Провадження № 11-кп/780/1038/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 12.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0003223 за апеляційними скаргами прокурора та обвинувачених на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, маючого на утримані малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше судимого: 29 березня 2011 року Совєтським районним судом АР Крим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., на підставі постанови Совєтського районного суду АР Крим від 15 липня 2011 року покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт; 14 жовтня 2011 року Совєтським районним судом АР Крим за ч.3 ст.185, ст. 71 КК України до 3 років 30 днів позбавлення волі, 13 листопада 2013 року звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 17 днів,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Мовчанівка Сквирського району Київської області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в силу ст.89 КК України судимості не маючого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

цим же вироком вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 07 серпня 2015 року близько 22 години на березі річки Рось в м. Біла Церква, неподалік будинку №14 по провулку 3-му Водопійному, під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу відбування ними раніше покарання у місцях позбавлення волі, виникла словесна перепалка, яка переросла в сварку, а в подальшому у бійку, під час якої ОСОБА_7 наніс декілька ударів по тілу ОСОБА_13 .

У подальшому, близько 23 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поряд із водостоковою трубою, що виступає з берега над річкою Рось, завів на неї ОСОБА_13 та штовхнув його у воду, після чого сам плигнув до нього та, схопивши руками ОСОБА_13 за одяг в області грудей, почав занурювати його голову під воду, щоб позбавити життя шляхом утоплення у воді.

Під час даних дій ОСОБА_13 чинив супротив вказаним діям ОСОБА_7 , так як мав фізичну перевагу. ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, наказав ОСОБА_8 , який перебував на березі, надати допомогу в утопленні ОСОБА_13

ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, підтримуючи протиправні дії ОСОБА_7 щодо ОСОБА_13 та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , схопив в районі тулуба та нижніх кінцівок ОСОБА_13 , чим, подолавши при цьому опір останнього, тримаючи вказану частину тіла його під водою, надав ОСОБА_7 допомогу у доведенні злочинного наміру на позбавлення життя ОСОБА_13 до кінця.

У свою чергу ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , тримаючи ОСОБА_13 в районі грудей, занурив голову останнього під воду і тримав на протязі декількох хвилин, доки ОСОБА_13 не перестав подавати будь-яких ознак життя.

У результаті спільних протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 настала смерть ОСОБА_13 на місці вчинення злочину від механічної асфіксії внаслідок утоплення у воді.

В апеляційних скаргах:
- прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через мякість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі; ОСОБА_8 визнати винним та засудити за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі, в решті вирок залишити без змін. Вимоги обґрунтовує тим, що, на його думку, оскаржуваний вирок є незаконним, оскільки при призначенні ОСОБА_7 покарання не було враховано його ставлення до вчиненого та не надано належної оцінки даним про його особу. Так, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 раніше судимий за корисливий злочин, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, після засудження він відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив новий особливо тяжкий умисний злочин, пов`язаний із посяганням на життя людини, що, на думку прокурора, свідчить про суспільну небезпечність його особи. Окрім того, на думку апелянта, не було враховано, що ОСОБА_7 має не зняту та не погашену судимість, яка утворює рецидив злочину та вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_8 , який не підтримує жодних зв`язків з рідними, веде антигромадський спосіб життя, систематично вживає алкогольні напої, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вину у вчиненні злочину не визнав, згідно висновку комісійної психолого-психіатричної експертизи давав не правдиві показання та весь час намагався перекласти вину на обвинуваченого ОСОБА_7 . На думку прокурора, поведінка обвинувачених свідчить про їх підвищену суспільну небезпечність, а тому призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості та не сприятиме їх виправленню і попередженню вчинення нових злочинів.

- обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись із вироком суду зазначає, що під час досудового розслідування на нього та свідків чинився тиск з боку працівників міліції, у зв`язку з чим він оговорив себе та ОСОБА_8 , але це не було взято до уваги судом першої інстанції. Також не взято до уваги, що в ході судового розгляду свідок ОСОБА_14 відмовився від своїх попередніх показань та вказав, що дав їх за домовленістю зі слідчим. Також апелянт зазначає, що свідок ОСОБА_15 вказав, що він погано бачить і приніс довідку від лікаря та просив долучити її, але про вказану довідку у вироку не вказано, тому показання вказаного свідка є сумнівними, оскільки не відомо, чи міг він бачити ті обставини, про які розповідав. Крім того, було залишено поза увагою, що понята під час слідчих дій були практикантом із міліції, що ставить під сумнів її об`єктивність, а іншого понятого суд взагалі не викликав. Також у медичній експертизі не вказано точного часу смерті потерпілого та під час судового розгляду не було досліджено інших альтернативних обставин, при яких могла настати смерть потерпілого. Обвинувачений зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували його вину, у зв`язку з чим він просить скасувати вирок суду першої інстанції і повернути провадження на повторний судовий розгляд для прийняття законного рішення.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд. Вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду не відповідає обставинам справи та винесений з численними порушеннями КПК України. Зокрема, зазначає, що працівниками правоохоронних органів щодо нього був застосований фізичний та психологічний тиск, і під час судового слідства бралися до уваги ті свідчення, які давалися ним під вказаним тиском, а дані безпосередньо в судовому засіданні були залишені без уваги. Також суд першої інстанції залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_14 . Не взято до уваги те, що в ході судового розгляду ОСОБА_7 вказав, що оговорив його внаслідок тиску, який чинили працівники міліції. Показання свідка ОСОБА_15 також були надані під тиском, так як даний свідок нічого не міг бачити, оскільки має поганий зір, а поняті при слідчих діях були практикантами в міліції та судово-медична експертиза нічого не вказує, хоча у нього були взяті зрізи нігтів.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених заперечував; обвинувачених, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, при цьому заперечували проти апеляційної скарги прокурора; захисників, які підтримали подані обвинуваченими апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши часткове судове слідство, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги обвинувачених підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим , тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинувачених за п.12 ч.2 ст.115 КК України, а саме як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачені свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнали та пояснили, що не вчиняли ніяких дій, направлених на спричинення смерті ОСОБА_13 . Оскільки у останнього була розсічена рана на обличчі та йшла кров, він захотів умитися і залишився біля річки, а вони пішли додому. Про загибель ОСОБА_13 дізналися від працівників міліції.

Колегія суддів з такими доводами обвинувачених не погоджується, оскільки їх винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: частково показаннями самих обвинувачених з приводу того, що перебуваючи у воді на відстані близько метра від берега між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відбувалася бійка, під час якої у річку заходив також ОСОБА_8 , який, взявши потерпілого за плече, намагався його заспокоїти; показаннями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив наявність конфлікту між ОСОБА_7 , та загиблим в його квартирі, а потім на річці, де ОСОБА_7 , перебуваючи з ОСОБА_13 у воді, кликав на допомогу ОСОБА_8 . Після утоплення ОСОБА_16 , ОСОБА_7 наказав ОСОБА_8 відштовхнути тіло від берега. По дорозі додому ОСОБА_17 жалкував про вчинене; показаннями свідка ОСОБА_14 , який підтвердив факт бійки ОСОБА_7 та ОСОБА_18 в денний час та біля річки. З річки поверталися вчотирьох, без загиблого; показаннями свідка ОСОБА_19 , яка була понятою при проведенні слідчих експериментів за участю обох обвинувачених 10.08.2015 року на березі річки Рось. Як ОСОБА_20 , так і ОСОБА_17 в присутності своїх захисників, прокурора, іншого понятого добровільно, без будь якого тиску показували та розповідали про обставини утоплення потерпілого; рапортом помічника начальника о/чергового МВМ Білоцерківського МВ від 08.08. 2015 року відповідно до якого о 09 годині 15 хвилин 08.08.2015 року надійшло повідомлення від невідомого про виявлення неподалік пляжу в річці Рось трупа /а.п.60/; протоколом огляду місця події від 08.08.2015 року з фототаблицями, відповідно до якого на березі р. Рось було виявлено труп ОСОБА_13 / а.п.61 66/; копією лікарського свідоцтва про смерть № 407 від 10.08.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_13 помер внаслідок утоплення у воді, занурення у воду та утоплення / а.п.106/; висновком судово медичної експертизи № 407 від 10.08.2015 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії внаслідок утоплення у воді. Крім вищеописаної механічної асфіксії, при судово медичній експертизі виявлені і інші тілесні ушкодження, які заподіяні тупими предметами й прямого причинного зв`язку з настанням смерті не мають; протоколом проведення слідчого експерименту 10.08.2015 року за участю ОСОБА_7 , який був переглянутий судом та під час якого останній в присутності захисника, понятих розповів про обставини події, яка відбулася 07.08.2015 року та показав яким чином штовхнув ОСОБА_18 з труби, а потім сказав ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , щоб витягли ОСОБА_18 з води. Оскільки останній погрожував, що буде топити всіх, він плигнув у воду і утримував шляхом тиснення на груди ОСОБА_18 у воді близько хвилини. ОСОБА_17 при цьому тримав ОСОБА_18 за ноги, щоб той не пручався. Коли він відпустив ОСОБА_18 , той почав обурюватися і тоді він знову повалив потерпілого під воду та утримував таким чином, а ОСОБА_17 тримав ОСОБА_18 за ноги. Після того, як ОСОБА_23 перестав пручатися, він зрозумів, що останній помер; протоколом проведення слідчого експерименту 10.08.2016 року за участю ОСОБА_8 , який в присутності захисника та понятих розповів та показав яким чином ОСОБА_7 топив ОСОБА_18 , а він намагався витягти останнього з води / а.п.99 101/; висновком судово медичної експертизи № 388-407 від 23 вересня 2015 року відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_13 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах, вказаних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.08.2015 року / а.п.110/.

Під час проведення судово психіатричної експертизи, ОСОБА_17 зазначав, що коли ОСОБА_24 занурював потерпілого у воду, то він, тримаючи за ноги потерпілого, намагався його відтягнути. У висновку експертизи зазначено, що ОСОБА_17 під час проведення слідчого експерименту періодично дає нещирі відповіді, намагається применшити ступінь своєї причетності до інкримінованих йому дій / а.п. 113 114/.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора на м`якість призначеного обвинуваченим покарання, то колегія суддів зазначає, що частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання визначено у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У частині 2 статті 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як слідує із матеріалів провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що він раніше судимий, за місцем проживання як особа характеризується посередньо, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Також встановлено обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, тому аргумент прокурора стосовно того, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не було враховано, що злочин вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння та те, що він має не зняту та не погашену судимість не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки у вироку як обтяжуючі покарання ОСОБА_7 обставини враховані перебування його в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину / т. 1 а.п. 199/.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, що він не підтримує зв`язків з рідними, веде антигромадський спосіб життя, характеризується негативно, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Та обставина, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності була врахована судом першої інстанції, оскільки в оскаржуваному вироку зазначено, що обвинувачений не має судимості в силу ст. 89 КК України.
З приводу апеляційних скарг обвинувачених слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З огляду на вимоги зазначеної статті заслуговують на увагу посилання обвинувачених на ту обставину, що в основу вироку необґрунтовано були покладені їх показання в якості підозрюваних та протокол одночасного допиту осіб на досудовому слідстві. Колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання на дані документи як на докази.

Разом з цим, суд вважає, що протоколи проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є належними та допустимими доказами, оскільки під час проведення даної слідчої дії обвинувачені не тільки розповідали про обставини вчинення кримінального правопорушення, а й показували як вчиняли певні дії.

Оскільки підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку посилання як на докази протоколи допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в якості підозрюваних, то посилання обвинувачених на застосування щодо них під час допиту фізичного та психологічного тиску не може бути взято до уваги, оскільки обставини провадження в подальшому встановлювалися в судовому засіданні.

Статтею 96 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Стосовно аргументів обвинувачених щодо неналежної оцінки судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , сто слід зазначити наступне.

Вказані свідки були допитані в судовому засіданні 19 січня 2016 року /т. 1 а.п. 139-144/.

Надані ними в судовому засіданні показання були критично оцінені судом та співставлені з тими, які надавалися ними на досудовому розслідуванні. Жодних фактів, які б свідчили, що вказані показання надавалися під тиском, встановлено не було. Зокрема, в матеріалах провадження наявна присяга свідка ОСОБА_15 / т.1 а.п. 55/; свідок ОСОБА_14 попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України /т. 1 а.п. 57-58/.

У зв`язку із викладеним, відсутні підстави для того, щоб вважати показання вказаних свідків неналежними та недопустимими доказами.

Посилання обвинувачених на зацікавленість свідків, які були практикантами в поліції та брали участь як поняті під час проведення слідчого експерименту не знайшли свого підтвердження.

Понятими, відповідно до вимог КПК України, можуть бути незаінтересовані особи. В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що поняті давали правдиві показання з приводу того, що відбувалося під час проведення слідчих дій, нічого від себе не додавали, разом з тим не зміг вказати, в чому саме полягала їх заінтересованість у вказаному провадженні.

Оскільки обсяг досліджуваних доказів та встановлення списку осіб, які підлягають виклику до суду, встановлюється сторонами як захисту, так і обвинувачення спільно під час попереднього судового засідання, не виклик іншого понятого для допиту в якості свідка не є порушенням, оскільки на цьому не наполягали сторони провадження.

Вказівка обвинуваченого ОСОБА_7 на відсутність у висновку експерта № 407 від 10 серпня 2015 року часу смерті потерпілого ОСОБА_13 заслуговує на увагу, однак даний недолік був усунутий колегією суддів шляхом допиту в судовому засіданні судово медичного експерта ОСОБА_25 , який пояснив, що смерть потерпілого ОСОБА_13 настала за 2 4 доби до моменту проведення судово медичної експертизи трупа.

Також під час допиту експерта були спростовані посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що смерть ОСОБА_13 могла наступити від інсульту, оскільки у останнього виявлені крововиливи. Експерт зазначив, що у потерпілого виявлені крововиливи травматичного характеру, які утворилися від ударів тупими предметами в область голови. Після утворення крововиливу потерпілий міг здійснювати активні дії.

Обвинувачений ОСОБА_7 також зазначає , що не було досліджено альтернативних версій причин смерті потерпілого. Однак слід відмітити, що судом першої інстанції було всебічно досліджено наданий обсяг доказів, критично їх оцінено та вірно встановлено фактичні обставини провадження.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий службова особа органу Національної поліції, яка уповноважена в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень. Оскільки слідчий є процесуально самостійною особою, він сам визначає обсяг процесуальних дій, необхідних для встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення, а тому вказівка ОСОБА_8 на не проведення експертизи зрізів нігтів не є такою, що ставить під сумнів належність досудового розслідування та судового розгляду.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому скасуванню він не підлягає.

Відповідно до матеріалів провадження, 10 серпня 2015 року до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня року, вказаний запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишений без змін. Окрім того, вказаним вироком, у відповідності до вимог ст. 72 КК України, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10 серпня 2015 року по 18 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З урахуванням вищенаведеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 19 травня 2016 року по 12 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинувачених - задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази протоколи допиту в якості підозрюваних та протокол одночасного допиту осіб на досудовому слідстві.

В решті вирок залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року, зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 18 травня 2016 року по 12 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

С У Д Д І :

___________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3