Справа №473/1142/16-к 05.07.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/518/16 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Войнове Страшенського р-ну республіки Молдова, громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 ;
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілого.
Просить вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням скасувати, ухвалити новий, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.
Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 980 грн. 95 коп. та 5000 грн. моральної шкоди.
Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілого.
Вважає вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні ст.75 КК України, а також допущені судом порушення ст.ст.7,8,9 КПК України щодо основних засад кримінального судочинства та конституційних гарантій прав потерпілого.
Вважає, що суд полишив поза увагою те, що обвинувачений визнав вину лише під тиском доказів, а тому його каяття є нещирим і не дієвим: перешкоджав встановленню істини у провадженні, намагався перекрутити встановлені факти з метою уникнути справедливого покарання; не відшкодував завданої моральної шкоди; не вибачився перед потерпілими.
Стверджує, що каяття відсутнє і через спробу обвинуваченого довести у суді неправомірну поведінку його (потерпілого), що нібито він перший ударив обвинуваченого.
Часткове відшкодування завданих збитків обвинувачений зробив під тиском їх сестри лише з метою отримати пом`якшуючу покарання обставину.
Не згоден апелянт із висновком суду, що наявність в обвинуваченого на утриманні дітей та вагітної дружини є пом`якшуючою покарання обставиною.
Вважає ОСОБА_9 особою, яка становить небезпеку для суспільства, оскільки не визнав злочинність своїх дій, схильний до вчинення нових злочинів, тому має бути суворо покараний.
Щодо вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди (стягнуто лише 5000 грн.), суд не надав оцінки критерію душевних страждань потерпілого, оскільки злочин щодо нього вчинено його молодшим братом, який проживає з ним в одному будинку, що змушує постійно побоюватись за своє життя та здоров`я. Злочин вчинено жорстоко, нанесено понад 10 ударів до втрати потерпілим свідомості. Це потягло стійку втрату здоровя, невизначений термін лікування, декілька нових хвороб, періодичні кризи, погіршення пам`яті.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
Вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 30 листопада 2015 року, після 22 години, у АДРЕСА_1 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_6 , яка перейшла у бійку, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів дерев`яною палицею по тулубу потерпілого, завдавши вдавлений перелом лівої тім`яної кістки та лінійний перелом потиличної кістки зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також інші тілесні ушкодження - легкі та середньої тяжкості.
Вчинене обвинуваченим кваліфіковане судом за ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя у момент заподіяння.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення потерпілого на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та прокурора про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши надані апеляційному суду матеріали, обговоривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Доведеність вини, кваліфікація скоєного ОСОБА_7 , визначені йому вид та розмір покарання апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання № за № 7 від 24.10.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи тощо.
Що стосується покарання обвинуваченого у цьому провадженні, то при його призначенні судом враховано суспільну небезпеку ним вчиненого (тяжкий злочин), дані про особу - раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утримання двох неповнолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Зваживши на зазначене, районний суд дійшов висновку про необхідність обрання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, на визначений у вироку строк та про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, та з покладенням обов`язків, з числа передбачених ст.76 КК України.
З цим рішенням суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки, хоча ОСОБА_7 і вчинив тяжкий злочин, проте до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро покаявся у скоєному, частково відшкодував завдану майнову шкоду, характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки, а також з урахуванням обставин вчинення злочину та відсутності обтяжуючих покарання обставин, його не можна вважати особою, що становить підвищену суспільну небезпеку, а отже його виправлення може бути досягнуте за умови звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Тому, підстави для скасування вироку через неправильне застосування положень ст.75 КК України, про що просить апелянт, відсутні.
Доводи у скарзі про визнання вини та каяття через тиск доказів, наданих суду, не відповідають дійсності, оскільки суперечать фактичній поведінці обвинуваченого, у тому числі його поясненням у суді 1-ї і апеляційної інстанції, де він себе визнав винуватим повністю та висловив жаль стосовно скоєного.
Сумніви щодо його щирості у колегії суддів відсутні.
Посилання на жорстокість побиття, у тому числі нібито про нанесення не менше 10 ударів палицею, матеріалами провадження не підтверджені, зокрема і змістом висновку судово-медичного експерта, на який посилається апелянт.
Твердження про те, що наявність на утриманні неповнолітніх дітей та дружини, яка перебуває у декретній відпустці, не є пом`якшуючою покарання обставиною, суперечать положенням ч.2 ст.66 КК Країни, за якими суд при призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у частині 1-й цієї статті.
Доводи скарги про часткове відшкодування майнової шкоди під тиском старшої сестри (обвинуваченого та потерпілого) та з метою отримання у зв`язку з цим пом`якшуючої покарання обставини, слід визнати такими, що стосуються обставин, які не впливають на правильність та законність постановленого судового рішення.
Твердження про схильність обвинуваченого до вчинення нових злочинів, у тому числі у відношенні до потерпілого, є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 характеризується позитивно, до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягувався, відомості про те, що він ставиться до свого брата - потерпілого - агресивно відсутні.
Також, погоджується суд апеляційної інстанції і з вирішенням районним судом позову потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Такий розмір відшкодування є відповідним наслідкам злочину, за якими потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження і на даний час продовжує лікування, що підтверджено відповідною довідкою лікарні, дослідженої апеляційним судом, ступеню і тривалості завданих ОСОБА_6 фізичних і моральних страждань, обставинам вчиненого обвинуваченим злочину (зокрема поведінки самого потерпілого, який фактично спровокував бійку), вимогам розумності і справедливості.
Отже, рішення суду у цій частині постановлене з дотриманням вимог ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, тому підстави для збільшення такого відшкодування, на переконання апеляційного суду, відсутні.
За такого усі апеляційні доводи є неприйнятними, внаслідок чого оскаржуваний вирок має бути залишено без зміни.
З огляду на наведене, керуючись ст.ст.376,405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2016 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді: