підтвердив, що він дістав з кишені та ввімкнув електрошокер з метою налякати невідомого хлопця, після чого поклав його назад до кишені. ОСОБА_10 не бачив, що він дістав електрошокер, але припускає, що він міг чути, так як він стояв спиною до нього. Крім того, показав, що після того як потерпілий тікаючи впав, то він підійшов і закрив очі, а ОСОБА_10 в цей час забирав у потерпілого мобільний телефон (Т.1 а.с. 110-117);

- протоколом очної ставки від 17.02.2011 р. між ОСОБА_16 та ОСОБА_11 ,в ході якої ОСОБА_16 показав, що 31.01.2011 року він ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приблизно о 22.00 год., точний час не пам`ятає, пішли гуляти, хто брав електрошокер йому невідомо та коли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 спілкувались з потерпілим ОСОБА_14 , хтось з них дістав електрошокер, він чув тільки звук. Крім того, ОСОБА_11 показав, що місце де він викинув телефон та електрошокер він зазначав у ході відтворення обстановки та обставин події (Т.1 а.с. 129) ;

- висновком судово-медичної експертизи № 68 від 20.02.2011 р. щодо відсутності у потерпілого ОСОБА_14 тілесних ушкоджень (Т.1 а.с. 134);

- висновком судово-товарознавчої експертизи від 02.02.2011 року, згідно якого ринкова вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_14 мобільного телефону марки Nokia 2610 - 126 грн. а (Т.1 а.с. 144-145);

- протоколом огляду предметів від 03.02.2011 р., згідно якого в присутності двох понятих були оглянуті: електрошокер чорного кольору, та викрадений у потерпілого ОСОБА_14 мобільний телефон марки Nokia 2610, які згідно постанови слідчого від 03.02.2011 р. були долучені до справи в якості речових доказів (Т.1 а.с. 151-152);

- протоколом пред`явлення предмету для впізнання від 03.02.2011 р.,згідно якого потерпілий ОСОБА_14 в присутності двох понятих впізнав серед пред`явлених йому предметів під № 1 мобільний телефон марки Nokia 2610, який у нього був викрадений підсудними (Т.1 а.с. 153);

- відтвореним в судовому засіданні звукозапису допиту потерпілого ОСОБА_14 в судовому засіданні 06.03.2014 р. (т.4 а.с.241-243) , згідно якого потерпілий підтвердив надані ним під час досудового слідства покази щодо обставин скоєного відносно нього злочину. Та суду пояснював, що після того, як він провів свою дівчину та повертався додому до нього підійшли невідомі особи та попросили сигарету, він дав одну. Після того, як у нього попросили дати ще сигарети, то він відмовив. Проте, йому перегородили дорогу, та він почув тріск та побачив електричний струм, після чого він злякався та почав бігти, оскільки реально сприйняв загрозу своєму життю та здоров`ю.

Твердження підсудних ОСОБА_10 та Шевченка та в їх інтересах захисників про необхідність перекваліфікації їхні дії із ст.187 ч.2 на ст.186 ч.2 КК України колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи.
Так, кваліфікуючою ознакою розбійного нападу є такі ознаки, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу або з погрозою застосування такого насильства.
При цьому, необхідно враховувати насильства, які є рівнозначними з точки зору кваліфікації, фізичне й психологічне (погроза). Погрозою застосування насильства, яке полягає у залякуванні потерпілого у негайному застосуванні до нього такого фізичного насильства. Погроза застосування насильства при розбої має місце тоді, коли винна особа висловлює її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде негайно реалізована, і у потерпілого ОСОБА_14 дійсно таке враження склалося.
Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 КК України не має значення чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.
З досліджених матеріалів кримінальної справи вбачається, що як на досудовому слідстві потерпілий ОСОБА_14 , будучи допитаний в якості потерпілого, при пред`явленні йому особи для впізнання , в ході відтворення обстановки та обставин події, так і в судових засіданнях поясняв, що після погроз з боку засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відібрати в нього сигарети, він почув звук електрошокера і побачив червоне світло від цього приладу, який був в руках одного з хлопців. Налякавшись, він спробував втекти, оскільки реально сприйняв загрозу своєму життю та здоров`ю. Проте, засуджені наздогнали його і забрали мобільний телефон. Опір він не чинив, оскільки знав, що у них є електрошокер та їх чотири чоловіка.
Вказані покази потерпілого ОСОБА_14 є логічні , послідовні та правдиві, такі що підтверджуються та узгоджуються з показами самих обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вони давали на досудового слідстві та в ході відтворення обстановки та обставин події , деповністю підтвердили встановлені досудовим та судовим слідством обставини скоєння ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за попередньою змовою відносно потерпілого ОСОБА_14 , показами свідка ОСОБА_16 , які він надавав на досудового слідстві в ході відтворення обстановки та обставин події та в ході очної ставки з ОСОБА_11 і суд першої інстанції правильно взяв їх до уваги при ухваленні вироку суду.
Крім того, суд першої інстанції , кваліфікуючи дії підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187 КК України , вірно врахував головний критерій реальності погрози, а саме суб`єктивне сприйняття її потерпілим ОСОБА_14 .
Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винних, врахував сукупність всіх обставин вчиненого діяння, а також те, що умисел ОСОБА_10 та ОСОБА_11 був направлений саме на заволодіння майном потерпілого, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я останнього, притому за попередньою змовою групою осіб.
А тому, кваліфікація дій обвинувачених за ч.2 ст.187 КК України, як це вказав суд першої інстанції, є правильною та відповідає матеріалам кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими апеляційні доводи засудженого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , що в діях підсудних ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , при скоєнні злочину стосовно потерпілого ОСОБА_14 , відсутня кваліфікуюча ознака: «погроза застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи».

Доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , що в діях засуджених не було кваліфікуючою ознаки: «за попередньою змовою групою осіб», колегія суддів визнає необґрунтованими, з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 28 КК України передбачено, що злочин визнається таким, що вчинений групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.

Пунктом 24 Постанови Пленуму верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Згідно статті 26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, засуджений ОСОБА_10 , під час здійснення нападу вимагав у потерпілого ОСОБА_14 передання йому належного потерпілому майна цигарок більше, ніж останній бажав йому дати. В цей же час, засуджений ОСОБА_11 , який перебував поряд з ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_14 , ввімкнув та вимикнув пристрій, схожий на електрошокер, при цьому, враховуючи пізній час, відсутність перехожих, та те що його оточило четверо молодих чоловіків, було розцінено як реальну загрозу його здоров`ю та життю, а тому потерпілий почав тікати від нападників. Після чого, засуджені разом почали переслідування потерпілого та наздогнавши його, спільно, ОСОБА_11 затулив йому очі, щоб не бути впізнаним, а ОСОБА_10 відкрито заволодів майном потерпілого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що засуджені мали єдиний умисел , направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_14 та їх дії були цілеспрямовані та узгоджені між собою, що об`єктивно виразилось у пред`явленні вимоги передати майно та демонстрація прибору, схожого на електрошокер; спільне переслідування потерпілого, що свідчить про наявність спільної мети заволодіння майном потерпілого; усвідомлення, що спільними діями підсудні скоюють один і той же злочин. Вказане свідчить про обізнаність та змови між підсудними, щодо скоєння ними цього злочину.

Доводи засудженого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про те, що на досудовому слідстві було порушено його право на захист, що ОСОБА_11 вже було притягнено до кримінальної відповідальності за цей злочин та він відбув покарання за цей злочин, що у деяких протоколах маються виправлення, що достеменно не було встановлено чим насправді є вилучений предмет, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_11 було роз`яснено слідчим його право на захист, після чого інтереси ОСОБА_11 на досудовому слідстві представляв захисник ОСОБА_20 (т.1 а.с. 108-109, 110-117). Крім того, вироком Світловодського міськрайонного суду від 12.12.2011 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були засуджені за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили тільки в частині засудження ОСОБА_12 ( т.3 а.с.122-132, 185-193, 284-288, 322-330, т.3 а.с. 42-47, 86-91). Допущені технічні помилки жодним чином не впливають на доведеність вини засуджених та правильність кваліфікації їх дій. Речовий доказ, електрошокер, був знайдений в ході огляду місця події та оглянутий згідно протоколу огляду предметів під час досудового слідства. Проте, його знищення та неможливість визначити з цих обставин його технічні властивості, не дають підстави суду вважати, що вказаний предмет, не міг бути не сприйнятим потерпілим як загроза для його життя та здоров`я, так як і потерпілий ОСОБА_14 , і самі підсудні зазначали про його технічну можливість випромінювати електричні розряди.

Апеляційні доводи ОСОБА_11 про те, що в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які докази того, що він застосовував до потерпілого ОСОБА_14 фізичне насильство, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, потерпілий сам зазначив, що в нього є 2 гривні та мобільний телефон, тілесних ушкоджень у нього не виявлено , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у кваліфікації дій засудженого ОСОБА_11 відсутня кваліфікуюча ознака: «застосування фізичного насильства, яке є небезпечним для його життя та здоров`я особи», при цьому, є кваліфікуюча ознака: «з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи».
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_11 , що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 65 КК України, не враховано обставини, які пом`якшують його покарання: що він раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, свою вину визнає повністю, не згоден з кваліфікацією та з триманням під вартою, щиро розкаявся в скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, ніколи не мав проблем із Законом, характеризується позитивно, працює, піклується про батьків, мати хворіє, а батько інвалід ІІ групи по зору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції при ухвалені вироку враховані всі дані про особу ОСОБА_11 , які знаходяться у матеріалах справи.
Доводи апелянта, що суд не взяв до уваги, що він має на утриманні неповнолітню доньку 7 років, біологічним батьком якої він не являється, новонароджену доньку 4 місяців, якій він є біологічним батьком, виховує та піклується про обох доньок, він є єдиним сином та піклується про хворих батьків, що він раніше не судимий, щиро розкаявся в скоєному, сприяв слідству та розкриттю злочину, позитивно характеризується, потерпілий не має претензій, колегія суддів приймає до уваги, проте, вважає такими, що жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчинених засудженим злочинів та їх тяжкість.
Окрім того, колегія суддів вважає, що доводи, зазначені підсудними та їх захисниками в апеляційних скаргах, були належним чином розглянуті судом першої інстанції в ході судового розгляду та у вироку суду їм надана належна та обґрунтована оцінка.
Призначаючи міру покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , районний суд у відповідності до положень ст. 65 КК України в повній мірі врахував дані про особу засуджених, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, що ОСОБА_10 скоїв злочини, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких та ОСОБА_11 скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, які пом`якшують покарання засуджених та наявність обставини, яка обтяжує їх покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів, особи засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, проте, не працює, раніше судимий, дані злочини вчинив в період іспитового строку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість перевиховання та виправлення засудженого ОСОБА_10 виключно за умови його ізоляції від суспільства та з призначеним покаранням у межах санкцій ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.
Також, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину, особи засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, не одружений, офіційно не працює, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість перевиховання та виправлення засудженого ОСОБА_11 виключно за умови його ізоляції від суспільства та з призначеним покаранням у межах санкцій ч. 2 ст. 187 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів, і є таким, що відповідає меті покарання.
Апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_11 , які викладені у його доповненнях до апеляційної скарги про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, колегія суддів визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зі змінами, внесеними Законом України № 838-VIII від 26.11.2015р. «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дослідженням кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_11 перебував в місцях попереднього ув`язнення з 01.02.2011 року по 12.12.2011, з 29.03.2012 року по 26.07.2012 року, з 26.11.2015 року по день ухвалення рішення Апеляційним судом Кіровоградської області - 27.04.2016 року.

Таким чином, необхідно зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_11 вищезазначений строк його тримання під вартою в місцях попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_11 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», судова колегія вважає таким, що відповідно до ст. 8 вказаного Закону амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб: є) яких засуджено за розбій (стаття 187 КК України 2001 р.; статті 86, 86-1 і 142 КК України 1960 р.).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, засудженому ОСОБА_10 виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, до ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 01.02.2011 року. З цього часу він перебував під вартою на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду в Кіровоградській установі виконання покарань (№14), а тому цей час перебування під вартою , а саме з 01.02.2011 року по 27.04.2016 року, на думку колегії суддів, підлягає перерахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вироксуду першої інстанції в частині кваліфікації дій засуджених за ч.2 ст. 187 КК України є правильним і законним, а тому апеляціїзасуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та в їх інтересах захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в цій частині не підлягають задоволенню.

Проте, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України не зараховано засудженим строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в цій частині, задовольнивши частково апеляції.
Керуючись ст. 366, 373, 377, 379, п.п. 11, 15 Розділу XI Перехідних положень КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів.

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та в їх інтересах захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.11.2015 року, змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_10 строк його тримання під вартою в місцях попереднього ув`язнення з 01.02.2011 року по 27.04.2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити з-під варти ОСОБА_10 в залі суду негайно, у зв`язку із фактичним відбуттям покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_11 строк його тримання під вартою в місцях попереднього ув`язнення з 01.02.2011 року по 12.12.2011, з 29.03.2012 року по 26.07.2012 року, з 26.11.2015 року по 27.04.2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_11 залишити тримання під вартою.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3