Справа № 159/1273/16-к Провадження №11-кп/773/540/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000907 від 29.07.2015 за апеляційною скаргою прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, неодружений, згідно з ст.89 КК України не судимий, -

засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно з ст.76 КК України обов`язки: повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, а також періодично з`являтиметься для реєстрації у дану інспекцію.

Крім того, ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч.2 ст.185 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому змінено із тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків з`являтись на виклик суду та не залишати місце проживання без дозволу суду.

Звільнено ОСОБА_8 з-під варти в залі судового засідання.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 19.01.2016 близько 16:00 год., перебуваючи на першому поверсі інфекційного відділення Ковельської ЦРЛ, що по вул. О.Пчілки, 4, в м. Ковелі, шляхом відкриття ключем замка вхідних дверей, проник до гардеробної кімнати медичного персоналу, яка використовується для схову майна, де з жіночої сумки, що знаходилась у шафі, таємно викрав гаманець, вартістю 212,5 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 170 грн., банківська картка «ПриватБанк», яка не становить матеріальної цінності, що належні ОСОБА_11 , чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 382,5 грн.

Він же, перебуваючи у цьому ж місці, з жіночої сумки, що знаходилась у шафі, таємно викрав гаманець, вартістю 227,5 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 400 грн., банківські картки «Авальбанк» та «ОщадБанк», які не становлять матеріальної цінності, що належали ОСОБА_12 , чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 627,5 грн.

Він же, перебуваючи у цьому ж місці, з жіночої сумки, що знаходилась у шафі, таємно викрав гаманець, вартістю 256 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 70 грн., банківська картка «ОщадБанк», яка не становить матеріальної цінності, що належні ОСОБА_13 , чим завдав зазначеній потерпілій майнової шкоди на загальну суму 326 грн., а всім потерпілим - на загальну суму 1336 гривень.

Він же, 10.02.2016 близько 14:40 год., перебуваючи у приміщенні адміністрації Ковельського госпрозрахункового ринку, що по вул. Брестська, 2 в м. Ковелі, через незамкнені вхідні двері проник до службового кабінету, де зі столу повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» GT S3650, вартістю 479 грн. з SIM карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 10 грн., що належить ОСОБА_14 , чим завдав даній потерпілій майнової шкоди на загальну суму 489 грн..

Разом з тим, згідно з мотивувальної частини вироку суду, з обвинувачення ОСОБА_8 виключено епізоди крадіжок за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку із ненаданням доказів його винуватості.

Зокрема, в першій половині липня 2015 року ОСОБА_8 шляхом підбору ключа, проник до гаражного приміщення, що по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав болгарки марок «DVT»та «Odverk», вартістю 1100 грн. та 550 грн. відповідно, спричинивши потерпілій ОСОБА_15 , майнову шкоду на загальну суму 1650 грн.

Він же, 05.02.2016 близько 16:30 год., перебуваючи на першому поверсі Ковельської КДЮСШ імені Є.Кондратовича, що по бульвару Лесі Українки, 9, в м. Ковелі, через незамкнені вхідні двері проник до гардеробного приміщення, де з шафи, яка використовується для схову майна, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» S5380, вартістю 1500 грн., з SIM карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 10 грн., з флеш-карткою, вартістю 100 грн., який належав неповнолітній потерпілій ОСОБА_16 , чим завдав ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 1610 грн..

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Посилається на те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що обвинувачений не вчиняв крадіжки у потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , тому висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження достатньо доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 у скоєнні даних злочинів.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_8 характеризується негативно, вчиняв різного роду адміністративні правопорушення, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності та двічі звільнявся від покарання на підставі ст.75 КК України. Незважаючи на ці обставини, він на шлях виправлення не став та знову продовжив злочинну діяльність. Також судом не враховано позиції потерпілих.

Таким чином, призначене покарання та звільнення від його відбування, не відповідає вимогам ст.50 КК України.

У запереченні обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок щодо нього залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, об`єктивно розглянув кримінальне провадження щодо нього та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення. В тому числі суд правильно дійшов висновку про необхідність виправдання його по епізодах крадіжок у потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , оскільки він даних злочинів не вчиняв. Також суд призначив йому покарання відповідно до вимог закону та обґрунтовано дійшов висновку про звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.2 ст.368 КПК України, якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у п.п.1-8 цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

А відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 цього Кодексу, якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення у вчиненні щодо потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, а щодо потерпілої ОСОБА_19 ч.2 ст.185 КК України.

Згідно мотивувальної частини вироку суду, в діях ОСОБА_8 по епізодах крадіжок в потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вбачається склад злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а епізоди крадіжок в потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 були виключені з обвинувачення ОСОБА_8 у зв`язку з ненаданням доказів його винуватості.

Разом з тим, в резолютивній частині вироку ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України, а також виправдано його за ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, з резолютивної частини вироку неможливо зрозуміти рішення місцевого суду по епізодах крадіжок щодо потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ч.3 ст.185 КК України.

Мотивувальна частина оскаржуваного вироку не відповідає резолютивній, отже суд першої інстанції допустив істотні суперечності у своєму вироку, що згідно з ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Оскільки апеляційним судом виявлено істотні порушення кримінального процесуального кодексу, які перешкодили суду першої інстанції прийняти законне та обґрунтоване рішення, і такі порушення не може самостійно усунути суд апеляційної інстанції, а тому вирок щодо ОСОБА_8 відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що судове рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону із призначенням нового розгляду, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції відповідно до вимог даної статті не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді слід усунути зазначені порушення кримінального процесуального законодавства, ретельно з`ясувати всі обставини кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, і залежно від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Апеляційний суд згідно з ч.1 ст.419 КПК України вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_20 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Обрати ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: