Ухвала
іменем україни
27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000495 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вироки Суворовського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2015 року та Апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2015 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця

АДРЕСА_1 , громадянина України,
раніше судимого:
- вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 грудня 2012 року за частиною 2 статті 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 2 червня 2014 року ОСОБА_7 звільнений від відбування основного та додаткового покарання, призначеного судом, на підставі статей 2, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року,

засуджено за частиною 1 статті 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 серпня 2015 року о 13 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «ГАЗ-24», д.н.з. НОМЕР_1 , належного іншій особі, рухаючись по вул. Ушакова в напрямку вул. Маяковського в м. Херсоні, в порушення вимог пунктів 2.3 (б), 18.1, 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.1 (в) Правил дорожнього руху України здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїжджу частину дороги вул. Ушакова по пішохідному переходу у напрямку зліва на право по ходу руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Переглядаючи вирок районного суду, суд апеляційної інстанції 25 січня 2016 року ухвалив новий вирок, яким скасував вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2015 року щодо засудженого ОСОБА_8

ОСОБА_11 за частиною 1 статті 286 КК України призначено покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 2 роки. Ухвалено початок строку відбування покарання обчислювати з моменту взяття ОСОБА_8 під варту в порядку виконання вироку. В решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

Зокрема, засуджений вказує на недотримання судом першої інстанції вимог статті 349 КПК України під час судового провадження, що, на його переконання, призвело до порушення його прав та неможливості з`ясування обставин, які мають істотне значення.

Крім того, стверджує, що суд апеляційної інстанції не здійснив належної перевірки кримінального провадження, не виправив помилки суду першої інстанції та не навів переконливих мотивів щодо м`якості покарання.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала постановлені судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції в порядку, визначеному статтею 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, як таких, що ніким не оспорюються, як і розмір цивільного позову, що і відобразив у вироку. При цьому зазначено про те, що у суду не виникло сумніву у тому, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин і у добровільності їх позиції, а також що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, про що сторонам роз`яснено і вони завірили це своїм підписом.

Наведе повністю узгоджується з технічним записом перебігу судового засідання в суді першої інстанції та матеріалам кримінального провадження, де наявні клопотання засудженого і потерпілого про розгляд кримінального провадження в порядку статті 349 КПК України, а головуючим роз`яснені застереження вказані в наведеній нормі.

Крім того, на носії технічного запису перебігу судового засідання зафіксовані думка та показання засудженого щодо визнання обставин, які в порядку названої статті кримінального процесуального закону не досліджувалися з повідомленням всіх необхідних обставин, а також розуміння та усвідомлення наслідків такого розгляду.

Разом з цим, під час судового провадження інтереси засудженого захищав адвокат ОСОБА_12 , що також спростовує твердження засудженого щодо порушень його прав та вимог кримінального процесуального закону при визначенні обсягу дослідження доказів.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами засудженого щодо порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження.

Що стосується тверджень засудженого про непереконливість мотивів суду апеляційної інстанції визнання призначеного районним судом покарання м`яким, то колегія суддів визнає їх неспроможними.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді штрафу, враховував характер і ступінь небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, зокрема його вік, сімейний стан, наявність на утриманні матері, яка є пенсіонером та інвалідом, позитивну характеристику, відсутність попередніх судимостей, а також співпрацю зі слідством та щире каяття.

Апеляційний же суд дійшов висновку, що виправлення засудженого можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді арешту з позбавленням права керування транспортними засобами, з огляду на наявність не знятої та не погашеної судимості, посередньої характеристики за місцем проживання, а також на те, що він, звільнившись у 2014 році з місць позбавлення волі на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», належних висновків для себе не зробив, і до закінчення строку погашення судимості за вчинення тяжкого злочину знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення.

Наведене підтверджується матеріалами кримінального провадження та не надавало суду апеляційної інстанції підстав для залишення вироку суду першої інстанції без зміни. Тоді як, у вироку суду апеляційної інстанції наведені належні мотиви прийнятого рішення, які у колегії суддів сумнівів не викликають.

Отже, колегія суддів вважає призначене засудженому покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки виваженим, справедливим та таким, що ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

Таким чином, апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 420 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вироки суду першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, а тому касаційні вимоги засудженого задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вироки Суворовського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2015 року та Апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3