Справа № 591/1898/16-к
Провадження № 1-кп/591/244/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2016 року м.Суми
Зарічний районний суд м.Суми в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Суми угоду про визнання винуватості від 10.06.2016 року в кримінальному провадженні за № 0000192 від 11.08.2014 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Землянка Глухівського району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину (1999 р.н.), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 25.03.2014, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді механіка-водія 6 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільненого в запас 22.01.2016 у зв`язку з вислуженням встановлених строків військової служби під час мобілізації, солдата запасу,

РНОКПП: НОМЕР_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію» солдат ОСОБА_5 25 березня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та в той же день направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, який почав діяти з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України та триває до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16,127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Установлено, що 16 червня 2014 року солдат ОСОБА_5 убув у короткострокову відпустку за сімейними обставинами терміном на 3 (три) доби.
19 червня 2014 року солдата ОСОБА_5 було госпіталізовано до Глухівської ЦРЛ, а 4 липня 2014 року відповідно до довідки з Глухівської ЦРЛ №152 від 4 липня 2014 року останнього виписано з відділення, у зв`язку з цим ОСОБА_5 був зобов`язаний повернутися до військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , для подальшого проходження військової служби.
У відповідності до вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з лікування.

У такий спосіб солдат ОСОБА_5 , отримавши 4 липня 2014 року виписку з лікувального закладу, повинен був повернутись 7 липня 2014 року до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжити виконання обов`язків військової служби.

Однак, 7 липня 2014 року солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для повернення на службу, не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Під час незаконної відсутності у військовій частині ОСОБА_5 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, постійно перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , нікуди не відлучаючись, займаючись домашнім господарством, тобто справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
11 січня 2016 року солдат ОСОБА_5 усвідомивши протиправність своїх дій, добровільно з`явився до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 6 від 11.01.2016 останній відданий як такий, що повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.
Отже, солдат ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 7 липня 2014 року по 10 січня 2016 року включно.
У подальшому, наказом командира 27 реактивного артилерійського полку від 11 січня 2016 року № 2 (по особовому складу) солдата ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас, а з 22 січня 2016 року останнього виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.
Таким чином, колишній солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу на посаді механіка-водія 6 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та зобов`язаний повернутися до розташування військової частини після лікування, без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин, в період з 7 липня 2014 року по 10 січня 2016 року включно, був безпідставно відсутній на місці служби тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України ( в редакції чинної до 05.03.2015), а саме : нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в ч. 2 ст. 407 КК України,чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
10.06.2016 року між прокурором та обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 407 КК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої :
- обвинувачений ОСОБА_5 добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззастережно визнає свою винуватість у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, а саме в тому, що він діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та зобов`язаний повернутися до розташування військової частини після лікування, без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин, в період з 7 липня 2014 року по 10 січня 2016 року включно, був безпідставно відсутній на місці служби тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України ( в редакції чинної до 05.03.2015), а саме : нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в ч. 2 ст. 407 КК України;
- зобов`язується дати повні та достовірні покази під час судового розгляду угоди про визнання винуватості, відповідати на всі поставлені запитання та не може замовчувати факти вчиненого ним кримінального правопорушення.

Сторони погоджуються , з врахуванням активного сприяння ОСОБА_5 щодо розкриття злочину органами досудового розслідування у кримінальному провадженню щодо нього, його щире каяття, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність шкоди, утримання однієї неповнолітньої дитини (1999 р.н.), відсутність обставин, які обтяжують покарання останнього, характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого розгляду судового провадження, на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення п.п.1-4 ч.4 ст. 474, п.1 ст.394, п.1 ч. 3 ст. 424, ст.476 КПК України; укладення угоди сторонами є добровільним. Умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК України; правова кваліфікація, яка є вірною, передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні дані щодо неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань; наявні підстави для визнання винуватості».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам матеріального та процесуального закону і її слід затвердити.
Керуючись ст.ст.370, 374, 475 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 10 червня 2016 року між прокурором та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 407 КК України.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст.407 та призначивши йому покарання за правилами ст. 69 КК України: у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м.Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченим вирок може бути оскаржений виключно з підстав, зазначених в п. 1 ч.4 ст.394 КПК України.
Прокурором вирок може бути оскаржений виключно з підстав, зазначених в п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1