Справа № 168/445/16-к Провадження №11-кп/773/578/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 125 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000164 за апеляційною скаргою заступника прокурора прокуратури Волинської області на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, зареєстрований АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_1 , освіта неповна загальна середня, не військовозобов`язаний, одружений, на утриманні четверо малолітніх дітей, не працює, раніше судимий, -
вироком Старовижівського районного суду від 27.04.2016 року засуджений за ст. 125 ч. 2, ст. 198 КК України до 2-х років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Цим же вироком він виправданий за ст. 185 ч. 3 КК України,
засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Переглядаючи провадження в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 20 червня 2016 року близько 4.00 години у смт. Стара Вижівка на березі річки Вижівка Старовижівського району Волинської області на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 кілька ударів кулаком в обличчя та по тулубу, чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.

Прокурор, у поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, внаслідок його м`якості.
Зазначає, що вироком Старовижівського районного суду Волинського області від 27 квітня 2016 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 125, ст. 198 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України на два роки обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на три роки.
Після постановлення даного вироку і до повного відбування покарання ОСОБА_7 20.06.2016 року вчинив новий злочин, а тому остаточне покарання обвинуваченому суд мав призначити за правилами ст. 71 КК України, тобто за сукупності вироків, чого не зробив, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім цього, призначаючи ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу, суд не врахував даних про особу обвинуваченого, який має не зняту і не погашену судимість за вчинення умисного злочину, обтяжуючі покарання обставини, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння і повторно. Вважає, що призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу є надто м`яким і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 160 годин громадських робіт. На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупності вироків призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 20 днів.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які апеляцію заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому вирок суду першої інстанції у цій частині не перевіряється, а перевіряться лише у частині призначеного обвинуваченому покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України призначаючи покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та врахував як характер так і суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини та особу винного у їх сукупності.
До обставини, що пом`якшують покарання суд правомірно відніс щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, наявність на утриманні чотирьох малолітніх дітей, а також те, що він вибачився перед потерпілим.
Посилання прокурора у апеляції, що до обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_7 суд першої інстанції мав віднести вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння та повторно, є необґрунтовані.
Як вбачається з обвинувального акту (а.пр.2-3) слідчими та прокурором ОСОБА_7 не інкримінується вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. У матеріалах провадження будь-яких доказів, які би вказували, що ОСОБА_7 злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння також немає. Тому посилання прокурора про неврахування судом даної обтяжуючої покарання обставини не відповідають фактичним обставинам справи.
Повторність також не віднесена органом досудового розслідування ОСОБА_7 до обставин, що обтяжують його покарання. Про такі обставини не вказував прокурор, який підтримував обвинувачення у суді першої інстанції, а тому суд не вправі був з власної ініціативи погіршувати становище обвинуваченого. Тому підстав для віднесення ОСОБА_7 до обтяжуючих покарання обставин, вчинення злочину повторно також немає.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції також врахував його задовільну характеристику за місцем проживання, тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, а також думку потерпілого, який не наполягав на призначенні тяжкого покарання.
Врахувавши усі наведені вище обставини у їх сукупності суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу і такі висновки колегія суддів вважає правильними.

Колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_7 штраф сплатив, про що свідчить приєднана до матеріалів провадження квитанція про сплату штрафу.

Тому посилання прокурора про призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України надто м`якого покарання, колегія суддів до уваги не приймає.

Щодо доводів прокурора про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 27 квітня 2016 року був засуджений вироком Старовижівського районного суду за ст. 125 ч. та ст. 198, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Після постановлення вказаного вироку і до повного відбування покарання ОСОБА_7 20 червня 2016 року вчинив новий злочин, а тому остаточне покарання йому має бути призначене за сукупності вироків.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами за сукупності вироків ( ст.71 КК України) призначається покарання коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не виконав, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування вироку і ухвалення апеляційним судом нового вироку.

Таким чином апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує, що вказаний злочин він вчинив в період відбування покарання за вироком Старовижівського районного суду від 27 квітня 2016 року, а тому остаточне покарання призначає на підставі ст. 71 КК України, тобто за сукупності вироків.

На підставі наведеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Волинської області задовольнити частково.

Вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком приєднати не відбуте покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 27 квітня 2016 року у виді 2 (двох) роки обмеження волі і остаточно до відбування ОСОБА_7 визначити 2 (два) роки обмеження волі та штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який виконувати самостійно.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ усіма учасниками провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4