Єдиний унікальний № 500/783/15-к
Провадження № 1-кп/500/49/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
22 червня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000039, на підставі угоди про визнання винуватості за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, 2014 р.н., інспектора прикордонної служби 3 категорії військової частини НОМЕР_1 , старшини, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,

встановив:
У військовій частині НОМЕР_1 , дислокованій у АДРЕСА_3 , з 2008 року проходить військову службу старшина ОСОБА_5 , якого відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07 листопада 2012 року № 241 ОС було призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора відділення активних заходів по боротьбі з наркотрафіком мобільної прикордонної застави «Ізмаїл» військової частини НОМЕР_1 .

28 жовтня 2014 року об 11:00 годині на території військової частини НОМЕР_1 командиром цієї частини полковником ОСОБА_6 під час шикування особового складу цієї частини, до особового складу, в тому числі і до старшини ОСОБА_5 доведено наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 жовтня 2014 року № 209 ВВ «Про відрядження», відповідно до якого старшина ОСОБА_5 повинен був вибути о 14:00 годині 29 жовтня 2014 року у розпорядження начальника оперативно-військових відділів у АДРЕСА_1 .

Однак старшина ОСОБА_5 , порушуючи статті 11, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про обов`язок виконати наказ командира, будучи інформованим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ, 28 жовтня 2014 року об 11:00 годині в АДРЕСА_3 , відкрито відмовився його виконати і в подальшому без поважних причин 29 жовтня 2014 року у розпорядження начальника оперативно-військових відділів не вибув.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 402 КК України за кваліфікуючими ознаками непокора, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав себе винуватим у вчиненні зазначеного злочину та пояснив, що він 28.10.2014 р. дійсно відмовився виконати наказ начальника за сімейними обставинами, а також у зв`язку з незадовільним станом його здоров`я, однак потім медогляд підтвердив, що зі здоров`ям у нього все гаразд, на теперішній час він усвідомив свою помилку, продовжує служити, готовий виконувати подальші накази. У вчиненому щиро розкаюється, просив затвердити укладено між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

22 червня 2016 року під час судового розгляду даного кримінального провадження між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, у присутності захисника ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, та надана суду у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

За умовами вказаної угоди від 22.06.2016 р. прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язків обвинуваченого щодо беззастережного визнання винуватості, щиро покаятися, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 402 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в доход держави строком на один рік. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд також погоджується з кваліфікацією його дій за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК в редакції 2001р., який згідно ст.12 КК в редакції 2001 р., є злочином середньої тяжкості, санкцією ч.1 ст. 402 КК в редакції 2001 р. передбачене покарання, у тому числі, у виді службового обмеження на строк до двох років.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені йому п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

У судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаялася в його вчиненні, суд також враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 по службі та в побуті характеризується позитивно, те, що у нього на утриманні знаходиться одна малолітня дитина, а також те, що у нього відсутні обставини, що обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, і призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 червня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України в редакції 2001 р., та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в доход держави строком на один рік.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1