Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1736/16-к
Провадження № 1-в/553/956/2016
У Х В А Л А
Іменем України
29.04.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника ПВК ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, -
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Представник ПВК в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання засудженого посилаючись на те, що останній за період відбування покарання неодноразово мав стягнення за порушення умов відбування покарання, декілька разів поміщався до ДІЗО, що свідчить про те, що засуджений на даний час не став на шлях виправлення та не довів його.
Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання засудженого з аналогічних міркувань представника ПВК.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Отже, суд розглядаючи заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Частина 3 цієї ж статті КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ч.1,3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Засуджений ОСОБА_5 покарання відбуває з 21.10.2005 року, за період перебування в СІЗО м. Полтави характеризувався нестабільною поведінкою, за порушення режимних вимог мав десять стягнень, заохочень не мав.

З 25.09.2008 року міру покарання відбуває в Полтавській виправній колонії УДПтС України в Полтавській області (№ 64), характеризується задовільно, встановлених норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня намагається дотримуватись. За допущені порушення встановлених правил поведінки сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі два рази поміщався до ДІЗО. Тринадцять разів заохочувався, в тому числі п`ять разів правами начальника установи.

Станом на 29.04.2016 року відбута частина строку покарання засудженого ОСОБА_5 становить 10 років 6 місяців 8 днів, тобто більше 3/4 призначеного судом покарання, кінець строку покарання 27.11.2018 року.

З характеристики засудженого, наданої начальником відділення СПС ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та затвердженої начальником установи 20.04.2016 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується задовільно.

На даний час працевлаштований на виробництві установи в бригаді вантажників. Дбайливо ставиться до майна установи та виробничого інструменту, здійснює за ним належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь в роботах по благоустою відділення, розуміє їх необхідність проведення. Зарахований до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Програму «Професія» реалізовано, за час відбування покарання отримав спеціальність слюсаря з ремонту автомобілів в Полтавському навчальному центрі №64 при установі. Заходи виховного характеру відвідує, робить вірні для себе висновки. Приймає посильну участь в громадському житті колективу відділення. У вільний від роботи час відвідує бібліотеку, читає художню літературу, дивиться програми телепередач.

За характером наполегливий, цілеспрямований, запальний, може підпорядковувати своєму впливу інших засуджених. В середовищі засуджених не конфліктний, намагався підтримувати рівні стосунки. Негативно ставиться до злодійських традицій. За станом здоров`я працездатний, рівень розвитку інтелекту середній.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 вирішувалось останній раз на засіданні комісії ПВК (№ 64) 02.11.2015 р. та було прийнято рішення про передчасність застосування до засудженого статті 82 КК України, щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно поданої ним заяви.

Отже, аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_5 протягом усього періоду відбування покарання, суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого не можна визнати сумлінною та яка свідчить про виправлення засудженого, оскільки останній за весь період відбування покарання мав 17 стягнень, двічі поміщався до ДІЗО, а ця сукупність даних не може свідчити про процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, так як засуджений не дотримувався встановленого порядку виконання та відбування покарання (режим). Крім того, як зазначив сам засуджений в судовому засіданні та даний факт відображено і в характеристиці засудженого з якою він повністю погодився, зазначено, що вину у вчинених злочинах він визнає частково, міру призначеного покарання вважає занадто суворою, має позов на загальну суму 70967,36 грн, з яких відшкодовано лише 1064,63 грн.

Тому, аналізуючи всі вищенаведені дані, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення.
На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1