Дата документу Справа № 316/1446/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №316/1446/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/363/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах опікуна недієздатної ОСОБА_7 ОСОБА_8 , про скасування заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

заявника адвоката ОСОБА_6 ,

захисника недієздатної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10

лікаря-психіатра ОСОБА_11

встановила:
6 січня 2016 року адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року, якою відмовлено у задоволені його ж заяви про скасування заходів медичного характеру стосовно недієздатної ОСОБА_7 . Суд мотивував рішення тим, що у відповідності до вимог закону питання щодо припинення застосування примусових заходів медичного характеру до особи, може порушувати представник медичного закладу (лікар-психіатр). У зв`язку з тим, що до суду звернувся адвокат, який представляє інтереси опікуна недієздатної, що не передбачено вимогами закону, у задоволенні заяви судом відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, задовольнити його заяву про скасування примусових заходів медичного характеру. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що на момент звернення із заявою до суду стосовно громадянки ОСОБА_7 не існувало жодних кримінальних провадження, а отже не має підстав для продовження заходів медичного характеру щодо неї. Крім того вказує на неврахування судом спливу строку давності у кримінальному провадженні.

За ухвалою суду, 11 грудня 2015 року адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах опікуна недієздатної ОСОБА_7 ОСОБА_8 , звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області із заявою про скасування заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , де зазначив, що недієздатна ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра ДЗ «СМСЧ №1» м. Енергодара з 24 липня 2003 року, з діагнозом: «шизофренія, параноїчна форма, безперервний перебіг, галюцінаторно-параноїчний синдром».

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 червня 2005 року ОСОБА_7 було направлено на примусове лікування в психіатричну лікарню з суровим наглядом.

26 серпня 2008 року постановою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_7 у виді примусового лікування в психіатричній лікарні з суровим наглядом змінені на примусове лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2011 року відносно ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у формі стаціонарного лікування в психіатричній лікарні із загальним наглядом строком на 6 місяців.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2012 року над ОСОБА_7 встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_8 .

За результатами комісійного огляду лікарів-психіатрів від 10 травня 2012 року, постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя примусові заходи медичного характеру з госпіталізації у психіатричний заклад із суровим наглядом відносно ОСОБА_7 були змінені на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

22 червня 2012 року ОСОБА_7 була виписана з КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня», і прийнята лікарем-психіатром ДЗ «СМСЧ №1» м. Енергодара на примусове психіатричне лікування, але у зв`язку з погіршенням стану була терміново госпіталізована до КУ «ЗОПЛ», де перебувала з 4 вересня 2012 року по 22 грудня 2012 року, з 8 січня 2013 року по 27 лютого 2013 року, та з 19 березня 2013 року по 11 червня 2013 року, і знову госпіталізована до КУ «ЗОПЛ» із загостренням 12 листопада 2014 року.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2015 року прийнято рішення про продовження амбулаторного примусового психіатричного лікування.

У зв`язку із поліпшенням стану здоров`я ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 просив скасувати відносно останньої примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги.

Заслухавши доповідь судді; заявника, який підтримав апеляційну скаргу; адвоката ОСОБА_10 , яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, однак просила скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги адвоката, просила скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді; лікаря-психіатра, який заперечував проти скасування примусової міри медичного характеру; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За вимогами ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому ст.95 КК України та ст.512 КПК України порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Висновок суду першої інстанції про те, що адвокат ОСОБА_6 не є суб`єктом, який має право на звернення із заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру ґрунтується на вимогах закону.

Колегія судді встановила, що доводи адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності кримінального провадження відносно недієздатної ОСОБА_7 не відповідають дійсності. Суду надано копію постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.05.2005 у відповідності до якої ОСОБА_7 звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення замаху на особливо тяжкий злочин.

Лікар-психіатр ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України ОСОБА_11 підтвердив, що на диспансерному обліку у лікаря-психіатра за місцем проживання ОСОБА_7 перебуває з 24.07.2003 року. У відповідності до постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.05.2003 року ОСОБА_7 направлено на примусове лікування у психіатричну лікарню з суворим наглядом. 21.06.2011 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська були змінені примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 із примусового лікування в психіатричній лікарні з суворим наглядом на примусове лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2011 ОСОБА_7 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у формі стаціонарного лікування в психіатричній лікарні із загальним наглядом строком на шість місяців. 10.05.2012 ОСОБА_7 була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що на проведеному лікуванні психічний стан хворої поліпшився і залишається стабільним, вона може бути переведена на амбулаторне примусове лікування психіатричне лікування. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2012 примусові заходи медичного характеру з госпіталізації у психіатричному закладі із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 були змінені на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. у теперішній час ОСОБА_7 у зв`язку із погіршенням стану перебуває на лікування у КУ ЗОПЛ. 12.11.2015 ОСОБА_7 була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що ОСОБА_7 має хронічне психічне захворювання з безперервним типом перебігу, потребує продовження лікування у умовах психіатричного стаціонару. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.07.2015 продовжено амбулаторне психіатричне лікування ОСОБА_7 .

Колегія суддів встановила, що примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_7 були застосовані судом у зв`язку з тим, що остання вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадало під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною КК України і була поміщена в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування заходів медичного характеру регламентовано ст. 514 ПКК України.

Надавши суду заяву про скасування примусових заходів медичного характеру адвокат ОСОБА_6 посилався на ст. 19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» та ч.1 ст.514 КПК України. Між тим, адвокат не повідомив суду інформацію про те, що примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 були застосовані судом у зв`язку із вчиненням останньою суспільно небезпечного діяння, що підпадало під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною КК України і продовжені, змінені або припинені вони можуть бути лише з заявою представника психіатричного закладу.

У відповідності до вимог ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з припилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовується загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.

Враховуючи вимоги ст.28 КПК України щодо розумності строків, колегія суддів встановивши фактичні обставини за допомогою безпосереднього дослідження доказів у суді апеляційної інстанції, не погодилася із доводами прокурора та захисника ОСОБА_7 про скасування рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду, і вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року, якою відмовлено у задоволені заяви адвоката ОСОБА_6 про скасування заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4