АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/8188/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/356/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників обвинувачених: ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.08.2013р. за №003415, на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Зеленодольська Апостолівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, учня 9 класу СШ № 112, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , проживає з однією матір`ю, раніше не судимого,

обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.2 п.п.7, 12 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_10 ,

потерпілий - ОСОБА_11

представник потерпілого - ОСОБА_12

захисники обвинувачених - адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачені - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

законні представники обвинувачених - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактично встановлені судом обставини, кваліфікацію кримінального правопорушення, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість. Просить ухвали свій вирок в цій частині, призначивши обвинуваченим покарання за ст.115 ч.2 п.п.7, 12 КК України: ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком 12 (дванадцять) років, ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком 11 (одинадцять) років 6 (шість) місяців. В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду від 25.01.2016р. скасувати та направити кримінальне провадження на досудове розслідування через допущену судом неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , просить вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно його підзахисного скасувати та постановити свій вирок, яким ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого п.7, п.12 ч.2 ст.115 КК України, виправдати, у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду від 25.01.2016р. просить скасувати, ухвалити свій вирок, яким перекваліфікувати його дії на ст.121 ч.2 КК України, оскільки судом було допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , просить вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно його підзахисного скасувати та постановити свій вирок, яким ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого п.7, п.12 ч.2 ст.115 КК України, виправдати, у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого.

Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого п.7, п.12 ч.2 ст.115 КК України, за ознаками: убивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, скоєне з хуліганських мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з призначенням покарання:
-ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

-ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ухвалено зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк з 02.09.2013 року по 25 січня 2016 року включно.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду у сумі 2320 гривень, та моральну шкоду у сумі 200 тисяч гривень в рівних частках по 100 000 тисяч з кожного; на користь держави витрати, пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи 391 грн. 20 коп., в рівних частках по 195 грн. 60 коп. з кожного.

Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі в обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено покарання, яке через м`якість є несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі кожного з обвинувачених та обставинам, що пом`якшують та обтяжують їх покарання. Суд не врахував належним чином, що дії обвинувачених були кваліфіковані за кількома пунктами ч.2 ст.115 КК України умисне вбивство, вчинене з хуліганських мотивів (п.7) та вчинене за попередньою змовою групою осіб (п.12), що свідчить про підвищену суспільну небезпеку.
Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, суд першої інстанції не мотивував таке своє рішення, не вказав які саме дві і більше обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , були враховані при обрані такої міри покарання.
Крім того, при призначені мінімального покарання, передбаченого санкцією статті обвинуваченому ОСОБА_6 судом було не в повній мірі враховано всі обставини справи, а також ураховуючи тяжкість вчиненого злочину за наявності двох кваліфікуючих ознак, не визнання вини, що згідно матеріалів справи він підбурював неповнолітнього ОСОБА_7 на вчинення інкримінованого злочину, за місцем навчання та проживання має негативну характеристику.
Судом першої інстанції не в повному обсязі враховані усі зазначені обставини, внаслідок чого ОСОБА_6 призначено неправильно мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті, а ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст.115 ч.2 КК України, що не можна вважати необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження нових, у тому числі аналогічних злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , зазначають аналогічні апеляційні доводи в своїх апеляційних скаргах, обґрунтовуючи їх тим, що вирок суду першої інстанції від 25.01.2016р. є незаконним, необґрунтованим, підлягає скасуванню, у зв`язку з недоведеністю вини його підзахисного у скоєнні інкримінованого йому злочину.
Захисник ОСОБА_8 вказує, що суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки показанням обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про місце та час їх затримання, внаслідок чого було допущено незаконне утримування ОСОБА_6 в Саксаганському РВ КМУ 02.09.2015р. з 15 до 20 годин. Також, звертає увагу, що до прибуття захисників на обвинувачених чинився фізичний та психологічний вплив з боку працівників міліції, що не було належним чином перевірено судом під час судового розгляду, у зв`язку з чим під час слідчого експерименту 03.09.2013р. його підзахисний давав неправдиві свідчення і показував, що відбувалося зі слів працівників міліції, які його попередньо вивозили на місце вчинення злочину і все детально показали та сказали які покази необхідно давати. Аналогічні дії були проведені і з другим обвинуваченим ОСОБА_7 .
При цьому, судом не враховано, що недозволені методи слідства по відношенню до обвинувачених повинні були перевірятись в рамках відкритого кримінального провадження відповідною прокуратурою, а не службовими перевірками, які проводили особи одного відомства, навіть не допитуючи обвинувачених про подробиці.
Крім того, судом належним чином не були перевірені пояснення обох обвинувачених щодо їх непричетності до скоєного злочину. У його підзахисного ОСОБА_6 є алібі, забезпечене поясненнями свідка ОСОБА_15 , який в суді пояснював, що ОСОБА_6 прийшов додому о 03-40 годині 13.08.2013р., але суд взагалі не дав оцінку таким даним. Крім того, показання його підзахисного підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_7 .
Крім того, судом порушено вимоги ст.195 ч.4 КПК України, оскільки своє рішення суд вмотивував, врахувавши свідчення, які він безпосередньо не сприймав під час судового засідання, а послався на показання, дані обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час досудового розслідування.
Є безпідставним посилання у рішенні як на доказ, на відеозапис, наданий магазином «Автостиль», оскільки він не дозволяє ідентифікувати осіб; свідка ОСОБА_18 , який пояснив в суді, що бачив трьох людей, одного на велосипеді і двох поруч, зазначити стать або упізнати їх не зміг. Також, у рішенні суду встановлені судом факти, що не відносяться до предмету розгляду даної справи - обставини, надані свідком ОСОБА_19 про події в серпні 2013р. без зазначення числа, внаслідок чого судом встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 близько 03 годин 13.08.2013р. з хуліганських спонукань чіпляли громадян, яких зустрічали, вдарили в шию ОСОБА_20 , який взагалі не був допитаний в суді як свідок і кинули каміння на голову ОСОБА_19 .
Судом не взято до уваги в повній мірі, що з часу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень до часу його смерті він жив трохи більше 4 годин. Якщо умисел злочинця невизначений, то щоб правильно кваліфікувати його дії, необхідно виходити із спричинених наслідків. Тому, звертає увагу суду на те, що якщо б і була доведена вина ОСОБА_6 в скоєнні злочину, то його дії правильно було б кваліфікувати не за ст.115 КК України, а за ст.121 ч.2 КК України, як заподіяння умисного тяжкого ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що судовий розгляд тривав 2 роки 4 місяці, при цьому його вину суд обґрунтував лише показаннями, що були здобуті під час досудового розслідування. Крім іншого, зазначає, що судом не надано належну оцінку висновку експерта, в якому зазначено, що вилучена під час обшуку у помешканні, де проживав обвинувачений, з шльопанців кров, може належати потерпілому, тобто відсутнє категоричне твердження.
Тому обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на досудове розслідування.
Обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи, що потерпілий помер від нанесених ним та ОСОБА_6 побоїв, просить оскаржений вирок суду скасувати та ухвали новий, яким його дії перекваліфікувати з ст.115 ч.2 КК України на ст.121 ч.2 КК України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у нього був відсутній умисел на заподіяння смерті потерпілому. Також, суд належним чином не врахував значний проміжок часу між спричиненими тілесними ушкодженнями потерпілому та часом його смерті, що також підтверджує відсутність у нього наміру вбивати потерпілого. Крім того зазначає, що суд в повній мірі не врахував той факт, що він вчини протиправне діяння, будучи у неповнолітньому віці.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , в обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що було допущено однобічність та неповноту судового та досудового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, тому просить постановити виправдувальний вирок відносного його підзахисного ОСОБА_7 .
Судом не враховано, що до його підзахисного було застосовано недозволені методи при досудовому слідстві, про що ОСОБА_7 заявляв у судовому засіданні, проте судом належним чином такі фактичні обставини перевірені не були, ОСОБА_7 під час проведеної службової перевірки навіть не було допитано з цих підстав.
Не взято до уваги судом і те, що з часу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень до часу його смерті він жив трохи більше 4 годин. Якщо умисел злочинця невизначений, то щоб правильно кваліфікувати його дії, необхідно виходити із спричинених наслідків. Тому, звертає увагу суду на те, що якщо б і була доведена вина ОСОБА_6 в скоєнні злочину, то його дії правильно було б кваліфікувати не за ст.115 КК України, а за ст.121 ч.2 КК України, як заподіяння умисного тяжкого ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Крім того, суд безпідставно поклав в обґрунтування вироку протоколи проведення слідчого експерименту від 03.09.2013р. та від 17.10.2013р., порушивши вимоги кримінального процесуального закону щодо безпосередності дослідження доказів.
За вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року встановлено, що 13.08.2013 року, близько 03.00 години, неповнолітній ОСОБА_6 разом з раніше знайомим йому неповнолітнім ОСОБА_7 слідували по вулицях Космонавтів та Мелешкіна в м.Кривому Розі, де, діючи із хуліганських намірів, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття, встановленими у суспільстві порядком і нормами моралі, а також без будь-якої причини з використанням малозначного приводу, прагнучи продемонструвати грубу силу та жорстокість, чіплялися до громадян, яких зустрічали за маршрутом свого пересування, у процесі чого безпідставно вдарили в ділянку шиї ззаду ОСОБА_20 , а також кинули каміння на голову ОСОБА_19 , спричинивши останнім фізичний біль, однак ОСОБА_20 та ОСОБА_19 до правоохоронних органів і медичних закладів не звертались.

Продовжуючи свої хуліганські дії, неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 13.08.2013 року, близько 03.30 години, на вул. Мелешкіна в м. Кривому Розі зустріли раніше незнайомого їм ОСОБА_21 . Діючи із хуліганських мотивів, з явною неповагою до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а також без будь-якої причини з використанням малозначного приводу, почали переслідувати ОСОБА_22 до гаража № НОМЕР_1 ГБК « Новокриворізький» , на вул. Мелешкіна , в м. Кривому Розі, де з використанням фізичної сили, безпричинно штовхнули ОСОБА_22 на землю та почали завдавати йому численні удари взутими ногами в різні анатомічні ділянки тулуба, після чого у них виник намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_22 з хуліганських мотивів за попередньою змовою групою осіб.

Далі, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, із хуліганських мотивів, за попередньою змовою, бажаючи настання смерті ОСОБА_22 , неповнолітній ОСОБА_6 близько 03 години 40 хвилин, знаходячись біля гаража № НОМЕР_1 ГБК «Новокриворізький», на вул. Мелешкіна, в м. Кривому Розі, підняв з землі уламок шлакоблоку та умисно цілеспрямовано кинув його в голову ОСОБА_22 , після чого ОСОБА_7 також підняв вищевказаний уламок шлакоблоку з землі та кинув у голову ОСОБА_21 .. Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по черзі таким же чином ще по два рази кидали вищевказаний уламок на голову ОСОБА_22 , після чого з місця скоєння злочину зникли, залишивши ОСОБА_22 лежати на землі.

13.08.2013 року, о 06.45, ОСОБА_23 був доставлений в КЗ Криворізька міська лікарня №2» ДОР за адресою: м. Кривий Ріг, пр.30- років Перемоги ,2, де о 7 годині 56 хвилин настала його смерть.

Своїми умисними злочинними діями, направленими на вбивство з хуліганських мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілому ОСОБА_24 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1652е від 03.10.13 тілесні ушкодження в вигляді:

- синці на повіках очей, на передньо-внутрішній поверхні верхньої третини правої гомілки, на задній поверхні середньої третини правого плеча; садна лівої виличної ділянки із розповсюдженням до зовнішнього кута лівого ока, в лівій лобово-скронево-тім`яній ділянці, в верхній третині спинки носу справа, в правій лобово-скронево-тім`яній ділянці з розповсюдженням на вушну раковину (із двома поверхнево-забійними ранами на його фоні), на тильній поверхні правої кисті із розповсюдженням на тил 2 пальця, на спині; забійна рана в лівій тім`яно-потиличній ділянці; крововиливи у м`яких покривах голови правої скроневої ділянки та правому скроневому м`язі, в лівому скроневому м`язі, язику справа, задньої поверхні нижньої частки лівої легені; осколковий перелом правої скроневої кістки із розповсюдженням в праві передню та середню черепні ямки, на пірамідку правої скроневої кістки, від якого розповсюджується лінійний перелом через турецьке сідло у ліву середню черепну ямку; крововиливи під м`якими мозковими оболонками випуклої поверхні та полюсу правої скроневої частки, випуклої поверхні лівої півкулі головного мозку, окрім лобової частки, півкуль мозочка; перелом грудини, переломи 4,5,6,7,8 ребер справа по скісній лінії між передньо- та середньо- паховою лінією, переломи 2-6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 10-11 ребер справа по лопатковій лінії, 7-8 ребер зліва по середньо-пахвовій лінії, 6-9 ребер зліва по біляхребетній лінії. Усі виявлені ушкодження були заподіяні прижиттєво від ударних дій тупих твердих предметів та (або) при ударах об них. Із урахуванням морфологічних ознак та реактивних змін в ділянці ушкоджень синець на задній поверхні середньої третини правого плеча утворився орієнтовно за 4 доби до настання смерті. Із урахуванням анатомічної локалізації, морфологічних особливостей, запису лікарів, переломи грудини, переломи 2-6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії утворилися незадовго до настання смерті або в агональному періоді під час проведення реанімаційних заходів (непрямий масаж серця). Інші тілесні ушкодження, з урахуванням їх морфологічних особливостей та ступеня реактивних змін, могли утворитися за декілька годин до настання смерті.

Із урахуванням наявності роздільно розташованих тілесних ушкоджень, в ділянку голови постраждалого було заподіяно не менш 5-ти; в ділянку передньої поверхні правої гомілки не менш 1-ї; в ділянку тулуба не менш 4-х; в ділянку правої кисті не менш 1; в ділянку задньої поверхні правого плеча не менш 1-ї ударних дій тупими твердими предметами. Ушкодження в ділянці правої кисті могли утворитися при спробі захиститися від ударів.

Між заподіянням тілесних ушкоджень в ділянці голови та настанням смерті виявлено прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Ушкодження в ділянці голови входять до комплексу «відкрита черепно-мозкова травма», відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Закрита травма грудної клітини із переломами 4,5,6,7,8 ребер справа по скісній лінії між передньо- та середньо-паховою лінією, 10-11 ребер справа по лопатковій лінії, 7-8 ребер зліва по середньо-пахвовій лінії, 6-9 ребер зліва по біляхребетній лінії та під плевральним крововиливом задньої поверхні нижньої частки лівої легені відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Синці та садна кінцівок на трупі мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть його настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, ускладнилася набряком головного мозку на фоні закритої травми грудної клітини.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор прохав апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість. Просить ухвали свій вирок в цій частині, призначивши обвинуваченим покарання за ст.115 ч.2 п.п.7, 12 КК України: ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком 12 (дванадцять) років, ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком 11 (одинадцять) років 6 (шість) місяців. В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін. Заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .
Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники: ОСОБА_25 і адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , вирок суду скасувати, ОСОБА_6 виправдати, у зв`язку з недоведеністю його вини. При цьому, не заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 в частині скасування оскарженого вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники: ОСОБА_14 і адвокат ОСОБА_9 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити їх апеляційні скарги, вирок суду скасувати, ОСОБА_7 виправдати, у зв`язку з недоведеністю його вини. При цьому, не заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , в частині скасування оскарженого вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників обвинувачених: ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , не підлягають задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін, керуючись слідуючим.
Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України вирок переглядається апеляційним судом у межах наданих апеляційних скарг.
За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права , з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.115 ч.2 п.7, п.12 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Судом першої інстанції справу розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.
Доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Суд в повній мірі дослідив зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам: показанням самих обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , ОСОБА_29 та письмовим матеріалам справи.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав у повному обсязі, в судовому засіданні пояснював, що з ОСОБА_30 у нього дружні відносини, потерпілого він не знав. 12.08.2013 року він з ОСОБА_31 та друзями: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ввечері сиділи на вулиці Мелешкіна біля магазину АТБ. Вже було темно, коли до них підійшов потерпілий та попросив закурити. Вони відповіли, що вони не курять. Пізніше біля магазину «Сонечко» той же потерпілий знову попросив у них сигарету, вони знову відповіли, що сигарет у них нема. Пізно ввечері вони розійшлися і він пішов додому. Вдома зустрів матір, вітчима та брата, які проснулися. Він ніякої участі в побитті потерпілого не брав. На слідчому експерименті показував та розказував обставини, оскільки працівники міліції до нього застосовували фізичне насилля. В чому був одягнутий потерпілий, він не пам`ятає. Конфліктів з потерпілим у них не було. Велосипед був у ОСОБА_35 того вечора. На території гаражного кооперативу «Новокриворізький» він не вчиняв ніякого злочину. В зв`язку з тим, що до нього застосовувалося фізичне насилля, він себе оговорював. 2.09.2013 року його затримали, коли він знаходився дома. 12.08.2016 р.ввечері він гуляв у взутті - в`єтнамках. Пояснити яким чином на його в`єтнамках, які були вилучені у нього під час обшуку в квартирі, залишилася кров, яка згідно експертизи належить потерпілому ОСОБА_36 , та на уламку шлакоблоку, вилученого з місця події, пояснити суду не зміг.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину визнав частково, пояснював, що раніше потерпілого не знав. З ОСОБА_37 у нього дружні стосунки. 12.08.2013 року у другій половині дня йому подзвонив ОСОБА_37 та запропонував прогулятися. . Вони ввечері зустрілися біля магазину АТБ. У нього з собою був велосипед. Час проводили з друзями ОСОБА_32 , ОСОБА_33 . До них підійшов потерпілий, якого він раніше не знав, та попросив закурити. Вони відповіли, що сигарет у них немає. По дорозі додому, біля магазину «Сонечко», до них знову підійшов потерпілий та попросив сигарету. Вони відповіли, що він вже у них питав, та у них сигарет немає. Потім уже пізно вони розпрощалися з хлопцями та стали іти додому. Він сів на велосипед та разом з ОСОБА_37 пішли в сторону вул. Гамарніка, де проживає ОСОБА_37 . Який був час він сказати не може. Вони розпрощалися з ОСОБА_37 , той пішов додому , а він поїхав на велосипеді. Коли він їхав по дорозі на велосипеді, то раптово перед ним появився потерпілий. Він злякався, велосипед впав, і він з переляку наніс потерпілому пару ударів рукою в обличчя та наніс 2-3 удари ногами по тілу. Потім підняв велосипед та поїхав додому. Наніс він удари потерпілому тому що, оскільки не знав, як той буде себе поводити. Коли він прийшов додому , то вдома була матір,яка йшла до сусідки,а також його брат. В той вечір він був одягнутий в джинсових шортах, яке на ньому було взуття, не пам`ятає. На досудовому слідстві себе оговарював, тому, що працівники міліції його залякували. На слідчому експерименті він показував та розповідав про скоєні дії його та ОСОБА_37 відносно потерпілого, тому що його в той же день , до проведення експерименту, робітники міліції відвели на місце злочину до гаражів, де розказали та показали, як скоювався злочин , а він вже ці обставини розповів та повторив на слідчому експерименті. У нього при затриманні були тілесні ушкодження. Про те ,що його залякували, та погрожували він розповів матері. Він потерпілого по голові не бив. Петренко був чи не був біля гаражів він не знає. В чому був одягнутий ОСОБА_37 в той вечір, він не пам`ятає. А також не пам`ятає в чому був одягнутий потерпілий. У відношенні інших осіб він ніяких противоправних дій не вчиняв. Шлакоблоком удари потерпілому не наносив. Він живе разом з матір`ю , займався спортом . Коли його допитував слідчий 3.09.2013 року ( покази судом були оголошені) , у присутності захисника, він говорив неправду, тому що був заляканий. Що був разом з ОСОБА_37 біля гаражів та бив з тим потерпілого, кидали в голову уламки шлакоблоку, говорив по вказівці працівників міліції. Пояснити яким чином на його джинсових шортах , які були вилучені у нього під час обшуку в квартирі, та на уламку шлакоблоку, вилученого з місяця події , залишилася кров потерпілого ОСОБА_38 , пояснити суду не зміг.

Спростовуючи доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про їх непричетність до скоєного та відсутність умислу на вчинення вбивства, суд правомірно послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими, і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не вбачає, а саме показання:
- потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що син ОСОБА_39 , 1981 року народження , проживав окремо, вживав спиртні напої ,але був неконфліктний. Про те, що сталося з сином взнав від працівників міліції. Він ніс витрати на поховання сина. Він заявляє цивільний позов, оскільки незаконними діями обвинувачених йому спричинена як матеріальна так і моральна шкода. Він поніс витрати на поховання сина у сумі 1860 грн. та сплату послуг ТОВ «ГРП АСМУ» у розмірі 460 грн. Крім того, йому спричинена моральна шкода внаслідок душевних страждань, пов`язаних зі смертю сина. Він втратив найдорожчу людину, яку дуже любив. До теперішнього часу не може відійти від шокованого стану ,в якому опинився,дізнавшись про обставини смерті свого сина Він втратив сон, став постійно хвилюватися та нервувати, так як постійно усвідомлює та уявляє незаконні дії відносно сина зі сторони обвинувачених. Він просить стягнути солідарно з обвинувачених матеріальну шкоду у сумі 2320 гривень та моральну шкоду,яку оцінює у сумі 400 тисяч гривень. Він наполягає на самому суворому покаранні відносно обвинувачених;

- свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що 13.08.2013 був у своєму гаражі приблизно 06.00 години. Неподалік від сміттєвого баку на території гаражного кооперативу «Новокриворізький» побачивши чоловіка (рубашка в клітину), який лежав на животі, обличчя у лужі крові, вся голова в крові, судорожно двигав головою, повідомив сторожу, який викликав швидку медичну допомогу. Біля вказаного місця лежали частина шлакоблоку, перчатки;

- свідка ОСОБА_27 , казав, що працює начальником охорони в Компанії «Автостиль».Гаражний кооператив «Новокриворізький» знаходиться нижче по вул. Мелешкіна, по дорозі від їх офісу. Влітку 2013 року він надав працівникам міліції відеозапис з камери зовнішнього спостереження від 13.08.2013, яка охоплює лише частину проїжджої дороги в бік гаражного кооперативу, оглядовістю приблизно 5 метрів. Він бачив відеозапис , що о 03.00 годині повз офіс йшли 2 чоловіка в бік гаражного кооперативу. Один чоловік одягнений у рубашку в клітину, другий - підліток йшов в сторону гаражів ;.

- свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що в серпні 2013р. їхав на своєму автомобілі з гаража ГБК «Новокриворізький» приблизно о 03.00 ночі, назустріч йому в бік гаражного кооперативу йшли 3-є чоловіків, з яких один на велосипеді, двоє пішки;

- свідка ОСОБА_16 , який пояснював, що приблизно о 21.00 годині 12.08.2013 разом з ОСОБА_30 , ОСОБА_37 , ОСОБА_34 та ОСОБА_33 знаходилися біля більярдного клубу «Імперія», до них підходив чоловік, схожий на « ОСОБА_40 ». попросив сигарету, йому відповіли, що немає, той пішов від них. Вони сиділи спілкувалися, приблизно о 03.00 годині до них знову підійшов той самий чоловік (рубашка в клітину , темні штани) попросив сигарету. Від гаражного кооперативу «Новокриворізький» до будинку обвинувачених відстань приблизно 10 хвилин. Хвилин 40 вони після цього посиділи і він пішов додому з ОСОБА_34 та ОСОБА_33 , а ОСОБА_41 та ОСОБА_37 в іншу сторону;

- свідка ОСОБА_28 , який пояснив, що влітку 2013 з 21.00 години сиділи з ОСОБА_30 , ОСОБА_37 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 біля більярдного клубу «Імперія», розійшлись приблизно на початку 4-ї ночі. Підходив чоловік (рубашка в клітину), просив сигарету, відмовили. ОСОБА_42 був на велосипеді, сиділи біля магазину «Сонечко», знову підійшов той самий чоловік(рубашка в клітину)просив сигарету. Розійшлись по домівках він з ОСОБА_43 та ОСОБА_32 , а ОСОБА_41 та ОСОБА_37 в іншу сторону;

- свідка ОСОБА_19 , який підтвердив суду хуліганський мотив обвинувачених, та пояснив, що постійного місця проживання немає, обвинувачених знає, вони його неодноразово били безпричинно. У серпні 2013 року також він лежав біля гаражу в районі АТП, почув крик, хтось йому в голову кинув камінь, пішла кров. До міліції не звертався;

- свідка ОСОБА_29 , вітчима обвинуваченого ОСОБА_6 , який повідомив, що 12.08.2013 ОСОБА_44 у вечірній час знаходився у дворі будинку з товаришами, приблизно о 23.00 годині зайшов додому та пішов проводжати дівчину. Він дивився телевізор до 24.00 години, ОСОБА_45 вдома у цей час не було, той повернувся додому приблизно о 4:00 годині 13.08.3013. Підтвердив, що ОСОБА_46 був у шортах та шльопанцях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку та критично поставився до пояснень обвинувачених, що визнавальні покази на початку та під час досудового слідства вони давали лише через психологічний та фізичний тиск з боку працівників правоохоронних органів, про що стороною захисту заявлялось і в суді першої та апеляційної інстанцій.
З ціллю перевірки заяв обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що в ході досудового розслідування вони обмовили себе під тиском з боку працівників поліції, колегією суддів було призначено перевірку, проведення якої доручено прокурору Дніпропетровської області.
За результатами проведеної детальної перевірки щодо застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фізичного чи психічного впливу з боку працівників поліції під час досудового розслідування кримінального провадження за їх обвинуваченням, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 02.07.2016 року, даний факт не знайшов свого підтвердження, оскільки працівники поліції не вживали будь-яких дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень (а.кп.235-239 т.6).
Для перевірки наявності неправомірних дій працівників міліції у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і судом першої інстанції було проведено дві службові перевірки від 24.09.2013 та 10.02.2015 років, згідно яких встановлено, що в ході затримання неповнолітніх та їх допиту за участю захисників, недозволених методів під час проведення вказаних слідчих дій до неповнолітніх не застосовувалося, в ході проведення досудового розслідування особисто ст. слідчому ОСОБА_47 скарг від підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , їх захисників не надходило. Під час проведення слідчих дій, заходи психологічному впливу тобто погрози та шантаж з його сторони, а також зі сторони інших співробітників Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області до неповнолітніх не застосовувалися. Скарг від підозрюваного ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не надходило, показання останні надали добровільно. Відповідна службова перевірка також проводилася 10.02.2015 року (а.кп 242-244 т.2, а.кп.88-103 т.5).

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , про те, що співробітники поліції обвинувачених незаконно утримували в Саксаганському РВ КМУ з 15 до 20 годин 02.09.2015р., не знайшли свого підтвердження.
Так, з протоколів затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.09.2013р., вбачається що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані в приміщенні адміністративної будівлі Саксаганського РВ КМУ, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Балакіна, 2-а, за підозрою у вчиненні злочину. Зауважень від них не надходило, про що зазначено у протоколах (а.кп.143-144, 163-164 т.1), та слідчим виконано вимоги ст.208 КПК України щодо повідомлення про право мати захисника, повідомлено інших осіб про затримання і місце перебування затриманих та інші вимоги, передбачені вказаною нормою закону (а. кп.145-152; 165-172 т.1).
Враховуючи положення ст.22 ч.1 КПК України щодо змагальності сторін кримінального провадження, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України, виходячи з того, стороною захисту під час апеляційного розгляду не було надано будь-яких належних доказів на підтвердження своїх апеляційних вимог про незаконне утримування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не було заявлено будь-яких клопотань для надання відповідних доказів під час судового слідства, та з врахуванням того, що колегія суддів не може перебирати на себе такі повноваження сторін, прийшла до висновку щодо необґрунтованості таких апеляційних вимог наявними в матеріалах кримінального провадження доказах.
Суд навів у вироку детальні мотиви відносно оцінки пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які свідчили про їх непричетність до скоєного злочину, дав аналіз таким поясненням обвинувачених з урахуванням інших досліджених доказів по справі та обґрунтовано не прийняв до уваги невизнання ними вини у скоєнні інкримінованого їм кримінального злочину, розцінивши їх покази як обраний спосіб захисту та намір ухилитись від відповідальності за скоєне. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в цілому послідовно на досудовому слідстві розповіли про обставини вчиненого ними злочинну, показання ними надавались у добровільному порядку і під час проведених слідчих експериментів у присутності їх захисників адвокатів від 03.09.2013р., 17.10.2013р., зауважень щодо вказаних процесуальних дій від учасників не надходило (а.кп.155-158, 175-177 т.1; а.кп.146 т.2), тому апеляційні твердження сторони захисту з цих підстав колегія суддів також вважає не обґрунтованими.
Відповідно до висновку експерта №1652 від 10.09.2013 року, судово-медичний експерт закінчив проводити експертизу тільки 10.09.2013 року, в якій вказав, що у потерпілого мається закрита травма грудної клітини із переломами ребер. Тобто про те, що ребра у потерпілого ОСОБА_36 були переломані, працівники міліції не могли знати станом на 03.09.2013р., коли проводився слідчий експеримент та вказати обвинуваченим , про те , що вони били потерпілого з обох сторін ногами, коли той лежав на землі та кидали уламок шлакоблоку на голову потерпілого, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскарженому вироку (а.кп. 34-39 т.1 ).

Доводи сторони захисту, що суд першої інстанції не має права посилатись на докази, безпосередньо не досліджені ним під час судового слідства, а саме з підстав покладення протоколів проведення слідчого експерименту від 03.09.2013р. та від 17.10.2013р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі докази судом були досліджені під час судового слідства та їм було надано належну та правильну оцінку.

Крім того, вина обвинувачених підтверджується та знаходиться у взаємозв`язку з іншими об`єктивно зібраними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні.
Із протоколу місця події від 13.08.2013 року вбачається, що о 08:05 годині було оглянута ділянка місцевості, розташованій в ГБК«Новокриворізький» на вул. Мелешкіна в Саксаганському районі , м. Кривому Розі, за магазином «Автостиль». Ділянка місцевості являє собою ґрунтову дорогу засипану щебенем. Дорога проходить між двома шлакоблочними гаражами та металевим сміттєвим баком,який наповнений різним сміттям На дорозі між гаражами та сміттєвим баком маються плями бурого кольору овальної форми довжиною 43 см шириною 21 см. на відстані 57 см від даної плями,в бік сміттєвого баку знаходяться пляма бурого кольору невизначеної форми 6 см х3 см . На відстані даної плями знаходиться монети номіналом 10 копійок в кількості 8 шт ,а також дві монети номіналом по 5 копійок ,2 ключі з`єднані між собою металевим кільцем.. На відстані великого кута гаражу -4 метра 54 см, знаходиться велика пляма бурого кольору 2м 60 см, знаходяться уламки шлакоблоку квадратної форми з нерівними краями з плямами бурого кольору. В 2 метрах від лівого кута гаражу знаходиться перчатка на ліву руку для будівельних робіт ,а від неї знаходиться перчатка на праву руку. З місця огляду вилучено 2 перчатки , змив з плями бурого кольору, фрагмент шлакоблоку з плямою бурого кольору, 2 ключа, монети, сліди пальців рук з пластикових пляшок (а.кп 3-7,8-12 т.1).

Із висновку судово-медичної експертизи № 1652 від 10.09..2013 року вбачається , що при дослідженні трупа потерпілого ОСОБА_48 були виявлені тілесні ушкодження в вигляді: синці на повіках очей, на передньо-внутрішній поверхні верхньої третини правої гомілки, на задній поверхні середньої третини правого плеча; садна лівої виличної ділянки із розповсюдженням до зовнішнього кута лівого ока, в лівій лобово-скронево-тім`яній ділянці, в верхній третині спинки носу справа, в правій лобово-скронево-тім`яній ділянці з розповсюдженням на вушну раковину (із двома поверхнево-забійними ранами на його фоні), на тильній поверхні правої кисті із розповсюдженням на тил 2 пальця, на спині; забійна рана в лівій тім`яно-потиличній ділянці; крововиливи у м`яких покривах голови правої скроневої ділянки та правому скроневому м`язі, в лівому скроневому м`язі, язику справа, задньої поверхні нижньої частки лівої легені; осколковий перелом правої скроневої кістки із розповсюдженням в праві передню та середню черепні ямки, на пірамідку правої скроневої кістки, від якого розповсюджується лінійний перелом через турецьке сідло у ліву середню черепну ямку; крововиливи під м`якими мозковими оболонками випуклої поверхні та полюсу правої скроневої частки, випуклої поверхні лівої півкулі головного мозку, окрім лобової частки, півкуль мозочка; перелом грудини, переломи 4,5,6,7,8В біся монети номіналом по 5 копійок ребер справа по скісній лінії між передньо- та середньо- паховою лінією, переломи 2-6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 10-11 ребер справа по лопатковій лінії, 7-8 ребер зліва по середньо-пахвовій лінії, 6-9 ребер зліва по біляхребетній лінії. Усі виявлені ушкодження були заподіяні прижиттєво від ударних дій тупих твердих предметів та (або) при ударах об них. Із урахуванням морфологічних ознак та реактивних змін в ділянці ушкоджень синець на задній поверхні середньої третини правого плеча утворився орієнтовно за 4 доби до настання смерті. Із урахуванням анатомічної локалізації, морфологічних особливостей, запису лікарів, переломи грудини, переломи 2-6 ребер зліва по середньо-ключичній лінії утворилися незадовго до настання смерті або в агональному періоді під час проведення реанімаційних заходів (непрямий масаж серця). Інші тілесні ушкодження, з урахуванням їх морфологічних особливостей та ступеня реактивних змін, могли утворитися за декілька годин до настання смерті.

Із урахуванням наявності роздільно розташованих тілесних ушкоджень, в ділянку голови постраждалого було заподіяно не менш 5-ти; в ділянку передньої поверхні правої гомілки не менш 1-ї; в ділянку тулуба не менш 4-х; в ділянку правої кисті не менш 1; в ділянку задньої поверхні правого плеча не менш 1-ї ударних дій тупими твердими предметами. Ушкодження в ділянці правої кисті могли утворитися при спробі захиститися від ударів.

Між заподіянням тілесних ушкоджень в ділянці голови та настанням смерті виявлено прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Ушкодження в ділянці голови входять до комплексу «відкрита черепно-мозкова травма», відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Закрита травма грудної клітини із переломами 4,5,6,7,8 ребер справа по скісній лінії між передньо- та середньо-паховою лінією, 10-11 ребер справа по лопатковій лінії, 7-8 ребер зліва по середньо-пахвовій лінії, 6-9 ребер зліва по біляхребетній лінії та під плевральним крововиливом задньої поверхні нижньої частки лівої легені відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Синці та садна кінцівок на трупі мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть його настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, ускладнилася набряком головного мозку на фоні закритої травми грудної клітини. (а кп. 34-39 т.1).

Із висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1652 е/1 від 03.10.2013 року вбачається, що усі виявлені пошкодження були заподіяні у швидкій послідовності одне за одним. Рана лівої тьмяно потилочної області-є забитою раною ,що виникла від діїз великою кінетичною енергією(швидкістю) тупого твердого предмета,що має жорстку конструкцію,з поверхнею яка контактувала-лінейними ребрами довжиною в межах контакту відповідно ,не більше 15мм та 12 мм,щ сходяться під кутом. Інші тілесні ушкодження утворилися від ударних дій тупих твердих предметів,що не відобразили на ушкодженнях особисті властивості. Між заподіянням тілесних ушкоджень області голови та настанням смерті виявлено прямий причинно-наслідковий зв`язок. Від моменту заподіяння всього комплексу тілесних ушкоджень до настання смерті міг вплинути проміжок часу,вимірюваний годинами. Виключається можливість здійснювати постраждалим активні дії після заподіяння черепно-мозгової травми. Анатомічна локалізація та морфологічні особливості виявлених тілесних ушкоджень виключають можливість їх утворення в результаті його падіння ( в тому числі неодноразового ) з висоти власного зросту з наступним ударом головою о твердий предмет по типу уламку шлакоблоку(а.кп. 81-83 т.1)

Із акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 198 від 04.10.2013 року вбачається , що хронічним психічним захворюванням ОСОБА_7 раніше не страждав та і на теперішній час не страждає. В період часу ,відносно інкримінованого йому правопорушення в стані тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, слабоумія не знаходився. Мав можливість усвідомлювати свої дії ( бездіяльність ) та керувати ними. В застосуванні відносно нього примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.кп.104- 106 т.2).

Із акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 199 від 04.10.2013 року вбачається , що хронічним психічним захворюванням ОСОБА_6 раніше не страждав та і на теперішній час не страждає. Виявляє опозиційний виклик розладу поведінки . В період часу відносно інкримінованого йому правопорушення в стані якого-небудь тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності не виявляв. Мав можливість за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії ( бездіяльність ) та керувати ними при скоєнні інкримінованого йому правопорушення. В застосуванні відносно нього примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.кп..110-112 т.2 )

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2013 року вбачається , що обвинувачений ОСОБА_7 , в присутності свого захисника,судово-медичного експерта , вказав та продемонстрував механізм, спричинення ним та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_36 тілесних ушкоджень , які були спричинені ним разом з ОСОБА_6 13.08.2013 року близько 03:30-03:50 на ділянці ,яка розташована біля стіни гаражу № НОМЕР_1 ГБК «Новокриворізький» на вул. Мелешкіна, в Саксаганському районі , м.Кривому Розі,за магазином «Автостиль (а.кп. 155-158 т.1)..

Під час проведення слідчого експерименту застосовувалась відеозйомка, яка була переглянута в судовому засіданні в суді першої інстанції. Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 детально розповів яким чином вони з ОСОБА_6 били потерпілого ногами та руками та кидали уламок шлакоблоку на голову потерпілого .

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2013 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в присутності свого захисника, в присутності судово-медичного експерту, вказав та продемонстрував механізм, спричинення ним та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_36 тілесних ушкоджень , які були спричинені ним разом з ОСОБА_7 13.08.2013 року близько 03:30-03:50 на ділянці ,яка розташована біля стіни гаражу № НОМЕР_1 ГБК «Новокриворізький» на вул. Мелешкіна, в Саксаганському районі , м. Кривому Розі,за магазином «Автостиль» (а.кп. 175-177 т.1).

Під час проведення слідчого експерименту застосовувалась відеозйомка ,яка була переглянута в судовому засіданні. Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 детально розповів яким чином вони з ОСОБА_7 били потерпілого ногами та руками та кидали уламок шлакоблоку на голову потерпілого.

Пояснення обвинувачених при проведенні слідчого експерименту співпадають між собою, відносно місця скоєння злочину, механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_49 .

Із протоколу слідчого експерименту, повторно, від 17 жовтня 2013 року проведеного з обвинуваченим ОСОБА_7 , в присутності його захисника, психолога, судово-медичного експерта, законного представника неповнолітнього, вбачається, що ( за допомогою фіксації кінокамерою) неповнолітній ОСОБА_7 пояснив, що «перший удар потерпілому ОСОБА_36 наніс ОСОБА_44 , коли той йшов попереду, при цьому продемонстрував правою стопою в область спини манекену людини. Сказавши ,що від вказаного удару чоловік впав. ОСОБА_7 поклав манекен в положення лежачи на підлогу на лівий бік ,частково випрямив та підняв над головою. Далі ОСОБА_7 продемонстрував близько 3-ударів зі значною силою правою п`яткою в область тулубу та реберних дуг манекену, пояснивши,що саме так він разом з ОСОБА_50 наносили удари ногами ОСОБА_36 ,кожен не менше трьох ударів. Взявши макет уламку цегли,а саме картонну коробку від взуття,пояснив що ОСОБА_44 , взяв в обидві руки цеглу кинув її на шию ОСОБА_36 ,який продовжував лежати на землі на лівому боці , за цим продемонстрував два удари вказаним макетом, а саме кидки зверху-вниз зі значною силою в область голови та шиї манекену людини. За цим продемонстрував ще два удари «кидок» зверху-вниз, але з менш значною силою в область голови манекену,пояснив, що таким чином, він кидав цеглу на голову ОСОБА_36 ,після слів ОСОБА_51 : « Якщо ти не боягуз, то кинь також йому в голову!». При цьому пояснив, що жодних звуків від ОСОБА_36 він не чув,а також те, що вони пішли з місця не перевіривши ознаки потерпілого та не викликавши швидку медичну, уточнив, що на цей момент потерпілий дихав.» (.а.кп 146 т.2 ) .

Із додаткового висновку судово-медичного експерта № 1652 е/3 від 21.10.2013 вбачається, що на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_36 , даних додаткових методів дослідження, експерт зазначає, що порівнюючи судово-медичні дані про механізм заподіяння тілесних ушкоджень способом їх заподіяння,вказаним підозрюваним ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту від 17.10.2013 р. з його участю, вважає, що зазначений спосіб більш ймовірний (а.кп. 148 т.2)

Із висновку експерта медико-криміналіста № 615 МК від 18.10.2013 року вбачається, що пошкодження на шматку шкіри з лівої тьмяно-потилочної області голови від трупа ОСОБА_36 могло бути заподіяне представленим на експертизу фрагментом шлакоблока та не могло бути заподіяне представленою дерев`яною ніжкою від стільців (а.кп 129-133 т.2).

Із додаткового висновку судово-медичного експерта № 1652 е/2 від 03.10.2013 року вбачається, що на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_36 , даних додаткових методів дослідження, неповнолітнім ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту 03.09.2013 року, порівнюючи судово-медичні дані про механізм заподіяння тілесних ушкоджень способом їх заподіяння,вказаним підозрюваним ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту з його участю,вважає, що зазначений спосіб більш ймовірний (а.кп. 3-4 т.2).

Із протоколу обшуку від 02.09.2013 року вбачається, що у квартирі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності матері ОСОБА_52 , двох понятих, було виявлено та вилучено особисті речі, які належать її сину ОСОБА_6 ( а.кп.132-134 т.1 ).

Із протоколу обшуку від 02.09.2013 року вбачається, що у квартирі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності матері ОСОБА_14 , двох понятих, було виявлено та вилучено особисті речі , які належать її сину ОСОБА_7 - куртка чорного кольору ,джинсові бриджі, капці,сорочку блакитного кольору та ганчірку , на яких малися численні плями бурого кольору (а.кп137-138 т.1) .

Із висновку експерта № 66 від 08.10.2013 вбачається ,що кров потерпілого ОСОБА_36 належить до групи О з ізогемаглютинінами анті А і анті В за ізосерологічною системоюАВО. На фрагменті тканини, сорочці, шортах джинсових встановлена наявність крові, яка належить людині.

На куртці, шльопанцях, які вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_53 , отриманий результат крові може походити від особи ( осіб) групи О з ізогемаглютинінами анті А і анті В ,що не виключає можливості належати крові потерпілого ОСОБА_54 (а.кп 14-20 т.2 ) .

Тобто, це вказує на наявність крові на шортах джинсових, вилучених у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , яка належить людині та не виключає можливості належати крові потерпілого.

Із висновку експерта № 65 від 08.10.2013 року вбачається , що на шльопанцях,які були вилучені під час обшуку у квартирі АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_6 , встановлена наявність крові , яка належить людині та не виключає можливості належати крові потерпілому ОСОБА_36 (а.кп. 25-31 т.2 ) .

Із висновку експерта, яким була проведена судово-медична молекулярна генетична експертиза № 437 від 25.12.2014, вбачається , що «Зі слідів крові на джинсових шортах (вилучених у ході обшуку у ОСОБА_7 за адресою : АДРЕСА_2 ) та зразка крові ОСОБА_38 отримані препарати ДНК, встановлені їх генотипічні характеристики.

Препарати ДНК, виділені зі слідів крові на джинсових шортах, являють собою ДНК чоловічої статевої належності, генотип яких співпадає з генотипом потерпілого ОСОБА_55 . Молекулярно-генетичним аналізом встановлено, що ДНК крові на джинсових шортах походить від ОСОБА_38 з ймовірністю не менше 99,999984 %. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 0,16 х 10?15. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,16 чоловіків на квадрильон (а.кп 57-61 т.5 ).

Із висновку експерта № 123 від 26.12.2015 (судово-медична експертиза речових доказів) вбачається , що на фрагменті шлакоблоку встановлена наявність крові, яка належить людині; при серологічному дослідженні крові в слідах на фрагменті шлакобетону виявлений тільки антиген Н. Одержані результати дослідження не виключають можливості походження крові від особи групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО, якими являються потерпілий ОСОБА_36 , крові якого властивий виявлений антиген Н, який є основним групо специфічним антигеном для його крові (а.кп 71-75 т.5 ).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , з підстав того, що суд незаконно послався як на докази, на показання обвинувачених, надані ними під час слідчих дій на досудовому слідстві.

Всі досліджені у суді докази не суперечать один одному, є допустимими та достовірними та вказують на те, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоєно умисне вбивство ОСОБА_38 , які також узгоджуються й з оголошеними у суді первісними показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що були записані на відео носій та оглянуті у судовому засіданні, де вони підтверджують місце, дату, фактичні обставини вбивства ОСОБА_38 , вказуючи, що саме вони наносили удари потерпілому, використовуючи шлакоблок, кидаючи його по кілька разів на обличчя, та наносили удари ногами по різним частинам тулубу. Дані їх покази узгоджуються з показами свідків, протоколом огляду місця події, висновками експертиз.

Колегія суддів не погоджується і з доводами сторони захисту щодо не надання оцінки показанням свідка ОСОБА_18 , який підтвердив свої показання, надані ним під час досудового слідства, а саме, що бачив о 03 годині в серпні 2013 року трьох осіб, один з яких був на велосипеді і двоє йшли поруч та не зміг їх упізнати у судовому засіданні, оскільки такі показання свідка у сукупності з іншими доказами у справі, дослідженими судом, є послідовими та не суперечать іншим зібраним доказам.
Що ж стосується доводів апеляційних скарг захисників обвинувачених з підстав відеозапису, наданого магазином «Автостиль», з якого неможливо ідентифікувати особу людей на ній зображених, то колегія суддів не погоджується з такими твердженнями. Так, із переглянутого судом першої інстанції в судовому засіданні диску з відеозаписом з камери зовнішнього спостереження магазину «Автостиль», долученого у якості речового доказу (а.кп.156 т.2), видно зображення відкритої місцевості біля входу в офіс тривалість запису 3 секунди, час зображений на відеозапису 03.40.17 годин 13.08.2013 видно чоловіка в сорочці в клітину, який проходить повз входу в офіс, з яким поряд проходить молода людина невисокого зросту, які йшли в напрямку гаражного кооперативу «Новокриворізький».

Колегія суддів не погоджується, що такий доказ є неналежним та таким, що нічого не доводить, оскільки його було отримано під час досудового слідства з додержанням вимог ст.84 КПК України, який безпосередньо досліджувався судом, відповідно до ст.23 КПК України у сукупності з іншими, зокрема показання свідка ОСОБА_18 , який бачив трьох людей, один з яких був на велосипеді в той же час та день на території гаражного кооперативу «Новокриворізький», а також письмовими доказами щодо наявності на одягу та взутті обвинувачених крові, що належить потерпілому ОСОБА_36 , колегія суддів вважає такий доказ допустимим та належним, якому судом першої інстанції в сукупності з іншими дано належну оцінку.

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту, що показаннями свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 підтверджуються показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо їх непричетності до інкримінованого їм злочину, оскільки такі свідки під час судового розгляду в суді першої інстанції не підтвердили, що після того, як вони ( ОСОБА_37 і ОСОБА_42 ) розійшлися зі вказаними свідками в різні сторони, вони (обвинувачені) пішли саме додому. Не було надано відповідних доказів цьому і в апеляційній інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , що судом першої інстанції не дано оцінку показанням свідка ОСОБА_15 з підстав того, що він стверджував, що його пасинок ОСОБА_6 прийшов додому о 03-40 годин 13.08.2013р. При цьому, колегія суддів виходить з того, що і обвинувачений і його вітчим є близькими родичами, а тому до показань вказаного свідка в цій частині ставиться критично.
Що ж стосується доводів сторони захисту, що показання свідка ОСОБА_19 про події в серпні місяці 2013 року без вказівки числа взагалі не мають відношення до подій, що відбувалися в день заподіяння смерті потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також, що вони вдарили ОСОБА_20 , який взагалі не був допитаний в суді як свідок і кинули каміння на голову ОСОБА_19 , то колегія суддів з такими твердженнями також не погоджується. Вважає, встановлені судом фактичні обставини 13.08.2013р. такими, що вказують на поведінку обвинувачених, які з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття, встановленими у суспільстві порядком і нормами моралі, які без будь-якої причини з використанням малозначного приводу, прагнучи продемонструвати грубу силу та жорстокість, чіплялися до громадян, яких зустрічали за маршрутом свого пересування, у процесі чого безпідставно спричинили фізичний біль особам без встановленого місця проживання, таким як ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а тому колегія суддів вважає, що суд зазначив такі фактичні обставини такими, що характеризують поведінку обвинувачених неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що передувала вчиненню ними злочину, передбаченого п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України 13.08.2013 року за обставин викладених в оскарженому вироку.
Крім того, під час судового слідства свідок ОСОБА_19 підтвердив надані ним показання під час досудового слідства (а.кп.84-87 т.1) та зазначив, що давав їх добровільно без будь-якого тиску зі сторони працівників поліції.

Апеляційні вимоги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , як на процесуальні порушення зі сторони суду першої інстанції, що свідка ОСОБА_20 не було допитано під час судового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сторонами кримінального провадження на його допиті ніхто не наполягав, та з урахуванням положень ст.22 ч.1 КПК України щодо змагальності сторін, колегія суддів позбавлена можливості дослідження таких доказів, про які сторонами кримінального провадження не було надано відповідного клопотання.

Виходячи з аналізу даних, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що характер, послідовність, динамічність дій обвинувачених, їх поведінка до, після та під час вчинення кримінальних правопорушень, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого, механізм їх спричинення, знаряддя злочину, свідчать про те, що вони мали прямий умисел на позбавлення життя потерпілого та вчинили для цього всі необхідні дії, які вважали такими, що потягнуть смерть ОСОБА_49 .
Оцінюючи суб`єктивну сторону складу злочину, суд обґрунтовано послався на те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали прямий умисел на позбавлення потерпілого життя, оскільки вони, кожен окремо, усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачали і свідомо допускали настання смерті потерпілого. Твердження в апеляційних скаргах сторони захисту, що їх дії необхідно кваліфікувати за ст.121 ч.2 КК України, виходячи із наслідків, що наступили настання смерті потерпілого не одразу, а лише у лікарні, колегія суддів вважає не обґрунтованими.
Так, відповідно до положень п.п.11, 16, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Колегія суддів виходить з того, що всі досліджені у суді докази не суперечать один одному, є допустимими та достовірними та вказують на те, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоєно умисне вбивство ОСОБА_38 , під час скоєння якого вони наносили удари потерпілому, використовуючи шлакоблок, кидаючи його по кілька разів на обличчя кожен, та наносили удари ногами по різним частинам тулубу, внаслідок чого наступила смерть потерпілого ОСОБА_38 , що підтверджено дослідженими в суді висновками судово-медичних експертиз:

-№ 1652 від 10.09..2013 року, з якої вбачається, що між заподіянням тілесних ушкоджень в ділянці голови та настанням смерті виявлено прямий причинно-наслідковий зв`язок, і смерть потерпілого настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, ускладнилася набряком головного мозку на фоні закритої травми грудної клітини (а кп. 34-39 т.1);

-№ 1652 е/1 від 03.10.2013 року, - між заподіянням тілесних ушкоджень області голови та настанням смерті виявлено прямий причинно-наслідковий зв`язок. Від моменту заподіяння всього комплексу тілесних ушкоджень до настання смерті міг вплинути проміжок часу, вимірюваний годинами. Виключається можливість здійснювати постраждалим активні дії після заподіяння черепно-мозкової травми. Анатомічна локалізація та морфологічні особливості виявлених тілесних ушкоджень виключають можливість їх утворення в результаті його падіння ( в тому числі неодноразового ) з висоти власного зросту з наступним ударом головою о твердий предмет по типу уламку шлакоблоку(а.кп. 81-83 т.1);

- № 1652 е/3 від 21.10.2013 року вбачається, що на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_36 , даних додаткових методів дослідження, експерт зазначає, що порівнюючи судово-медичні дані про механізм заподіяння тілесних ушкоджень способом їх заподіяння, вказаним підозрюваним ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту (від 17.10.2013р.) з його участю, вважає, що зазначений спосіб більш ймовірний (а.кп. 148 т.2);

- № 1652 е/2 від 03.10.2013 року, - що на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_36 , даних додаткових методів дослідження, неповнолітнім ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту 03.09.2013 року, порівнюючи судово-медичні дані про механізм заподіяння тілесних ушкоджень способом їх заподіяння, вказаним підозрюваним ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту з його участю, вважає, що зазначений спосіб більш ймовірний. (а.кп. 3-4 т.2);

- із висновку експерта медика-криміналіста №615 МК від 18.10.2013 року вбачається, що пошкодження на шматку шкіри з лівої тьмяно-потилочної області голови від трупа ОСОБА_36 могло бути заподіяне представленим на експертизу фрагментом шлакоблока та не могло бути заподіяне представленою дерев`яною ніжкою від стільців (а.кп 129-133 т.2).

Таким чином, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як про це зазначено в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисників, колегією суддів не встановлено.
Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину, у тому числі його суб`єктивну та об`єктивну сторони. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції для підтвердження непричетності обвинувачених до вчинення інкримінованого злочину.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників з приводу призначення їм більш м`якого покарання за ст.121 ч.2 КК України, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження колегія суддів прийшла до висновку про вірність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ст.115 ч.2 п.п.7, 12 КК України та не знайшла підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників в частині перекваліфікації їх дій на ст.121 ч.2 України, оскільки їх вина у вчиненні інкримінованого їм злочину повністю підтверджена під час судового слідства.
Також, є не обґрунтованими апеляційні вимоги прокурора щодо м`якості призначеного покарання неповнолітнім обвинуваченим.
Колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як видно з оскарженого вироку суду від 25.01.2016р., при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинувачених для призначення справедливого покарання.
Так, судом враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу кожного винного, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності (а.кп.162, 163, 199, 200 т.2), скоїли злочин у неповнолітньому віці,

ОСОБА_6 негативно характеризуються за місцем навчання та місцем мешкання, не перебував на обліку в службі у справах дітей та відділу кримінальній міліції (а.кп.206 т.1; а.кп.159, 160, 165-171 т.2).

ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання та задовільно за місцем навчання, не перебував на обліку у службі у справах дітей та відділі кримінальній міліції (а.кп.201, 202, 204-208 т.2), часткове визнання ним вини, у зв`язку з чим прийшов до висновку щодо можливості застосування до нього положень ст.69 КК України.

Також, судом було враховано, що потерпілому шкода ними не відшкодована, думку самого потерпілого про обрання обвинуваченим суворого покарання, та суд прийшов до висновку про можливість призначення кожному покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи положення ст.66 КК України, що визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують покарання, являється перевагою суду, колегія суддів вважає, що зазначені обставини в оскарженому вироку, такі як скоєння злочину в неповнолітньому віці та часткове визнання ОСОБА_7 вини, внаслідок чого останній сприяв розкриттю злочину, є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Тому, колегія суддів, із врахуванням умов життя та виховання неповнолітнього ОСОБА_7 (а.кп.209-241 т.2), приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст.69 КК України (за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Також, колегія суддів вважає достатнім покарання, визначене судом у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст.115 ч.2 КК України, і відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , з урахуванням умов його життя та виховання (а.кп.204-248 т.1) виходячи з того, що він хоча і не визнав своєї вини, проте вчинив злочин уперше у неповнолітньому віці.
Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.
Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, колегія суддів уважає призначене обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження ними вчинення нових злочинів, та не знаходить підстав для призначення більш суворого покарання чи його пом`якшення. Тому, вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинувачених та їх захисників і з цих підстав не підлягають задоволенню, а оскаржений вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників обвинувачених: ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.115 ч.2 п.п.7, 12 КК України, залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в строк відбування покарання час їх попереднього ув`язнення з 02 вересня 2013 року до набрання вироком законної сили, тобто до 12 липня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженими у той самий строк з моменту вручення їм копії рішення суду.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3