ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8116/16-к
провадження № 1-кп/753/499/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря Яблонської, прокурора Агрби , захисників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в:
у Дарницькому районному суді м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження. До обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 18 липня 2016 року.

При перегляді доцільності продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прокурор уважав за необхідне змінити останнім запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, обґрунтовуючи тим, що на сьогоднішній день відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які б давали підстави для продовження вказаного запобіжного заходу, яке підтримав захисник ОСОБА_2 .
Захисники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також заявили клопотання про зміну ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, однак не на цілодобовий, щоб надати можливість останнім працевлаштуватися, яке підтримали обвинувачені.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження приходить до наступного висновку.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).
Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані, проте прокурором у судовому засіданні категорично вказував про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б вказували про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим просив змінити його на домашній арешт.
Суд ураховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення Мамедов проти Росії).
У зв`язку з цим, а також ураховуючи, що суд не може на себе перекладати обов`язок по доведенню наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що обвинувачені без прийняття судом рішення по суті висунутого їм обвинувачення перебувають під вартою більше 5 місяців, а складність справи обумовлює її тривалий судовий розгляд, до суду не з`являється інший обвинувачений, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотань захисників та прокурора, а тому не вважає за доцільне продовжувати вказаний запобіжний захід.
Натомість, вивченням даних про особу обвинувачених судом установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають визначене місце реєстрації та проживання, раніше не судимі, відсутність завданого збитку, а тому приходить до висновку про можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт, поклавши на них додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.
Застосовуючи такий вид міри запобіжного заходу суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинувачених перешкоджати кримінальному провадженню, а також зі ступені тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178,181,195,331 КПК України,
у х в а л и в:
Змінити застосований до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченим залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово строком до 5 вересня 2016 року включно.
Обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити з під варти в залі суду негайно.
Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Покласти на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати їх: не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.
Строк обов`язків встановити до 5 вересня 2016 року включно.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених - Управління поліції в Солом`янському районі Головного управління Національної поліції в м. Києві.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя