Справа № 448/930/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/163/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року,-

з участю прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

його захисника -адвоката - ОСОБА_10 ,

потерпілої - ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком, таким ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 21 лютого 2015 року близько 02 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21099», реєстр.№ НОМЕР_1 та рухаючись по автомобільній дорозі «Мостиська-Самбір-Добромиль» у напрямку с.Раденичі Мостиського району і перевозячи пасажирів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , при проїзді ділянки по вул.Лесі Українки у с.Крисовичі Мостиського району Львівської області, порушив вимоги п.п. 2.9«а», 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що обвинувачений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не передбачив настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, не переконався перед зміною напрямку руху, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху і під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, та перевищив дозволену швидкість руху у населених пунктах, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля марки «ВАЗ-21099» та здійснив з`їзд із автомобільної дороги праворуч на обочину. Продовжуючи рух поза межами проїзної частини дороги обвинувачений ОСОБА_7 на керованому ним транспортному засобі на відстані 79 метрів від будинку №67 по вул.Лесі Українки у с.Крисовичі Мостиського району Львівської області спричинив дорожньо-транспортну пригоду зіткнення із бетонною опорою мостика над кюветом.

Порушення вказаних вимог правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , від яких останній помер, заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зокрема ОСОБА_13 отримав закритий компресійний перелом сьомого грудного хребця, а ОСОБА_14 закритий звих правої кисті, перелому середньої третини правої променевої кістки, рвану рану лобної ділянки, закритий перелом середньої-нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням кісткових відламків.

Не погоджуючись із даним вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, пом`якшити ОСОБА_7 покарання та вважати його засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування зазначеного покарання, встановивши іспитовий строк один рік.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 покарання, яке очевидно не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

На переконання адвоката, враховуючи особу обвинуваченого, зокрема те, що такий працює на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , до нього дисциплінарні стягнення не застосовувалися, він щиро розкаявся у вчиненому, сприяв у встановленні об`єктивної істини у справі, є особою молодого віку, вніс на рахунок в банку на ім`я потерпілої ОСОБА_11 кошти для відшкодування моральної шкоди, позитивно характеризується за місцем проживання й служби, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, стан здоров`я вкрай незадовільний, виховувався у неповній сім`ї, інші учасники ДТП відмовилися від залучення до провадження їх як потерпілих, а також враховуючи тяжкість злочину, необережну форму вини, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, позитивну характеристику підсудного, були наявні всі підстави для обрання ОСОБА_7 мінімального покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки та звільнення його від відбування зазначеного покарання з іспитовим строком один рік.

На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 прокурор військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_15 подав заперечення, згідно з якими останній покликається на необгрунтованість поданої апеляційної скарги. На його думку, судом першої інстанції було всебічно й в повній мірі досліджено обставини справи та прийнято до уваги ті обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, і як наслідок обрано ОСОБА_16 справедливу міру покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_10 на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає таку безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, потерпілу, яка просить залишити вирок місцевого суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок районного суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених судом першої інстанції доказів, що ніким не оспорюється.
Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та даним про його особу, то такі, на переконання апеляційного суду, є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, а також роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

На переконання колегії суддів, при призначенні покарання вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції було дотримано, зокрема враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини злочину, наслідки його вчинення, дані про особу обвинуваченого. Зокрема, районним судом враховано обставини, які пом`якшують покарання, і на які покликається адвокат в апеляційній скарзі, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений, який вчинив тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання та праці, добровільно відкрив рахунок потерпілій у банку, де вніс кошти на відшкодування моральної шкоди, а також те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від написання заяви та залучення до провадження як потерпілих відмовились.

Поряд з тим, зважаючи на обставини справи керування ОСОБА_7 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом першої інстанції обставиною, яка обтяжує покарання, заподіяння тілесних ушкоджень декільком особам, а ОСОБА_12 - тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, позицію потерпілої щодо міри покарання, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України, та обрав обвинуваченому покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_16 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, й підстав для його помякшення, колегія суддів не знаходить.
Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дотримався вимог чинного законодавства та ухвалив законне й мотивоване рішення. Порушень кримінального процесуального закону апеляційним судом не встановлено, відтак підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4