Номер провадження 1-кп/754/196/16
Справа № 754/2499/16-к
У Х В А Л А
Іменем України
25 лютого 2016 року

Місто Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в залі суду відкрите підготовче судове засідання за обвинувальним актом,

ВСТАНОВИВ :

22 лютого 2016 року від прокурора ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010624 за ч.2 ст.187 КК України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Текуча Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не маючого судимості згідно ст.89 КК України.

Прокурор просить призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у відкритому судовому засіданні і продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Потерпілий підтримав прокурора і клопотань не заявив.

Обвинувачений просить повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з безпідставністю висунутого обвинувачення і призначити захисника за державний кошт внаслідок неможливості самостійно оплатити послуги адвоката.

Виконавши вимоги ст.ст.342-345 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, суд повертає обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені в ч.2 ст.291 КПК України, при цьому всі складові частини даного підсумкового документа досудового рослідування мають бути узгоджені між собою, між ними не повинно бути суперечностей, в тексті не повинно бути граматичних, орфографічних, пунктуаційних, лексичних, стилістичних помилок і описок.

Реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч.2 ст.109 КПК України.

При складанні обвинувального акта слідчий вимоги закону не виконав, про що свідчать наступні факти.

(1)Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті мають бути зазначені певні відомості у визначеній законом послідовності і вони мають бути узгоджені між собою.

В порушення вимог ч.2 ст.291 КПК України в перевіреному судом обвинувальному акті з формулюванням обвинувачення і з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення не узгоджена правова кваліфікація злочину, а обвинувачення сформульовано неконкретно.

Так, дії ОСОБА_5 слідчий кваліфікував за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

При викладі фактичних обставин кримінального правопорушення і формулюванні обвинувачення слідчий зазначив, що співучасником ОСОБА_5 була невстановлена особа.

Вісутність даних про другого співучасника розбою і єдина інкримінована ОСОБА_5 ознака кваліфікованого розбою у вигляді попередньої змови групи осіб вимагали від слідчого кокретизувати роль кожного із співучасників злочину і зазначити дії, які кожен з них вчинив на виконання об`єктивної сторони розбою.

Незважаючи на це, слідчий в пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченні не зазначив, ким з двох співучасників розбою потерпілому були нанесені удари по голові і тілу.

Також слідчий не зазначив знаряддя, яким наносились удари потерпілому (руками, ногами, іншими предметами).

Про неконкретність обвинувачення свідчить посилання слідчого на те, що кількість нанесених потерпілому ударів не встановлена.

Таке формулювання обвинувачення вимагає від суду при розгляді справи і від ОСОБА_5 при захисті виходити з можливості як одного удару, який не могли нанести одночасно дві особи і при цьому по різним анатомічним ділянкам потерпілого, які слідчий поділив на голову і тіло.

Незрозумілою є позиція слічого щодо розмежування в пред`явленому обвинуваченні голови і тіла, оскільки голова є складовою частиною тіла людини.

В обвинуваченні слідий зазначив, що потерпілий втратив свідомість від ударів по голові і тілу.

Згідно роз`яснень в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина 3 статті 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. До небезпечного для життя чи здоров`я насильства слід відносити також насильство, що призвело до втрати свідомості.

Заподіяння потерілому тілесних ушкоджень в вину ОСОБА_5 не ставиться.

В Міжнародному Класифікаторі Хвороб десятого перегляду (МКХ-10) непритомність має код R-55 і вона полягає в короткочасній втраті свідомості через гостру недостатність кровообігу в головному мозку.

Загальновідомо з відкритих і загальнодоступних джерел, що практично здорова людина може втратити свідомість при перевтомі, голодуванні, після тривалого перебування у душному приміщенні, через втрату крові. Сильне хвилювання, переляк, гострий біль також можуть призвести до рефлекторного спазму судин головного мозку. За різноманіття причин втрати свідомості, механізм стану один порушення регуляції судинного тонусу.

В пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченні відсутнє посилання на будь-яку з відомих причин гострої недостатності кровообігу в головному мозку, наслідком якої могла бути втрата свідомості потерпілим ОСОБА_4 .
Заподіяння потерілому фізичного болю в вину ОСОБА_5 також не ставиться.

Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце і інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується, і мати можливість захищатись від конкретного пред`явленого їй обвинувачення.

Таке право особи гарантується п.(а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Згідно ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є неконкретним і таким, що не досягло мети детального поінформовання особи зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

З тексту врученого прокурором обвинувального акта ОСОБА_5 повинен знати, від яких конкретно дій своїх і другого співучасника нападу, вчинених щодо потерпілого, він має захищатись в суді.

(2)Суд вважає, що слідчий порушив вимоги п.2 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не зазначив відповідні поштови індекси за місцем проживання обвинуваченого і потерпілого, а тому їх адреси не є повними.

Така думка суду грунтується на положеннях п.60 Правил користування послугами поштового зв`язку, за яким поштовий індекс є обов`язковим реквізитом адреси одержувача, а поштові відправлення юридичних осіб без зазначення в адресі поштових індексів до пересилання не приймаються, а вийняті з поштових скриньок повертаються відправникам з першого етапу обробки.

Загальновідомо, що кожен поштовий конверт в Україні у реквізитах адреси одержувача передбачає поштовий індекс, а тому він є обов`язковою і невід`ємною частиною будь-якої адреси.

Така думка суду має підтримку в інших законах України.

Так, зокрема, обов`язковість поштового індексу в адресі проживання сторін передбачена в ст.119 ЦПК України і недотримання цієї вимоги закону тягне залишення позовної заяви без руху.

(3)Порушено порядок підписання і затвердження обвинувального акта.

Згідно ч.3 ст.291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором.

Згідно ч.1 ст.291 КПК України складений слідчим обвинувальний акт затверджується прокурором.

В тексті перевіреного судом обвинувального акта мається твердження слідчого про вже здійснений факт затвердження обвинувального акта прокурором і про дату цієї події.

Таке твердження слідчого свідчить про недотримання процесуальної процедури і встановленої законом послідовності дій певних службових осіб, за якою обвинувальний акт спочатку складається і підписується слідчим і прокурором, далі передається прокурору і той приймає рішення про можливість затвердження обвинувального акта.

Підписанням і затвердженням обвинувального акта прокурор здійснює різні процесуальні повноваження на відповідних стадіях провадження і за певною послідовністю у часі.

При складанні обвинувального акта і до його підписання слідчим він не міг знати про дату і сам факт затвердження обвинувального акта прокурором.

При ухваленні рішення про повернення обвинувального акта суд не вдається до обговорення питання про істотність чи неістотність допущених слідчим порушень при складанні обвинувального акта, оскільки положення ч.2 ст.291 КПК України є обов`язковими при складанні обвинувального акта.

Ревізію прямих вимог закону через призму істотності чи неістотності порушень, допущених слідчим, суд вважає неприпустимою.

Також при ухваленені даного рішення суд виходить з непередбачуваності думок вищестоящих судів щодо істотності допущених слідчим порушень закону і впливу цих порушень на законність вироку, ухваленого судом першої інстанції за результатами розгляду обвинувального акта, який має певні вади.

Суд не бачить також підстав для обговорення в підготовчому судовому засіданні питання про можливість усунення недоліків обвинувального акта прокурором на наступних стадіях провадження, оскільки прокурор згідно ст.338 КПК України може змінити обвинувачення в суді і скласти новий обвинувальний акт не для його приведення до вимог ч.2 ст.291 КПК України, а виключно для зміни правової кваліфікацї та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.

Обвинувальний акт з викладеними вище вадами унеможливлює призначення судового розгляду, оскільки лише бездоганний підсумковий документ досудового розслідування може бути запорукою досягнення мети справедливого правосуддя в розумні строки.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

З доданого до обвинувального акта реєстру вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 було обрано запобіжним заходом тримання від вартою до 18 годин 25.02.2016 року.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд вважає доцільним продовження тримання обвинуваченого під вартою, не бачить підстав для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу і продовжує його дію з огляду на необхідність розумно достатнього часу на усунення недоліків обвинувального акта, а щодо ризиків, заявлених при обранні запобіжного заходу, то суду не надано доказів їх зникнення або зменшення, вони виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених законом, не може запобігти існуючим ризикам.

Розмір застави для звільнення обвинуваченого з-під варти суд не визначає на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

В даному судовому засіданні суд не вживає заходів до призначення захисника обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки обвинувальний акт до провадження суд не приймає, не призначає судовий розгляд і не буде проводити процесуальні дії за участю ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 369, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010624 за ч.2 ст.187 КК України відносно ОСОБА_5 повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 .

Продовжити до 18 годин 25 квітня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 .

Копію ухвали направити начальнику Київського слідчого ізолятора.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом 7 днів з дня її оголошення, особою, яка перебуває під вартою протягом 7 днів з моменту отримання копії ухвали, особою, яка не викликалась в суд протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Головуючий :