ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.16 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Синельниково Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого: вироком Люботинського міського суду Харківської області від 26.12.2012 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України до 7 років позбавлення волі; вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13.08.2013 року за ч.3 ст.185 КК України до 7 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань за наступних обставин.

ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.04.2012р.

В період часу 21.01.2012р., 23.09.2013р., 30.12.2013р., 23.02.2015р., 17.08.2015р., 08.08.2016р. по теперішній час ОСОБА_5 відбуває покарання в Диканівській виправній колонії (№ 12), де постійно порушує режим відбування покарання та розпорядок дня, за що має 44 (сорок чотири) дисциплінарних стягнень, з них один раз поміщувався в карцер, 7 (сім) разів поміщувався в дисциплінарний ізолятор та один раз поміщувався в приміщення камерного типу, адміністрацією установи не заохочувався.

Адміністрацією колонії характеризується негативно, у відношенні до представників адміністрації колонії допускає випадки неввічливої поведінки та не виконує вимоги, встановлені законодавством України.

Незважаючи на вжиті заходи виховного характеру і дисциплінарного впливу на засудженого ОСОБА_5 , останній належних висновків для себе не зробив, продовжував порушувати встановлений режим відбування покарання. Враховуючи те, що до засудженого ОСОБА_5 були вжиті всі заходи виховного характеру і дисциплінарного впливу, але вони позитивних результатів не мали і тому за порушення режиму тримання, що виразилося в невиконанні встановлених законодавством вимог персоналу установи та нетактовна поведінка до представників адміністрації, 11.03.2015р. засуджений ОСОБА_5 покараний правами начальника установи, шляхом переведення ОСОБА_5 до приміщення камерного типу строком на один місяць згідно постанови про перевід засудженого до приміщення камерного типу від 11.03.2015р.

Відповідно до подання щодо зміни умов тримання засудженого шляхом переведення його до приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки, погодженого головою спостережної комісії Червонозаводської районної ради м. Харкова 12.10.2015р. та начальником управління ДПтСУ в Харківській області 15.10.2015р., а також відповідно до наряду ДПтС України №2/3/1-6985/25-15 від 10.12.2015р. засуджений ОСОБА_5 16.01.2016р. у зв`язку із тим, що він є злісним порушником установленого порядку відбування покарання переведений для відбування покарання до приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки, а саме до приміщень камерного типу сектору максимального рівня безпеки при Чортківській установі виконання покарань (№26), у якій запроваджено більш суворий режим тримання.

За час відбування покарання у Чортківській виправній колонії УДПтС України у Тернопільській області (№26) ОСОБА_5 продовжив порушувати встановлений режим утримання, за що на нього накладено 7 (сім) дисциплінарних стягнень.

08.08.2016р. засуджений ОСОБА_5 прибув для подальшого відбування покарання в Диканівську виправну колонію УДПтС України в Харківській області (№ 12), після чого продовжив порушувати режим тримання, за що тричі на нього накладено стягнення правами начальника колонії, а саме: 01.09.2016р., 03.09.2016р. та 06.09.2016р.

07.09.2016р. в 09.30 години у розташуванні камери № 4 дільниці посиленого контролю Диканівської виправної колонії № 12, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Лелюківська, 1, у присутності начальника дільниці посиленого контролю ОСОБА_6 , ДПНК Диканівської ВК №12 ОСОБА_7 , фельдшера медичної частини Диканівської ВК №12 ОСОБА_8 , а також в присутності засудженого ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_10 , засудженому ОСОБА_5 , запропоновано разом із засудженими, приступити до виконання чергування відповідно до затвердженого графіку чергових чергувань та прибирати в камері № 4 дільниці посиленого контролю, а саме: підмести та помити підлогу. При цьому засуджений ОСОБА_5 був забезпечений прибиральним інвентарем (відро з водою, ганчірка, швабра, віник, совок, гумові рукавички), одягнений і взутий по сезону, на стан здоров`я не скаржився. Однак, засуджений ОСОБА_5 в категоричній формі відмовився приступити до виконання прибирання, мотивуючи свою відмову тим, що прибирання принижує його людську гідність.

Одночасно начальником дільниці посиленого контролю ОСОБА_6 ОСОБА_5 роз`яснені вимоги ст. 391 КК України, ст. ст. 107, 118, 132 КВК України, після чого повторно запропоновано приступити до прибирання, на що останній знов відповів категоричною відмовою. Свою відмову виконати чергування засуджений ОСОБА_5 мотивував тим, що дана робота принижує його людську гідність. Далі, засуджений ОСОБА_5 був оглянутий фельдшером медичної частини колонії, який за результатами огляду надав довідку, в якій вказано: «здоров, працездатний, виконувати роботи по благоустрою території та місць позбавлення волі може».

Того ж дня, а саме 07.09.2016р. об 10.30 годині та 11.30 годині засудженому ОСОБА_5 повторно запропоновано приступити до прибирання в камері № 4 дільниці посиленого контролю установи в присутності вищевказаних осіб, однак ОСОБА_5 повторно в категоричній формі, не зважаючи на повторне доведення до його відома положень вказаних норм законодавства, відмовився приступити до виконання прибирання, мотивуючи свою відмову тим, що прибирання принижує його людську гідність.

Своїми протиправними діями, засуджений ОСОБА_5 порушив вимоги п.29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, де зазначено, що засуджені до позбавлення волі зобов`язані утримувати в чистоті службові житлові приміщення, в установленому порядку виконувати роботи по впорядкуванню місць позбавлення волі і прилеглих до них територій. До цих робіт засуджені залучаються, як правило, в порядку черги, в неробочий час і не більше ніж 2 години в день.

Таким чином, засуджений ОСОБА_5 , діючи умисно, порушив вимоги режиму відбування покарання протягом року, як на нього було накладено стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), а саме відкрито тричі відмовився виконувати вимоги представника адміністрації виправної установи, який мав право пред`явити таку вимогу. В свою чергу засуджений ОСОБА_5 був зобов`язаний і міг виконати, але умисно не виконав вимоги представника адміністрації виправної установи. В тому числі, своєю поведінкою ОСОБА_5 подає негативний приклад іншим засудженим.

У всіх випадках відмови засудженого ОСОБА_5 від виконання законних вимог представників адміністрації, співробітники Диканівської ВК № 12 доводили до відома засудженого ОСОБА_5 вимоги ст.ст. 107, 118, 132 КВК України, а також вимоги ст. 391 КК України і попереджали про кримінальну відповідальність у разі його відмови виконати законні вимоги представників адміністрації.

Таким чином, засуджений ОСОБА_5 злісно не виконував законні вимоги представників адміністрації Диканівської ВК № 12, чим протидіяв здійсненню їх функцій, спрямованих на виправлення, перевиховання та ресоціалізацію засуджених. Крім того, засуджений ОСОБА_5 грубо порушив п. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також ст. 107 КВК України.

Дані факти свідчать про затяте небажання засудженого ОСОБА_5 встати на шлях виправлення і перевиховання, а допущені ним порушення відбування покарання, стягнення за які не знято або не погашено в установленому порядку, слід вважати злісними.

Згідно ст. 133 Кримінально-виконавчого кодексу України злісним порушником встановленого порядку відбування покарання є засуджений, який не виконує законних вимог адміністрації, необґрунтовано відмовляється від праці (не менше трьох разів протягом року), також скоїв протягом року більше трьох інших порушень режиму відбування покарання, за кожне з яких ухвалою начальника колонії було накладено стягнення, які достроково не знято або не погашено в установленому законом порядку.

24.09.2016р. між прокурором Харківської місцевої прокуратури №5, якому на підставі ст. 37 КПК України, надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0002167та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України. Сторони узгодили покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13.08.2013 року визначити остаточне покарання у вигляді 1 року 10 місяців позбавлення волі. При цьому ОСОБА_5 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, дав згоду на його призначення.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

ОСОБА_5 вчинив даний злочин в період відбування покарання, призначеного за вироком Рівненського міського суду Ріненської області від 13.08.2013р., за який його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 7 років позбавлення волі. Станом на день даного судового розгляду ОСОБА_5 відбув за попереднім вироком 5 роки 5 місяців 23 дні, залишилось 1 рік 6 місяців 7 дні.

Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений за ст.391 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13.08.2013 року визначити остаточне покарання у вигляді 1 року 10 місяців позбавлення волі.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.472 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах встановлених в санкції частини статі Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставину, яка пом`якшує покарання.

Обвинувачений раніше судимий. Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочину.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості, від 24.09.2016 року, була укладена добровільно, вона відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 порушив вимоги режиму відбування покарання, а тому ці його дії кваліфікує за ст. 391 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

З метою забезпечення виконання вироку відносно обвинуваченого, підлягає обранню запобіжний захід.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 126, 314, 373, 374, 472, 474 та 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 24.09.2016р. між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , про визнання винуватості.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24.09.2016р. покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13.08.2013 року та остаточно призначити покарання у вигляді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з 28.09.2016р.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Роз`яснити обвинуваченому та його захиснику право звернутися з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення з 28.09.2016р. по день набрання даним вироком законної сили.
Речові докази: всі документи визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1