АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах адвоката ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118, яким:

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації,

яка має вид на постійне проживання в Україні

з 2009 року, яка зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

була визнана винною та засуджена за ч.3 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення норм кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої. Ухвалити новий вирок, яким визнати її невинною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, вирішити питання щодо запобіжного заходу та повернути суму застави розміром 30000,00 грн. ОСОБА_10 А також, повернути документи: паспорт громадянки Російської Федерації на її ім`я, паспорт Російської Федерації для виїзду за кордон на її ім`я, вид на проживання на її ім`я. Посилається на те, що вирок підписаний перекладачем, який не брав участь у судовому засіданні, і не допущений до перекладу у відповідність до ч.4 ст.68 КПК України та було порушено моє право на заяву йому (перекладачеві) відводу з причини неможливості підтвердження кваліфікації перекладача. Вказує на те, що зазначені у вироку показання свідків, не відповідають показанням, які вони дали при допиті в судовому засіданні. А також, зазначені у вироку обставини слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 не відповідають дійсності. Вважає, що має місце неповнота судового розгляду, що виразилася в незадоволенні клопотання про призначення експертизи по новим здобутим в ході судового розгляду вихідним даним (слідчим експериментам за клопотанням сторони захисту і прокурора). Стверджує, що при призначені покарання не враховано, що на її утриманні знаходиться син ОСОБА_12 , 2014 р.н. Крім того, судом не вирішено питання щодо застави, а саме - не вказано, що її потрібно повернути заставодавцю після вступу вироку в законну силу, чим порушено матеріальні права особи, що внесла заставу.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засуджену за ч.3 ст.286 КК України - виправдати. Посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Вважає, що судом не добуто достатніх доказів того, що ОСОБА_8 скоїла наїзд на пішохідному переході, тому що жоден зі свідків, які були очевидцями пригоди, у судовому засіданні не підтвердив той факт, що під час наїзду на пішоходів вони знаходились на пішохідному переході. Стверджує, що судом необґрунтовано відхилено його клопотання щодо проведення авто технічної експертизи за результатами слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 та допиту свідка ОСОБА_13 , результати якої могли б дати нові висновки та виявити недоліки проведеного досудового провадження. Вказує на те, що судом під час доказів не дана відповідна оцінка висновку експерта №70/27-18 від 11.01.2013 р., яким спростований факт наявності в діях ОСОБА_8 порушень Правил дорожнього руху України. Зазначає, що судом не враховано пом`якшуючі обставини, а саме: потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не мають претензій до обвинуваченої; потерпілим відшкодовано матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі; ОСОБА_8 має виключно позитивну характеристику, під час судового розгляду стала на шлях виправлення, створила родину, народила та виховує дитину; ОСОБА_8 частково визнала свою провину.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та стягнути з ОСОБА_8 витрати пов`язані із проведенням авто технічних експертиз. Посилиться на те, що судом всупереч ст.ст. 124, 374 КПК України не стягнуто з обвинуваченою витрати пов`язані із проведенням експертиз під час досудового розслідування, а саме: №70/29-778 від 19.10.2012 року, №70/27-745 від 24.10.2012 та №70/27-1 від 09.01.2013 року.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , 21 жовтня 2012 року, близько 01 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем „Тойота-Камрі державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 , рухалась по пр. ім. Газети Правда у м. Дніпропетровську, зі сторони вул. Батумської у м. Дніпропетровську у напрямку м. Підгороднє, зі швидкістю 90 км/годину.
На шляху руху ОСОБА_8 грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості на цій ділянці дороги (60 км/годину), при виникненні небезпеки для руху у вигляді перебуваючих на нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожнім знаком 5.35.1 "Пішохідний перехід", і дорожньою розміткою 1.14.1 "Зебра", пішоходів ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , яких вона своєчасно здатна була виявити, швидкість руху керованого нею автомобіля не зменшила, при необхідності не зупинилася, щоб поступитися дорогу вказаним пішоходам, продовжила рух, наблизившись до них на відстань на якій через перевищення швидкості не змогла до пішоходів зупинити автомобіль, внаслідок чого, в районі будинку АДРЕСА_3 , скоїла на них наїзд.
Після здійснення дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_8 з місця події зникла.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , були заподіяні тілесні ушкодження, що спричинили смерть.
Своїми діями обвинувачена ОСОБА_8 порушила вимоги п.п. 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
-п. 12.4 «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється з швидкістю не більше 60 км/год»;
-п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходяться пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб поступитися дорогою пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека».
Порушення п.п. 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України водієм обвинуваченою ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілому ОСОБА_17 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: ушкодження печінки з кровотечею у черевну порожнину, уламкових переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток з зміщенням кісткових уламків; крововиливів під м`якими мозковими оболонками та у товщу речовини головного мозку. Крапкових та дрібновогнищевих крововиливів під плеврою легень та епікардом серця; у прикореневих ділянках легень, зв`язковому апараті селезінки, брижі. Рідкий стан крові; нерівномірних кровонаповнень внутрішніх органів. У порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров. В лобній ділянці, ліворуч, 7 саден. В лобній ділянці праворуч, садно. У ділянці лівого крила та кінчику носа, 4 садна. На передніх поверхнях верхньої губи ліворуч, крововилив. На передніх поверхнях нижньої губи, ліворуч, крововилив. На внутрішніх поверхнях нижньої губи, у ділянці вищезазначеного крововиливу забійна рана. На передніх поверхнях підборіддя, на нижній поверхні з переходом на шию праворуч та на бічних поверхнях підборіддя ліворуч, у ділянці кута ротового отвору, численних садна. На передніх поверхнях підборіддя забійної рани. На бічних поверхнях черева, праворуч, численні крапкові садна. На передніх поверхнях черевної стінки та передніх поверхнях грудної клітини у нижній третині, ліворуч, з переходом на бічну поверхню, численні ділянки осадження та садна. На бічних поверхнях тулуба, у нижній третині праворуч, садно. На задніх поверхнях, у середній та нижній третині, правого плеча, правого ліктя, правого передпліччя з переходом на тильну поверхню правої кістки численні садна. На зовнішніх бічних поверхнях лівого колінного суглобу з переходом на зовнішньо-бічну поверхню, ділянка осадження на тлі якої забійна рана. На передніх поверхнях, у середній третині, лівої гомілки, 3 садна. На зовнішніх бічних поверхнях лівого гомілково-ступеневого суглобу 3 садна. На передніх поверхнях та на внутрішніх бічних поверхнях правого колінного суглобу 4 садна. На передніх поверхнях правої гомілки з переходом на внутрішню бічну поверхню, синець на тлі якого розташовані 5 саден. На передніх поверхнях, у нижній третині, правої гомілки садна. На внутрішньо-бічних поверхнях правої стопи біля основи 1-го пальця, синець на тлі якого розташовано 3 садна.
Смерть ОСОБА_17 наступила від сумісної тупої травми тіла перелому кісток правої гомілки та ушкодження печінки з послідуючою кровотечею у черевну порожнину і ускладнилися шоком.
Потерпілому ОСОБА_18 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: багато-уламкових переломів кісток черепу з травматичним руйнуванням кісток, що утворюють основу черепу, розповсюджених крововиливів під м`якими мозковими оболонками, дрібно-вогнищевих крововиливів у товщу латеральних ніжок та довгастого мозку, інфільтруючих крововиливів у товщу м`яких тканин правої лобно-тім`яної-скроневої ділянки голови; уламкових переломів нижньощелепної кістки праворуч, інфільтруючих крововиливів у товщу м`яких тканин правої сторони обличчя; садна на шкіряних покровах внизу підборіддя з розповсюдженням на праву сторону обличчя із ранами на його тлі, в проекції кута нижньої щелепи ліворуч, у лівій виличній ділянці обличчя, на спинці носу ліворуч з розповсюдженням на його верхівку, в проекції зовнішнього кінця лівої надбрівної дуги, у лобній ділянці голови по середині, та праворуч, у правій тім`яній ділянці голови; синці: навколо правого та лівого очей, на правій вушній раковині. Переломів 2-4 ребер грудної клітини праворуч у напрямку від середньої-ключичної до передньої пахвової лінії, без пошкоджень пристінкової плеври; перелома 5-го ребра по лопатковій лінії праворуч, з пошкодженням пристінкової плеври; скупчення крові у правій плевральній порожнині у кількості біля 100 мл., велико-вогнищеві крововиливи у прикорінньових ділянках обох легень. Уламкового перелому правої великогомілкової кістки у верхній та нижній третині на відстані від підошви стопи 42 см. та 11см. відповідно. Інфільтруючих крововиливів у товщу м`яких тканин зовнішньої поверхні правої нижньої кінцівки: в проекціях гомілково-ступневого суглобу з розповсюдженням на стопу, в проекціях колінного суглобу з розповсюдженням на верхню третину гомілки, в проекціях середньої третини правого стегна з ділянками розповсюдження підшкірно-жирової клітковини та з утвореннях сліпих кишень. Інфільтруючих крововиливів у товщу м`яких тканин зі сторони внутрішньої поверхні лівої гомілки. Численних саден та синців на шкіряних покривах тіла трупа
Смерть ОСОБА_18 наступила від грубого порушення анатомічної цілісності голови з травматичним руйнуванням кісток черепу, не сумісного з життям.
Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_8 виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб а саме ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 286 ч.3 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах адвоката ОСОБА_7 , та підтримав подану прокурором апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , який підтримав подані ним та обвинуваченою ОСОБА_8 апеляційні скарги та просив їх задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що розгляд даного кримінального провадження судом першої інстанції проведений у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону. Судом досліджені усі обставини справи, які могли мати значення для прийняття правильного рішення по справі. Зібрані у справі докази суд перевірив з точки їх допустимості, законності.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні автомобілем внаслідок чого ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження від яких вони померли, є обґрунтованими, стверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є правильними.

Як вбачається із вироку, суд обґрунтував такий висновок дослідженими в судовому засіданні доказами, у тому числі і частковим визнанням своєї вини ОСОБА_8 у порушенні правил дорожнього руху на стадії досудового слідства та в судовому засіданні. Зміст її показань зводився до того, що вона 20 жовтня 2012 року близько 24.00 години на автомобілі «Тойота Камрі» сріблястого кольору д/н НОМЕР_1 , який взяла у свого на той момент хлопця ОСОБА_19 , рухалась зі швидкістю 60-70 км/год. по проспекту Правда у м. Дніпропетровську в сторону м. Підгороднього. В салоні автомобіля знаходились ОСОБА_20 зі своїм другом. Перестроявшись у лівий ряд, на не освітлюваній проїзній частині бачила, що на розділовій смузі стояло два чоловіка у темній одежі, які раптом стали переходити дорогу не по пішохідному переході, а на відстані 20-30 метрів від автомобіля, після чого вона почала гальмувати, однак все одно відбулось зіткнення, після чого вона покинула місце скоєння ДТП та потерпілих.

Такі покази обвинуваченої підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який їхав на тому ж автомобілі в якості пасажира.

Факт наїзду автомобіля під керуванням засудженої на потерпілих у зазначений у вироку час підтвердили свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , при цьому свідок ОСОБА_22 стверджував суду, що наїзд автомобіля «Тойота Камрі» відбувся на пішохідному переході, оскільки там залишилось взуття потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_15 суду першої інстанції повідомив, що є братом загиблого ОСОБА_18 і йому відомо, що обвинувачена ОСОБА_8 21 жовтня 2012 року близько 01 години 00 хвилин, керуючи автомобілем на пішохідному переході у районі будинку АДРЕСА_3 збила його брата, в результаті чого він загинув.

Від потерпілої ОСОБА_14 надійшла заява в суд першої інстанції про проведення судового розгляду без її участі, оскільки обставини ДТП їй не відомі, претензій матеріального та морального характеру вона до обвинуваченої не має.

Із матеріалів даної справи вбачається, що як у ході досудового слідства так і під час розгляду справи судом першої інстанції засуджена ОСОБА_8 визнаючи частково себе винуватою, не заперечувала того факту, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинули потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , сталась з її вини, але наїзд на потерпілих мав місце не на пішохідному переході.

Із даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 21 жовтня 2012 року з фото таблицею та схемою до нього (а.п.6-19, т.1), які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції вбачається, що в ході огляду була оглянута проїжджа частина біля будинку 106 по пр. ім. газ. Правда у м. Дніпропетровську;

Із протоколу огляду автомобіля «Тойота Камрі» сріблястого кольору д/н НОМЕР_1 вбачається, що вказаний автомобіль розташований не на асфальтовій дорозі по направленню до СТ «Золотий ранет» по вул. Іжевскій 31-Д у Індустріальному районі м. Дніпропетровська, із пошкодженнями в районі правої передньої фари і частині капоту у вм`ятині на капоті та розбитої правої фари; протоколом огляду та перевірки технічного стану транспорту від 21 жовтня 2012 року з фото таблицею до нього(т.1а.п.45-51), згідно якого у автомобіля «Тойота-Камри» сріблястого кольору, д/н НОМЕР_1 розбите лобове скло, праве дзеркало заднього зору, деформовано передній бампер справа, розбите заднє скло, який визнано речовим доказом по кримінальному провадженню. (т.2а.п.9); Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22 жовтня 2012 року(т.1 а.п.94-95) свідок ОСОБА_24 вказав, що саме ОСОБА_8 керувала автомобілем «Тойота-Камрі» сріблястого кольору, д/н НОМЕР_1 21 жовтня 2012 року у нічний час та скоїла наїзд на двох пішоходів.

Згідно з висновками транспортно - трасологічної експертизи № 70/29-778 від 19 листопада 2012 року (а.п.22-24 т.2), у зв`язку з тим, що у протоколі огляду місця ДТП 21 жовтня 2012 року кінцеве розташування автомобіля «Тойота-Камри» д/н НОМЕР_2 у місці його фактичної зупинки відсутнє, встановити розташування місця зіткнення (у метрах) відносно меж проїзної частини і нерухомих орієнтирів, можливість зупинки автомобіля «Тойота-Камри» на відстані 1,8…1,3 метра від лівого краю проїзної частини (розподільчої полоси) і на відстані 9,6м., 8,2м від дальнього краю дорожньої розмітки «Пішохідний перехід», не вдається за можливе.

Крім того, експерт ОСОБА_25 в ході судового розгляду у суді першої інстанції підтвердив висновок експертизи № 70/29-778 від 19 листопада 2012 року, вказуючи на те, що місце наїзду обвинуваченою ОСОБА_8 на пішоходів було в межах дорожньої розмітки «Пішоходний перехід», які регулюються Правилами дорожнього руху України».

Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що 21 жовтня 2012 року близько 01 години 00 хвилин він бачив, як два чоловіка переходили дорогу через проспект газ. Правда у м. Дніпропетровську в районі буд. 108 перед пішохідним переходом та їх збила машина.

Як вбачається з матеріалів справи слідчим органом і судом досліджено всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення справи, тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 на неповноту досудового слідства у справі є безпідставними. Необґрунтованими є і доводи у скарзі, що на момент учинення ДТП засуджена не мала технічної можливості уникнути наїзду на потерпілих, що спростовується даними судово-криміналістичної, транспортно трасо логічної експертиз та висновком щодо результатів виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння.

Вивчивши матеріали справи, колегією не виявлено порушень вимог кримінально - процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286-288,415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Судом першої інстанції було перевірено та встановлено, що ОСОБА_8 внаслідок порушення п.п. 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху було спричинено смерть потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 і допущені порушення перебувають у причинно - наслідковому зв`язку з дорожньо - транспортною пригодою, яка сталась 21 жовтня 2012 року. А тому доводи засудженої про те, що в діях останньої не встановлена вина у вчиненні інкримінованого злочину, є необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху України «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється з швидкістю не більше 60 км/год.»;

Зі змісту п.18.1 вказаних Правил «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходяться пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитись, щоб поступитися дорогою пішоходам, для яких може бути створена перешкода, або небезпека».

Крім того, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 в ході відтворення обстановки та обставин події на місці ДТП 23 жовтня 2012 року(т.1 а.п.174-181, 182-185, 186-189) на місці відтворили обставини ДТП, вчинене обвинуваченою ОСОБА_8 , вказавши при цьому, що обвинувачена, керуючи автомобілем «Тойота-Камрі» сріблястого кольору, д/н НОМЕР_1 , зі швидкістю біля 90-100 км/ год. скоїла наїзд на пішоходів у районі будинку АДРЕСА_3 , а тому доводи засудженої про те, що пішоходи переходили дорогу не по пішохідному переході, колегія суддів вважає, такими, що не підтверджені матеріалами справи та вказуються засудженої лише з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, з висновку судової авто технічної експертизи № 70/27-745 від 24 жовтня 2012 року(т.1а.п.219-221) в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п.12.2, 12.3 та п.12.4 Правил дорожнього руху України. При вказаних вихідних даних водій автомобіля «Тойота-Камрі» ОСОБА_8 , рухаючись з допустимою швидкістю руху в населених пунктах (60 км/год), мала б технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів, зупинивши автомобіль «Тойота-Камрі» на відстані 17,5…16,5 метрів до місця наїзду. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Тойота-Камрі» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з висновку судової авто технічної експертизи 70/27-1 від 9 січня 2013 року (т.3а.п.85-88) в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п.12.2, 12.4 та п.12.9 Правил дорожнього руху України. В умовах місця події водій автомобіля «Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів шляхом екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до лінії руху пішоходів, при заданих вихідних даних. При заданому механізмі події дії водія автомобіля «Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходься в причинному зв`язку з настанням події даного ДТП. Виходячи з того, що автомобіль «Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_1 після наїзду на пішоходів до своєї зупинки в загальмованому стані проїхав відстань 9,2 метра водій автомобіля «Тойота-Камрі» ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів при допустимій швидкості руху в населеному пункті(60 км/год).

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо для вирішення питань, які виникли у справі про злочин проти безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, потрібні спеціальні знання, суд має призначити експертизу. У відповідній ухвалі (постанові) слід навести необхідні експерту вихідні дані, що ґрунтуються на матеріалах справи. За наявності в них різних даних щодо обставин події суд доручає експерту дати висновок стосовно кожного з варіантів окремо. На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів суд повинен зазначити у вироку, які вихідні дані він визнав такими, що відповідають дійсності, і з їх урахуванням оцінити висновок експерта.

При цьому слід виходити з того, що згідно зі ст.67 Кримінально-процесуального кодексу України висновок експерта не має наперед установленої сили, а також переваги перед іншими доказами і, як і всі вони, має бути оцінений судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та відповідно до закону.

Суд першої інстанції, враховуючи всі фактичні обставини справи прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Висновок експертного авто технічного дослідження № 144 від 23 травня 2013 року, наданого засудженою, в якості доказу на підтвердження своєї невинуватості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в його основу було покладено лише обставини, які зазначались самою засудженою та не було враховано, покази інших свідків та обставини, зазначені безпосередньо в матеріалах кримінальної справи, експертом не було проведено аналізу двох варіантів плину події, що також підтверджує намагання засудженої уникнути відповідальності за вчинення злочинне діяння.

Таким чином, аналізуючи сукупність доказів, а саме покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , висновки авто технічних експертиз, письмові докази, суд першої інстанції критично віднісся до показів обвинуваченої ОСОБА_8 щодо керування автомобілем «Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_1 зі швидкістю близько 60-70 км/год та наїзду на ОСОБА_18 і ОСОБА_17 до розмітки пішохідного переходу під час скоєння ДТП 21 жовтня 2012 року, внаслідок якого настала їх смерть та обґрунтовано розцінив їх, як спосіб ухилення ОСОБА_8 від відповідальності за скоєння тяжкого злочину, оскільки покази ОСОБА_8 спростовуються показами вищевказаних свідків, які були безпосередніми очевидцями скоєного ОСОБА_8 ДТП та які в суді першої інстанції повідомляли про перевищення швидкості руху обвинуваченою ОСОБА_8 та про місце наїзду нею на потерпілих на пішохідному переході.

Судом першої інстанції були перевірені доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 в частині того, що суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_13 про те, що місце зіткнення не знаходилось на пішохідному переході, оскільки обвинувачена покинула місце скоєння ДТП, яке відбулось у нічний час, самоусунулась від участі у первинному огляді місця пригоди і складання схеми ДТП, а покази свідка ОСОБА_13 , як вірно вказав суд, спростовуються всіма вищевикладеними доказами.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 необґрунтовано засуджено за ч.3 ст.286 КК України, немає підстав.

Будь яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні, оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винності ОСОБА_8 та кваліфікації її дій, органами досудового слідства та судом не допущено.

Перевіряючи доводи прокурора щодо правильності вирішення питання про процесуальні витрати, колегією суддів встановлено, що у кримінальному провадженні проведено авто технічні експертизи: № 70/29-778 від 19 жовтня 2012 року, №70/27-745 від 24 жовтня 2012 року та № 70/27-1 від 09 січня 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року, Інструкції про порядок і розмір відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертиз, затвердженої постановою КМУ від 01.07.1996 року і постанови КМУ від 20.07.2000 року «Про створення експертної служби Міністерства внутрішніх справ» проведення судових експертиз по кримінальних справах науково-дослідними установами судових експертиз та іншими спеціалізованими установами і відомчими службами фінансуються за рахунок коштів, які виділяються їм на ці цілі із державного і місцевого бюджетів.

Таким чином, вказані вище експертизи проведені в ході досудового розслідування в державній бюджетній установі, в порядку виконання експертами службового завдання. Витрати на проведення вказаних експертиз, відповідно до вказаних положень законодавства, здійснені органами досудового слідства за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються з Державного бюджету України.

Разом з тим суд, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Вказана вимога закону судом при ухваленні вироку не виконана, у зв`язку з чим доводи прокурора про відсутність в резолютивній частині вироку рішення суду про відшкодування процесуальних витрат, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 537, 539 КПК України, якщо судом першої інстанції не вирішені питання про визначення розміру і розподілення судових витрат, вони вирішуються судом, який ухвалив вирок в порядку його виконання за клопотанням (поданням) прокурора.

Таким чином вирішення питання, зазначеного в апеляційній скарзі, законодавцем віднесено до компетенції суду першої інстанції, який ухвалив вирок, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Обвинуваченою в апеляційній скарзі ставиться питання про повернення застави.

Доводи апелянта про порушення судом положень п.14 ч.1 ст. 368 КПК України в зв`язку з відсутністю рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема застави, не дають підстав повернути заставу, про що просить автор апеляції. Крім того, якщо з якихось причин питання про повернення застави заставодавцю чи про звернення її на виконання вироку в частині майнових стягнень вироком не вирішено, суд повинен це зробити в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, а саме, за зверненням осіб, інтересів яких це безпосередньо стосується. За таких обставин особа, яка внесла заставу, не позбавлена права вирішити долю внесеної ним застави(т.5 а.с.132).

Оскільки судом першої інстанції у вироку не вказано про долю документів, вказаних обвинуваченою ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необхідним рекомендувати суду першої інстанції вирішити зазначене питання в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Колегія вважає, що покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності вимогам ст.65 КК України, з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про її особу, яка має на утриманні малолітню дитину, відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілих, а також всі обставини, які мають значення для справи.

Істотних порушень вимог кримінально - процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку у справі та задоволенню апеляційних скарг, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та в її інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора задоволенню не підлягають, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

Постановила :
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4