Суддя ОСОБА_1
№ 644/7988/16-к
1-в/644/1422/16
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2016 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ХВК ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_5 , 1976 року народження, який відбуває покарання у Харківській виправній колонії,

В С Т А Н О В И В :

Захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 посилаючись на те, що він відбув більшу частину призначеного йому строку покарання і під час відбування покарання своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, стягнень не має, за останній рік має одне заохочення, кінець строку покарання у засудженого 28 грудня 2016 року.

В судове засідання заявник ОСОБА_6 не прибула, звернулася до суду з заявою про розгляд клопотання в її відсутність, на клопотанні наполягала і просила його задовольнити.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав і просив суд прийняти до уваги, що він має матір похилого віку та двох дітей.

Представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечував і пояснив, що засуджений ОСОБА_5 дійсно у 2014 і 2015 роках двічі заохочувався правами начальника колонії за сумлінну поведінку та гарне ставлення до праці, але оголошені засудженому подяки фактично не були оцінкою його поведінки, а носили виключно заохочувальний характер. За час відбування покарання ОСОБА_5 характеризується посередньо, заходи виховного характеру відвідує не завжди, у спортивних заходах участі не приймає, вину у вчиненні злочину не визнав і своєю поведінкою та ставленням до праці до теперішнього часу своє виправлення не довів.

Прокурор також проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вважав, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений ще не довів свого виправлення і подальше відбуття ним призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі є цілком доцільним.

Вислухавши прокурора, представника ХВК, засудженого, вивчивши матеріали особової справи останнього, оцінивши надані докази, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 20.07.2012 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та за сукупністю вироків засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року та у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України засудженому було зараховано у відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.02.2012 року до 21 .09.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування засудженим покарання 09 лютого 2012 року, кінець строку 28 грудня 2016 року.

Як вбачається з особової справи засудженого він має п`ять не погашених судимостей за вчинення виключно умисних тяжких та особливо тяжких злочинів і на теперішній час відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого під час іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і систематичне вчинення ним тяжких злочинів.

Суд зазначає, що засуджений раніше вже двічі засуджувався судом до умовного покарання у вигляді позбавлення волі, але знову вчиняв умисні тяжкі злочини протягом іспитового строку за попереднім вироком.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким» головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі, а добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, упродовж терміну відбування покарання у Харківській виправній колонії він характеризувався посередньо, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні, заплановані заходи по програмі виховного впливу відвідує не завжди. Наведене підтверджується останньою характеристикою засудженого від 15 жовтня 2015 року (особова справа т. 2, а.с. 132).

Протягом останніх півтора року жодних заохочень засудженому оголошено не було, раніше оголошені йому у 2014 і 2015 роках подяки, були оголошені за загально задовільну поведінку засудженого під час відбування покарання, а фактично за недопущення ним порушень режиму відбування покарання, і носили виключно заохочувальний характер.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд вважає, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи засудженого не свідчать про те, що він впевнено став на путь виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст.81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , 1976 року народження, відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1