Справа № 314/6310/14-к
Провадження № 1-кп/314/11/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Вільнянськ 11 листопада 2016 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

провівши судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, навчається у ДНЗ "Вільнянський професійний ліцей", не одруженого, проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України,

в с т а н о в и в :
24 серпня 2014 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи мотоциклом "КМЗ ДНЕПР 11" р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вул.Леніна в с.Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області, з боку с.Грізного в напрямку с.Солоного, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , спричинивши йому відкритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини, закритий перелом правої малогомілкової кістки на межі середньої третини зі зміщенням кісткових фрагментів, рани на рівні переломів, садна на правій гомілці, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя; тим самим ОСОБА_4 опинився у небезпечному для життя стані, в якому він внаслідок безпорадного стану був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи це, був зобов`язаний згідно п.2.10.г "Правил дорожнього руху України", вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілого до лікувального закладу.

Незважаючи на це, ОСОБА_6 , який був зобов`язаний після дорожньо-транспортної пригоди піклуватися про потерпілого, маючи об`єктивну можливість для цього, заходів, спрямованих на надання ОСОБА_4 допомоги не прийняв: самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до інших осіб не звернувся, а покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 , обвинувачений за ч.1 ст.135 КК України, свою вину в цьому обвинуваченні не визнав. Суду з приводу цього обвинувачення ОСОБА_6 пояснив, що коли він їхав по дорозі на мотоциклі, то відчув удар; він зупинив мотоцикл, і коли підійшов назад, то побачив потерпілого, який намагався піднятися і кричав на нього, нецензурно лаявся, при цьому був у стані алкогольного сп`яніння; оскільки потерпілий поводив себе неадекватно, не став залишатися біля нього, а "швидку допомогу" не викликав, оскільки бачив, що цього не треба, потерпілий поводив себе агресивно, і за його виглядом допомоги він не потребував.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини за обвинуваченням у завідомому залишенні потерпілого у небезпеці, його вина у вчиненні цього злочину повністю доведена доказами, наданими стороною обвинувачення.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що 23.08.2014 року, приблизно о 01-00, він йшов по вул.Леніна в с.Новогупалівка до свого будинку, побачив, що в його сторону рухається транспортний засіб, потім розгледів, що це мотоцикл з коляскою; він намагався уникнути зіткнення, але його збило коляскою, після удару він нічого не пам`ятає; не заперечує, що був у стані алкогольного сп`яніння.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що в ніч на 23.08.2014 року він дав ОСОБА_6 мотоцикл, щоб той покатався, а коли той повернувся, повідомив, що збив людину, людина жива. Далі, як пояснив ОСОБА_9 , він разом із ОСОБА_6 поїхали на мотоциклі додому, при цьому він бачив потерпілого, повз якого вони проїзжали, він сидів на дорозі на проїжджій частині.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.08.2014 року (а.с.60-63), на лівій смузі руху по вул.Леніна в с.Новогупалівка в напрямку с.Грізне мається пляма речовини бурого кольору, яка виступає на вказану смугу руху.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 24.08.2014 року (а.с.67-72), на мотоциклі свідка ОСОБА_9 "КМЗ ДНЕПР 11" виявлені пошкодження у вигляді відсутності скла правого вказівника повороту та габаритного вогню на крилі бокового причепу з переднього боку.

Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_4 від 08.10.2014 року (а.с.94-96), у нього виявлені тілесні ушкодження відкритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини, закритий перелом правої малогомілкової кістки на межі середньої третини зі зміщенням кісткових фрагментів, рани на рівні переломів, садна на правій гомілці, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя.

Згідно висновку комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи від 23.05.2016 року (а.с.202-213), в момент зіткнення потерпілий ОСОБА_4 розташовувався у вертикальному чи близькому до нього положенні, переднею поверхнею тіла до транспортного засобу. Механізм травмування потерпілого був наступним: первинний контакт із транспортним засобом відбувся у праву гомілку ОСОБА_4 в цей момент утворилися переломи правих велико- та малогомілкових кісток, рани та садна правої гомілки. Після цього за рахунок травматичної дії нижче центру ваги потерпілого відбулося переміщення його тіла проти напрямку руху транспортного засобу. В цей момент відбувся контакт надлобковою ділянкою передньої черевної стінки потерпілого (із утворенням рани) із крилом бокового причепу у ділянці вказівника повороту та габаритного вогню. При цьому відбулася ротація (обертання) тіла потерпілого у фронтальній площині в напрямку справа наліво за ходом годинникової стрілки. Після цього відбулося падіння ОСОБА_4 на покриття лівою бічною поверхнею тіла та переміщення по ньому. В цій фазі травмування на тлі потерпілого утворилися садна в ділянці лівої тім`яної ділянки голови, лівого ліктьового суглобу та лівої стопи.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 , даючи показання у судовому засіданні, не заперечував факт дорожньо-транспортної пригоди і наїзд на потерпілого мотоциклом під час керування ним на швидкості приблизно 40 км/год, не заперечував, що бачив, як після неї потерпілий намагався підвестися, але це йому не вдавалося, і що він залишив його у такому вигляді на проїжджій частині.

Аналіз доказів, досліджених судом, свідчить, що ОСОБА_6 скоїв наїзд на потерпілого, керуючи мотоциклом, при цьому мав місце жорсткий контакт з потерпілим, який був очевидний для обвинуваченого, внаслідок чого ОСОБА_4 були завдані небезпечні для життя тілесні ушкодження; після ДТП ОСОБА_6 бачив, що потерпілий не може підвестися, але ніяких заходів для надання йому допомоги не вжив, поїхав з місця пригоди, залишивши безпорадного потерпілого на проїжджій частині дороги у темну пору доби. Ті обставини, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе неадекватно, не звільняли ОСОБА_6 від обов`язку надати допомогу, а навпаки, явно та очевидно свідчили про ще більшу необхідність надати її потерпілому; при цьому ОСОБА_6 не був обмежений у можливості викликати карету "швидкої допомоги", або звернутися за допомогою до інших осіб, але не зробив й цього.

Ніяких доказів, які б спростовували ці обставини, сторона захисту суду не надала.

Таким чином, під час судового розгляду доведено, що ОСОБА_6 завідомо залишив у небезпеці ОСОБА_4 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості через це вжити заходів до самозбереження, при тому, що обвинувачений був зобов`язаний, згідно положень "Правил дорожнього руху", піклуватися про потерпілого, і мав змогу надати таку допомогу.

Крім того, ОСОБА_6 був обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Так, ОСОБА_6 був обвинувачений у тому, що він 24 серпня 2014 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, керуючи мотоциклом "КМЗ ДНЕПР 11" р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вул.Леніна в с.Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області, з боку с.Грізного в напрямку с.Солоного, а назустріч йому на тій же ділянці вулиці рухався ОСОБА_4 . Згідно висновків сторони обвинувачення, ОСОБА_6 при цьому порушив вимоги пп.2.1.а, 2.3.г, 12.3 "Правил дорожнього руху України", відповідно до яких:

п.2.1 "Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії";

п.2.3 "Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: …г) під час руху на мотоциклі і на мопеді бути в застебнутому мотошоломі…";

п.12.3 "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди",

внаслідок чого, рухаючись на мотоциклі в районі ЛЕП № 56, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_4 та уникнути наїзду на нього, відповідних заходів аж до зупинки транспортного засобу не вжив, і скоїв наїзд на ОСОБА_4 , спричинивши йому відкритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини, закритий перелом правої малогомілкової кістки на межі середньої третини зі зміщенням кісткових фрагментів, рани на рівні переломів, садна на правій гомілці, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя.

Прокурором в цій частині обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Підтримуючи обвинувачення в цій частині, сторона обвинувачення, окрім досліджених судом показань потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_9 , висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_4 , протоколів огляду місця події та транспортного засобу, на доведення вини обвинуваченого надала суду докази:

протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2014 року (а.с.78-80) з потерпілим ОСОБА_4 ;

протокол додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.09.2014 року з участю ОСОБА_6 (а.с.81-84);

висновок судової автотехнічної експертизи № 622/14 від 08.10.2014 року (а.с.89-92), згідно якого у діях ОСОБА_6 як водія мотоцикла вбачається невідповідність п.12.3 "Правил дорожнього руху України", яка перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП; в даній дорожно-транспортній ситуації ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного вживання заходів гальмування керованого ним транспортного засобу.

Аналізуючи зазначені докази, суд вбачає, що дані, отримані при проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_4 та при проведенні додаткового огляду місця події з участю ОСОБА_6 , були застосовані як вихідні дані при проведенні судово-автотехнічної експертизи від 08.10.2014 року; при цьому дані про швидкість і напрямок руху мотоцикла, його розташування відносно елементів дороги в момент зіткнення, можливість виявлення пішохода на дорозі були взяті експертом виключно з протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з участю ОСОБА_6 , оскільки потерпілий ОСОБА_4 пояснити ці дані під час слідчого експерименту не зміг, і відповідний протокол від 05.09.2014 року є в цій частині неінформативним.

Зі змісту протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригод з участю ОСОБА_6 (а.с.81-84) вбачається, що під час цієї слідчої дії той за пропозицією слідчого відтворював свої дії безпосередньо перед моментом та в момент дорожньої транспортної пригоди, відтворював обстановку та обставини цього ДТП, що супроводжувалося проведенням певних досліджень та випробувань. Тобто, фактично замість слідчої дії огляду (ст.237 КПК України), слідчий провів іншу слідчу дію слідчий експеримент (ст.240 КПК України), який має інше правове регулювання та порядок проведення, аніж огляд.

Крім того, зі змісту цього ж протоколу вбачається, що на момент проведення цієї слідчої дії ОСОБА_6 не мав процесуального статусу ані свідка, ані підозрюваного, йому не роз`яснювалися відповідні процесуальні права, передбачені ст.ст.18, 42, 66 КПК України, у т.ч. право на відмову від самовикриття у вчиненні злочину, та право на захисника (адвоката); при тому, що зазначена слідча дія вже перед її початком передбачала отримання від ОСОБА_6 відомостей, викриваючих його самого у можливій причетності до злочину.

Таким чином, при проведенні додаткового огляду місця події від 19.09.2014 року з участю ОСОБА_6 слідчим одночасно були грубо порушені як порядок проведення цієї слідчої дії, так і право ОСОБА_6 на захист, через що відповідний протокол додаткового огляду місця події не може вважатися належним доказом. Через це, суд не може прийняти як належний доказ й висновок судової автотехнічної експертизи № 622/14 від 08.10.2014 року, на який послалася прокурор, оскільки цей висновок заснований на первинному доказі, здобутому незаконним шляхом.

Що ж стосується показань потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_9 , висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_4 , протоколів огляду місця події та транспортного засобу, то вони як роздільно, так і у своїй сукупності не містять даних про порушення ОСОБА_6 "Правил дорожнього руху України", та наявності причинного зв`язку між цими порушеннями та подією дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, безпосередньо вже під час судового розгляду судом отримані докази, які спростовують обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 під час допиту у судовому засіданні пояснював суду, що він дійсно їхав на мотоциклі зі швидкістю приблизно 40 км/год, і відчув несподіваний удар, зупинився приблизно метрів через 40, повернувся і почув нецензурну лайку з боку потерпілого; наполягає, що мотоцикл був у справному стані, він їхав по правій стороні дороги на ближньому світлі фари, яка захоплювала 15-20 метрів, у зоні дії фари ніяких перешкод не бачив, а сам потерпілий з`явився на дорозі несподівано.

За клопотанням сторони захисту та згідно судового доручення 18.08.2015 року з обвинуваченим ОСОБА_6 був проведений слідчий експеримент (а.с.140-143), під час якого він на місці дорожньо-транспортної пригоди пояснив та відтворив обставини цієї пригоди, зокрема, підтвердив, що їхав по проїзжій частині дороги на відстані приблизно 0,4 м від її краю, зі швидкістю 40 км/год, та відчув несподіваний удар, звідкіля на дорозі взявся пішохід, він не знає.

Згідно висновків двох експертиз судово-автотехнічної № 670/15 від 27.11.2015 року (а.с.160-164) та комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи № 122/123/16-31-к від 23.05.2016 року (а.с.202-213) жодна з цих експертиз не підтвердила наявність в діях ОСОБА_6 порушень "Правил дорожнього руху України", які б були у причинному зв`язку з подією ДТП. Суд констатує, що обидві експертизи містять вказівку про можливе порушення ОСОБА_6 (за певних умов) п.12.2 "Правил дорожнього руху України" щодо обрання швидкості руху мотоциклу, проте це ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні не інкримінується.

В порядку доповнення судового розгляду прокурором та представником потерпілого були заявлені клопотання:

про проведення повторних слідчих експериментів з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_4 , з метою уточнення обставин ДТП встановлення моменту виникнення небезпеки для водія мотоцикла, розташування відносно меж проїзжої частини та пішохода, швидкості руху мотоцикла, видимості в напрямку його руху тощо;

про допит у судовому засіданні експертів-автотехніків (у т.ч. про одночасний їх допит) з метою усунення суперечностей та розбіжностей експертних висновків;

про проведення повторної судової автотехнічної експертизи щодо встановлення інформативності та спроможності показань потерпілого та обвинуваченого відносно механізму ДТП, підтвердження порушення водієм ОСОБА_6 вимог "Правил дорожнього руху України" та наявності причинного зв`язку між цими порушеннями та подією ДТП.

Суд не знайшов підстав для задоволення цих клопотань з огляду на наступне.

Суд не вбачає підстав для проведення повторних слідчих експериментів з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_4 , оскільки ті слідчі експерименти, які проведені (а.с.78-80, 140-143), повно та всебічно відтворили їх пояснення та свідчення на місці дорожньо-транспортної пригоди, у т.ч. відносно тих обставин та питань, про які зазначила прокурор. Окремо суд звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_4 неодноразово пояснював, що не може надати даних про швидкість і напрямок руху мотоцикла, його розташування відносно елементів дороги в момент зіткнення. Крім того, під час судового розгляду перед проведенням комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи прокурору, обвинуваченому та потерпілому надавалася можливість подати додаткові вихідні дані, необхідні для проведення експертизи, з цього приводу було проведено окреме судове засідання (а.с.191-198), при цьому вказані учасники судового розгляду заявили про відсутність або неможливість надання таких даних.

Суд не вбачає також і підстав для проведення допиту експертів у судовому засіданні, у т.ч. їх одночасного допиту, оскільки обидва експертні висновки, які визнані судом як належні докази, не містять суттєвих суперечностей між собою, є чіткими та зрозумілими.

Оскільки судом не знайдено підстав для проведення повторних слідчих експериментів, та встановлена відсутність суттєвих суперечностей між експертними висновками, підстав для призначення повторної експертизи також не вбачається.

Таким чином, сторона обвинувачення не довела належними доказами факт порушення обвинуваченим ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом. За таких обставин ОСОБА_6 в частині обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України підлягає виправданню на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад зазначеного кримінального правопорушення.

Оскільки ОСОБА_6 виправдовується за обвинуваченням за ч.2 ст.286 КК України, з іншої частини обвинувачення у завідомому залишенні потерпілого у небезпеці суд виключає вказівку про те, що ОСОБА_6 своїми діями поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Суд виходить з того, що докази вини у вчиненні ОСОБА_6 таких злочинних дій не надано, а здійснення ним правомірної поведінки під час керування мотоциклом не може розцінюватися як таке, що має ознаки злочину. Суд також виключає з цього ж обвинувачення посилання на порушення ОСОБА_6 положень ч.2 ст.37 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", оскільки на момент судового розгляду діюча редакція вказаної статті не встановлює обов`язку водія як учасника ДТП надавати допомогу потерпілому, що виключає можливість притягнення водія до відповідальності за порушення цих норм Закону. Разом з цим, суд враховує, що обов`язок надання такої допомоги дійсно передбачений п.2.10.г "Правил дорожнього руху України".

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_6 в частині доведеного обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання та навчання, характеризується позитивно.

Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_6 , суд не вбачає. Обставин, які б обтяжували його покарання, суд також не вбачає.

Враховуючи в цілому позитивні дані про особу обвинуваченого, відсутність у нього судимостей та обставин, які б обтяжували його покарання, суд вважає за можливе призначити покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України.

За змістом заявленого цивільного позову, потерпілий ОСОБА_4 вимагав відшкодування матеріальної шкоди, завданої обвинуваченим внаслідок спричинення тілесних ушкоджень через порушення правил дорожнього руху, та моральної шкоди, завданої як внаслідок вчинення обвинуваченим зазначених дій, так і внаслідок залишення потерпілого у небезпеці. Оскільки в частині обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_6 виправдовується через недоведеність складу кримінального правопорушення, позовні вимоги ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок спричинення тілесних ушкоджень через порушення правил дорожнього руху підлягають залишенню без розгляду відповідно до положень ч.3 ст.129 КПК України. Суд вирішує заявлений позов лише в частині вимог про відшкодування потерпілому моральної шкоди внаслідок вчинення злочину залишення його у небезпеці.

Вирішуючи ці позовні вимоги, суд виходить з того, що внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_4 відчув душевні страждання через почуття страху за своє життя та здоров`я при залишенні на місці події без допомоги та піклування, необхідність вжиття додаткових заходів для самозбереження, що було для нього вкрай утруднено через фізичні страждання та біль. З урахуванням цього суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди потерпілому є доведеним, і визначає суму на її відшкодування у розмірі 2300 (дві тисячі триста) гривень як таку, що найбільш повно та об`єктивно відповідає зазначеним обставинам, а також вимогам розумності та справедливості.

Розподіл процесуальних витрат суд здійснює згідно ст.124 КПК України. Долю речових доказів суд вирішує згідно ч.9 ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

п р и с у д и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та призначити йому покарання у виді 1-го (одного) року та 6-ти (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк ОСОБА_6 встановити тривалістю в 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Його ж, ОСОБА_8 , визнати невинуватим та виправдати у пред?явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок спричинення тілесних ушкоджень через порушення правил дорожнього руху залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди внаслідок залишення у небезпеці задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2300 (дві тисячі триста) гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні у розмірі, що становить 2733 (дві тисячі сімсот тридцять три) гривні 50 копійок.

Речовий доказ мотоцикл "КМЗ ДНЕПР 11", який знаходиться у власника ОСОБА_10 залишити йому як законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому та потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення засудженому, його захиснику, потерпілому, його представнику, та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

11.11.2016

11.11.2016