10 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пруди Путивльського району Сумської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останній раз вироком Буринського районного суду Сумської області від 16 серпня 2010 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року вирок залишено без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 в межах цього кримінального провадження з 18 березня 2014 року по 10 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з копій судових рішень ОСОБА_4 засуджено за злочин вчинений за таких обставин. 18 березня 2014 року приблизно о 05 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання у кімнаті, розташованій за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_5 удар ножем в область живота та черевної порожнини, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей та живота зліва, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, тобто нижче від найнижчої межі встановленою санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано таких пом`якшуючих обставин як повне визнання вини, щире каяття, добровільне сприяння розкриттю злочину. Наголошує, що судом не враховано відсутність претензій потерпілого до засудженого, його стан здоров`я та сімейні обставини.Також зазначає, що судом не враховано, що під час вчинення злочину він перебував у стані сильного душевного хвилювання.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин викладених у вироку в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання, яке на думку засудженого є занадто суворим, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання, яке призначено ОСОБА_4 повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Доводи засудженого про те, що судами не в повному обсязі враховано обставини, які пом`якшують покарання, судова колегія вважає безпідставними.

Як вбачається з копій судових рішень, суд призначаючи покарання з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Крім того, судом враховано особу винного, який перебуває на обліку у лікаря нарколога, а також те, що він раніше неодноразово судимий, маючи не зняті та не погашені судимості знову вчинив умисний злочин та визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття засудженого.

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що посилання засудженого на наявність у нього хронічного захворювання і те, що на його утриманні знаходиться мати інвалід третьої групи не можуть бути достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті. Тобто, застосування даної норми є правом суду, а не обов`язком.

Колегія суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що обвинувачений, будучи звільненим з установи виконання покарань по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, протягом незначного часу вчинив новий умисний тяжкий злочин.

Із врахуванням всіх обставин справи, суд призначив ОСОБА_4 покарання ближче до нижньої межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції прийшов до умотивованого висновку про суспільну небезпечність обвинуваченого.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи, щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання були належно перевірені апеляційною інстанцією та на них надано змістовні відповіді.
Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3