АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 сс/796/3300/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю апелянта ОСОБА_6 ,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року, якою його скаргу в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна, йому повернуто, а також матеріали судової справи і додатково надані апелянтом відомості, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна, йому повернуто.

На обґрунтування слідчий суддя послався на пропуск скаржником встановленого ст. 304 КПК України строку оскарження такої бездіяльності, відсутність клопотання про поновлення цього строку з обґрунтуваннями поважності причин його пропуску.

На погодившись зі вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, який здійснює процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням повернути вилучене під час обшуку 3 листопада 2015 року у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майно.

При цьому апелянт посилається на те, що, хоча майно й було вилучене під час обшуку 3 листопада 2015 року, але з клопотанням про поверненням цього майна він звернувся до процесуального керівника прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 12 серпня 2016 року на підставі відповіді Київського НДЕКЦ від 7 липня 2016 року про відсутність необхідності утримувати на експертизі вилучене майно. Відповіді на це клопотання отримано не було, вилучене майно не повернуто.

Таким чином, вважає апелянт, бездіяльність прокурора розпочалася з 13 серпня 2016 року, оскільки ж він звернувся зі скаргою на цю бездіяльність 19 серпня 2016 року, остільки встановлений ст. 304 КПК України строк оскарження такої бездіяльності порушено не було.

Крім того, апелянт наводить доводи на обґрунтування вимоги про повернення вилученого майна тим, що його довірителі ОСОБА_7 взагалі не має будь-якого процесуального статусу в кримінальному провадженні, а ОСОБА_8 має статус свідка, вилучене майно мобільні телефони та носії інформації - вкрай необхідне їм для виконання своїх професійних функцій, до того ж, тривале їх вилучення істотно знецінює це майно в матеріальному плані, оскільки морально старіє.

Заслухавши доповідь судді, виступ апелянта на підтримку апеляційних вимог, перевіривши та обговоривши його доводи в сукупності з матеріалами судової справи та додатково наданими апелянтом відомостями, судова колегія визнає наступне.

У скарзі до слідчого судді, в апеляційній скарзі та в апеляційному засіданні ОСОБА_6 наполягав саме на тому, що він оскаржує бездіяльність прокурора, яка полягає у неповерненні вилученого під час обшуку 3 листопада 2016 року майна своїх довірителів, на його клопотання, направлене до прокурора 12 серпня 2016 року, та вимагав зобов`язати прокурора повернути вилучене майно.

Матеріалами судової справи встановлено, що 13 жовтня 2015 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва частково задовольнив клопотання прокурора Шевченківського району міста Києва та надав йому дозвіл на проведення обшуку в приміщенні за місцем розташування інформаційного центру посольства «bitcoin», з метою виявлення, фіксації та вилучення відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також відшукання документів, що стосуються надання послуг вводу/виведення електронних грошей, крипто валюти «bitcoin», комп`ютерного обладнання, програмно-технічних комплексів, призначених для емітування ( майнінгу) крипто валют, мобільних телефонів, за допомогою яких здійснюється спілкування з клієнтами, чорнових записів, записів із роз`ясненням налаштування та процесу функціонування системи обміну електронних грошей, карток поповнення електронних гаманців, а в решті заявлених вимог відмовив.

3 листопада 2015 року, на підставі цієї ухвали слідчим було проведено обшук, в ході якого, зокрема, вилучено і майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про повернення якого клопоче апелянт.

Відомості про подальшу процесуальну долю згаданого вилученого майна, його визнання речовими доказами, накладення на це майно арешту тощо, в матеріалах судової справи відсутні, а з пояснень ОСОБА_6 витікає, що це майно направлене для проведення відповідних експертних досліджень.

Ст. 100 КПК України, яка визначає порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію прямо вказує, що вилучені речові докази повинні бути щонайшвидше повернуті володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 13 жовтня 2015 року питання щодо арешту вилученого майна не вирішувалося, отже, відповідно до ст. ст. 167, 168 КПК України, його слід визнати тимчасово вилученим.

Ч.5 ст. 171 КПК України зобов`язує слідчого, прокурора надати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після його вилучення, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Оскільки у цьому конкретному випадку майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було вилучено 3 листопада 2015 року, тобто у вівторок, остільки наступним робочим днем, не пізніше якого слідчий, прокурор зобов`язані були подати слідчому судді клопотання про накладення арешту на це майно, є 4 листопада 2015 року.

ч. 1 ст. 304 КПК України має таку стилістичну конструкцію, яка визнає бездіяльність слідчого, прокурора, вчиненою і закінченою негайно після того, як він не виконав у встановлений КПК України строк будь-яку з дій, чи не прийняв у такий строк передбачене законом процесуальне рішення, незалежно від того, скільки часу після цього моменту продовжується бездіяльність і саме з цим моментом пов`язує виникнення у заявника права оскаржити бездіяльність до слідчого судді, встановлюючи десятиденний термін дії цього права.

Вказана правова норма робить виняток з цього загального правила лише відносно рішень, а не дій чи бездіяльності, слідчого, прокурора, які оформлюються винесенням процесуального документу постанови.

Таким чином, бездіяльність слідчого, прокурора щодо неповернення вилученого майна була вчинена 4 листопада 2015 року і з наступного ж робочого дня, а саме з 5 листопада 2015 року у володільців майна чи їхнього представника, в даному випадку ОСОБА_6 , виникло право оскарження зазначеної бездіяльності до слідчого судді.

Оскільки ч.1 ст. 304 КПК України обмежує право оскарження такої бездіяльності терміном в десять діб, остільки право оскарження цієї тривало по 15 листопада 2015 року включно, тобто слідчий суддя у цьому конкретному випадку правильно визнав, що подавши скаргу на бездіяльність прокурора, яка полягає у неповерненні вилученого майна 19 серпня 2016 року, ОСОБА_6 пропустив встановлений строк оскарження такої бездіяльності та не заявив клопотання про поновлення цього строку, не обґрунтував поважності причин його пропуску, атому прийняв законне рішення про повернення скарги скаржникові, переконливо його обґрунтувавши та вмотивувавши і вірно пославшись на положення ст. ст. 303 і 304 КПК України.

В силу викладеного вище, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, атому, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року, якою його скаргу на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, яка полягала у неповерненні вилученого під час обшуку 3 листопада 2015 року майна ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , йому повернуто залишити без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

[1]