АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№11 - кп/796/651/2016 Головуючий першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Головуючий в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Вирок
Іменем України

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, щодо обвинуваченого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Казаровичі, Вишгородського району, Київської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_13 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року обвинуваченого ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти про зміну місця проживання та роботи.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 78 280 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за наступних обставин.

01.10.2015 року приблизно о 20 год. 40 хв., ОСОБА_10 керуючи автомобілем ДЕУ державний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по проїзній частині по вул. Милославська зі сторони вул. Закревського в напрямку проспекту Маяковського в м. Києві, навпроти будинку № 3 в порушення вимог п. п.2.3 п. «б» Правил дорожнього руху - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9 «а» - водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п. 12.3- у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного, для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , яка перебувала на проїжджій частині. В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_14 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, забійна рана голови; закрита травма хребта: компресійний перелом тіла 3 поперекового хребця, закрита травма кісток таза: переломи лонної та сідничної кісток справа, перелом крила здухвинної кістки справа, перелом бокової маси крижа справа зі зміщенням уламків, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, заступник прокурора м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 22.12.2015 щодо ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 є незаконним і підлягає скасуванню через незаконне звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України, адже на підставі цієї норми можливе звільнення від відбування покарання з випробуванням лише щодо осіб, які засуджуються до основного покарання у виді: виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. На підставі ст. 75 КК України не допускається звільнення від відбування додаткових покарань.

А тому, на думку прокурора, суд незаконно застосував положення ст. 75 КК України до призначеного обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, які не підлягали застосуванню.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за вказаним законом про кримінальну відповідальність, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується призначеного ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, правильність призначення якого оскаржується заступником прокурора м. Києва, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні основного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суспільну небезпечність, обставини і наслідки злочину, невжиття заходів до відшкодування заподіяної шкоди, відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також враховані обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов до вірного висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів необхідно призначити за вищевказаним злочином основне покарання у виді обмеження волі в межах санкції закону, за який він засуджений.

Перевіряючи вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_10 додаткового покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з врахуванням характеру допущених обвинуваченою ОСОБА_10 порушень вимог правил дорожнього руху, тяжкості наслідків, заподіяних обвинуваченим, думки представника потерпілого з приводу призначення покарання, при визначенні санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як альтернативного, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Не оскаржує фактично як в частині призначеного основного так і додаткового покарання вирок суду і заступник прокурора м. Києва, адже просить в разі скасування вироку, призначити таке ж покарання, як призначив суд першої інстанції, а тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про м`якість призначеного покарання є безпідставними.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від відбування покарання є слушними.

Так, дійшовши обґрунтованого висновку та належним чином вмотивувавши в мотивувальній частині вироку рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку звільнив обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування як основного так і додаткового покарання, чим і допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Адже, згідно вимог ч. 1 ст. 75 КК України та роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. « Про практику призначення судами кримінального покарання», на підставі ч. 1 ст. 75 КК України можливе звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Виходячи з наведеного, у відповідності до вимог ст. 413, 420 КПК України, в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інтонації Закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 на підставі ст. 75 КК України як від основного так і від додаткового покарання підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, яким обвинуваченого ОСОБА_10 з врахуванням конкретних обставин справи, тяжкості злочину та даних щодо особи винного, на підставі ст. 75 КК України належить звільнити від відбування основного покарання у виді 3 років обмеження волі з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

З а с у д и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в частині звільнення від відбування основного та додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України - скасувати.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_10 звільнити від відбування основного покарання у виді трьох років обмеження волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції і повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4