Справа № 352/923/15-к
Провадження № 11-кп/779/86/2016
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів : ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Тисменицького районного суду від 23 грудня 2015 року, з участю прокурора Баландіна, захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
Захисник в апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок змінити і призначити ОСОБА_6 менш суворе основне покарання у вияді 3 років позбавлення волі, строк відбування якого рахувати йому з 08.03.2015 року. Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 70000 грн., а в користь її неповнолітньої дитини ОСОБА_9 30 000 грн.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що вінвчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 . Його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 41949 грн щомісячних платежів та 146 346 грн моральної шкоди, а також 24 896, 5 грн щомісячних платежів та 146 346 грн моральної шкоди на користь ОСОБА_8 .

Захисник в апеляційній скарзі з доповненнями вважає, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 є занадто суворим, а покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а цивільний позов вирішено без врахування фактичних доказів і сума сплати моральної шкоди є суттєво завищеною. Свою позицію мотивує тим, що суд першої інстанції хоч вказав, але фактично при призначенні покарання не врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, зокрема, те що ОСОБА_6 свою вину у скоєному визнав одразу та під час розгляду справив в суді добровільно сприяв у з`ясуванні обставин даного провадження, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, повністю відшкодував матеріальну шкоду, пов`язану з похованням загиблого та спорудження надгробного пам`ятника. Призначаючи суму відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не отримавши конкретних доказів, які б свідчили про глибину та ступінь душевних хвилювань потерпілих, призначив явно завищену суму відшкодування. Також звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції неправильно визначено термін початку відбування покарання, оскільки ОСОБА_6 затримано одразу після скоєння злочину 08.03.2015 року, а не 06.05.2015 року.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України просив дослідити письмові документи, що характеризують особу ОСОБА_6 , протокол затримання, ухвалу слідчого судді від 10.03.2015 року, а також докази, що підтверджують характер, глибину та розмір моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких повністю заперечує доводи викладені в ній і вважає її надуманою та такою, що не заслуговує на увагу, оскільки хід розслідування даної справи зовсім не залежав від обвинуваченого, його щире каяття нічим не підтверджено, зокрема і те, що суму цивільного позову він вважає занадто високою. Просить суд звернути увагу на те, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що потерпіла залишилась без чоловіка і змушена сама бути годувальницею двох неповнолітніх дітей. Вважає вирок суду законним і просить відхилити апеляційну скаргу захисника як необгрунтовану.

Суд першої інстанції встановив, що 07 березня 2015 року близько 20 год. ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Опель Омега» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Надвірнянській в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області із швидкістю близько 90 км/год. в порушення пунктів 2.3, 2.9, 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не впорався з керуванням і виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухаючись у попутному напрямку ніс на руках малолітнього сина ОСОБА_9 , внаслідок чого ОСОБА_10 отримав смертельну травму, а малолітній ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В ході апеляційного розгляду захисник апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з мотивів наведених у ній, обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу лише в частинв зменшення розміру матеріальної та моральної шкоди, про що в судовому засіданні подав заяву, прокурор вважав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник в апеляційній скарзі не оспорює ні кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 злочину ні обставин, при яких мало місце діяння, встановлене судом згідно з оскарженим вироком, а лише призначене покарання, а тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції дотримався вимог вказаної статті КПК України та обґрунтував його на доказах, які були належним чином досліджені і перевірені в судовому засіданні та в їх сукупності дав їм правильну оцінку.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює.

Доводи захисника ОСОБА_7 в уточненій апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не було враховано в повному обсязі всі пом`якшуючі покарання обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставини та наслідки, які настали в результаті цього, покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки є обгрунтованим та таким, що буде достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Покликання захисника обвинуваченого про необгрунтованість призначеної судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілих надмірної суми відшкодування завданих їм збитків оскільки ними не пред`явлено конкретних доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди, які б свідчили про ступінь та глибину душевних переживань як потерпілою ОСОБА_11 так і її малолітньою дочкою, колегія суддів вважає надуманими, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1677 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті даної ДТП потерпілому ОСОБА_9 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_10 отримав смертельну травму, в результаті чого його дружина, яка перебувала на той час у стані вагітності та малолітній син залишились без годувальника, вони обоє зазнали душевних страждань внаслідок втрати рідної людини, цим було порушено нормальний спосіб їхнього життя, а також дружина в подальшому у зв`язку з лікуванням неповнолітнього сина через наслідки аварії зазнавала моральних страждань, а сину внаслідок вищевказаної події згідно виписки з історії хвороби №2535/15 було встановлено діагноз «неврозоподібний стан».

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку і встановив потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 необхідний розмір відшкодування моральних збитків, а доводи захисника про їх незаконність та завищеність не заслуговують на увагу, оскільки суд відповідно до вимог ст.ст. 23, 1177 ЦК України в повністю врахував характер та обсяг моральних і фізичних страждань потерпілих, зокрема ступінь тяжкості отриманих ними внаслідок даної події тілесних ушкоджень, їх стан здоров`я, а також матеріальний стан і ступінь вини обвинуваченого.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність апеляційних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання та зменшення розміру відшкодування потерпілим .

Щодо покликань захисника про необхідність визначення терміну відбування обвинуваченим покарання з 08.03.2015 року, а не з 06.05.2015 року, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки дане питання є вирішеним ухвалою суду першої інстанції від 30 грудня 2015 року. ( а.с.166)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тисменицького районного суду від 23 грудня 2015 року відносно нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_4
ОСОБА_3