Дата документу Справа № 314/1964/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1407/16
Єдиний унікальний № 314/1964/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002010 16.12.2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 липня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь, Запорізької області, громадянки України, яка має середню освіту, непрацюючої, заміжньої, на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2015 року позбавленої батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 13.02.2003 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.307 ч.2,71 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі. 05.04.2006 року звільнена УДО на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 22 дні;
- 05.11.2009 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 15.08.2012 року Мелітопольським міським судом Запорізької за ст.309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. 21.08.2013 року на підставі постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звільнена від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку;
- 04.04.2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.185 ч.1 КК України до 80 (вісімдесят) годин громадських робіт;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не погоджується з призначеним вироком суду першої інстанції покаранням, просить апеляційний суд врахувати її щиросердне каяття у вчиненому, наявність захворювання ВІЧ, перебування на утриманні баби ОСОБА_13 , 1931 року народження, а також те що вона є багатодітною матір`ю та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнити її від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання обчислюється з дня фактичного затримання. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено - особисте зобов`язання.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.04.2016 року за ст.185 ч.1 КК України, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт постановлено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на залучення експерта у розмірі 460 гривень 80 копійок.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 16.12.2015 року, в ранковий час доби, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту в місця позбавлення волі, знаходячись біля магазину «Амстор» по вул. Бочарова в м. Запоріжжі, незаконно придбала у невстановленої особи пакунок, що містив в собі особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, помістила вищевказаний пакунок з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом собі до спідньої білизни та сіла до таксі, яке направилось до території Софіївської виправної колонії №55 УДПтС України в Запорізькій області. Після чого, 16.12.2015, приблизно о 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу в місця позбавлення волі, направилась на довгострокове побачення до свого чоловіка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії № 55 УДПтСУ в Запорізькій області, де під час поверхневого огляду службовими особами Софіївської виправної колонії №55 УДПтС України в Запорізькій області у ОСОБА_7 був виявлений пакунок з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, який в подальшому був вилучений, у встановленому законом порядку, службовими особами поліції.

Згідно з висновком експерта №1836 від 24.12.2015 року: «Надана на експертизу суха подрібнена речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 3,234 г, є особливо небезпечним наркотичним засобом. Зазначений особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса якого становить 3,105 в перерахунку на суху речовину.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирок ухвалений за процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнала себе винною у вчиненні злочину за обставинами зазначеними у вироку суду, а тому суд, в судовому засіданні зі згоди підсудної та інших учасників судового процесу, з`ясувавши добровільність їх позиції, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише дослідженням обставин, що характеризують особу обвинуваченої та допитом останньої, в ході якого вона визнала себе винною у повному обсязі.

Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів у місця позбавлення волі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи що фактичні обставини справи ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин та кваліфікація дій ОСОБА_7 перевірці апеляційним судом не підлягають. Також в цій частині вирок ОСОБА_7 не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої про надмірно суворе покарання, то, на думку колегії суддів, вони не заслуговують на увагу.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставини, як такі, що пом`якшують покарання, її щире каяття.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що вона повністю визнала свою вину та розкаялася, мають місце, але при цьому вони були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що вона є багатодітною матір`ю, необґрунтоване та суперечить матеріалам провадження, оскільки на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2015 року ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується повідомленням начальника служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області (т.1, а.п. 50).

Безпідставними є і посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на захворювання на ВІЧ та утримання баби ОСОБА_13 , 1931 року народження, оскільки вони не підтверджені жодними документальними даними на підтвердження цих обставин.

Таким чином суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене обвинуваченій покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості злочину, конкретним обставинам справи і є необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 50,65 КК України.

Приймаючи до уваги, що суд призначив ОСОБА_7 мінімальну міру покарання за ч.2 ст.307 КК України, судова колегія не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ст.ст.69,75 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженої ст. 307 ч. 2 КК України залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4