АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/20/16 Справа № 703/5853/14-к Категорія: ч. 5 ст. 27, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працює, неодруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.02.1998 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 141 КК

України (1960р.) на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України

(1960 р.) з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 14.05.1999 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 143,

ч. 2 ст. 142, ст. 42 КК України (1960 р.) на 5 років позбавлення волі посиленого

режиму з конфіскацією майна;

- 25.02.2004 року Смілянським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 19.03.2008 року Смілянським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання: за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч. 4 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його особистою власністю; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбуття 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Колодисте Тальнівського району Черкаської області, громадянку України, з середньою освітою, не працює, не одружену, мешканку АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання: за ч. 5 ст. 27 п. 6, 12 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є її особистою власністю; за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є її особистою власністю; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбування 10 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частин майна, яке є її особистою власністю.

Запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено тримання під вартою; стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_12 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 13 863 гривні 70 копійок та 100 000 грн. моральної шкоди; вирішена доля речових доказів.-

в с т а н о в и л а :
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що вони за попередньою змовою між собою 04 січня 2012 року близько 21 години 00 хвилин, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами та золотими виробами і перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_13 , вчинили розбійний напад та вбивство останньої, після чого заволоділи її майном за наступних обставин.

Достовірно знаючи, що її родичка ОСОБА_13 має цінне майно та грошові заощадження, являється особою похилого віку, що проживає одиноко, ОСОБА_8 запропонувала своєму співмешканцю ОСОБА_7 заволодіти цим майном.

31.12.2011 року вони домовились про спільне вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 з метою заволодіння майном останньої, прийшли до квартири, в якій проживала ОСОБА_13 , однак останньої не виявилось вдома.

04 січня 2012 року близько 21-00 години ОСОБА_7 і ОСОБА_8 знову прийшли до помешкання потерпілої. Скориставшись її родинною довірою до ОСОБА_8 , вони потрапили до її квартири АДРЕСА_3 , де діючи умисно, з корисливих мотивів вчинили напад на ОСОБА_13 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я. Так, ОСОБА_7 кулаком руки наніс ОСОБА_13 не менше 4 ударів в область голови і тіла, після чого, стоячи позаду потерпілої, накинув на її шию заздалегідь приготовлений та принесений із собою ремінь і почав душити. Тримаючи двома руками ремінь, що знаходився на шиї потерпілої, він потягнув його на себе. Не втримавши рівноваги, ОСОБА_13 впала спиною на підлогу, а ОСОБА_7 , продовжуючи душити ременем потерпілу, застосував фізичну силу, поки остання не перестала подавати ознаки життя. В результаті цього настала смерть потерпілої ОСОБА_13 .

Згідно з висновком експерта № 03-01/24 від 17.09.2014 року, причиною смерті ОСОБА_13 є закрита травма шиї у вигляді синців та саден на шиї, крововиливів на шкірі шиї, в товщі язика, в м`яких тканинах шиї, під`язикової кістки та щитоподібного хряща, слизовій оболонці ділянки голосової щілини, щитоподібного хряща та верхньої третини стравоходу, у товщу щитоподібного хряща, яка супроводжувалась явищами механічної асфіксії, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між отриманою травмою шиї, яка супроводжувалась явищами механічної асфіксії, та настанням смерті потерпілої існує прямий причинний зв`язок.

При проведенні експертизи у ОСОБА_13 виявленні такі тілесні ушкодження: закрита травма шиї у виді синців та саден на шиї, крововиливів на шкірі шиї, в товщі язика, в м`яких тканинах шиї, під`язикової кістки та щитоподібного хряща, слизовій оболонці ділянки голосової щілини, щитоподібного хряща та верхньої третини стравоходу, у товщу щитоподібного хряща; закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку лівої півкулі головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови зліва та в правий скроневий м`яз; синець правого плеча; крововилив у м`язи спини в міжлопатковій ділянці.

ОСОБА_8 протягом вказаного часу не перешкоджала і не заважала ОСОБА_7 , свідомо допускаючи настання будь-яких наслідків, в тому числі і смерті ОСОБА_14 , обшукувала квартиру з метою виявлення грошових коштів та цінностей. ОСОБА_7 , пересвідчившись, що ОСОБА_13 не подавала ознаки життя та продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, приєднався до ОСОБА_8 . Вони обшукали помешкання ОСОБА_13 , в результаті чого заволоділи її особистими речами, а саме: грошовими коштами в сумі 200 гривень, грошовими коштами в сумі 1 350 російських рублів, що відповідно до курсу НБУ на момент вчинення кримінального правопорушення складало 336 гривень 15 коп.; сережкою із золота вартістю 270 гривень, парою сережок із золота вартістю 285 гривень 32 коп., парою сережок із золота вартістю 1 829 гривень 96 коп., парою сережок із золота у вигляді кілець вартістю 1600 гривень, парою сережок із золота з камінцями червоного кольору вартістю 910 гривень, парою сережок із золота з камінцями білого кольору вартістю 880 гривень, каблучкою із золота вартістю 1523 гривень 02 коп., каблучкою із золота вартістю 1300 гривень, каблучкою із золота з 5 камінцями білого кольору вартістю 490 гривень, ланцюжком із золота вартістю 4 169 гривень 75 коп., 2 ланцюжками із золота по ціні 310 гривень на загальну суму 620 грн., золотою прикрасою у вигляді дрібного листочка вартістю 120 гривень, дрібною золотою частинкою вартістю 150 гривень, дрібною золотою частинкою вартістю 50 гривень, дрібною золотою частинкою вартістю 40 гривень, дрібною золотою частинкою вартістю 20 гривень, жіночою сумочкою вартістю 500 гривень, гаманцем жіночим вартістю 100 гривень, мобільним телефоном «Нокіа» вартістю 350 гривень, ключами від квартири в кількості 3 штуки по ціні 10 гривень за один ключ на загальну суму 30 гривень та разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, спричинивши потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 17 051 гривню 19 коп.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2015 року скасувати, закрити кримінальне провадження, оскільки визнає повністю провину в скоєнні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, просить обмежити вирок відбутим строком тримання під вартою з 06.01.2012 року.

Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд вдруге вийшов за межі обвинувачення, не дотримуючись вимог ст. ст. 370, 374 КПК України; судом свідомо допущена неповнота судового розгляду, оскільки відхилені всі клопотання, заяви та скарги про виклик свідків, експерта, про належне дослідження доказів і речей, яких не існує взагалі, які були подані ОСОБА_7 протягом судового розгляду справи в суді першої інстанції; не допитані свідки, експерти, не дослідженні докази і речі, з`ясування яких має істотне значення для законного та обґрунтованого рішення суду.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження № 000179, за яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не пред`являлось обвинувачення.

Вказує апелянт, що вирок суду ґрунтується на доказах, здобутих незаконним шляхом після незаконного затримання і арешту 06.01.2012 року за підробленими процесуальними документами адміністративного та кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України у кримінальному провадженні № 0000004 від 27.12.2012 року, які судом не були свідомо дослідженні, покриваючи злочинну діяльність працівників Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області і бездіяльність Смілянської міжрайонної прокуратури.

Зазначає, що на диску з відеозаписом відтворення на місці події від 07.01.2012 року за участю ОСОБА_7 існує істотний факт побиття і насильства над ним. Вказане також підтверджується діагнозом «артеріальна гіпертонія та струс головного мозку», встановлений лікарем швидкої медичної допомоги № 2 ОСОБА_15 та зафіксований за викликом бригади в 10 год. 31 хв. 08.01.2012 року до ІТТ при Смілянському МВ (том І, а. с. 227 матеріалів кримінального провадження № 0000004 від 27.12.2012 року).

Крім того, факт незаконного затримання та арешту 06.01.2012 року підтверджується показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , яка підтвердила свідчення ОСОБА_7 про те, що його затримували 06.01.2012 року за наркотики без понятих і в той же день додому не відпустили. Також зазначає, що він був поміщений в ІТТ до камери № 6, де знаходився з громадянами ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , однак зазначені свідки протягом 2012-2015 років допитані не були ні прокуратурою, ні судом. Хоча вони можуть підтвердити вказаний факт незаконного затримання і арешту, а також те, що ОСОБА_8 була допитана в стані алкогольного сп`яніння без захисника 07.01.2012 року й того ж дня в нетверезому стані поміщена в ІТТ у нічний час, що підтверджується підписами в протоколі обшуку особистих речей затриманого від 07.01.2012 року, який підроблений, як стверджує апелянт, експертом ЕКВ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_20 , який нібито був складений з 17 год. 50 хв. до 18 год. 00 хв. Але ОСОБА_8 була поміщена в ІТТ близько 23 години.

Апелянт звертає увагу суду, що вранці 07.01.2012 року ОСОБА_7 з ІТТ забрав працівник о/у СКР та відвів до підвалу, де були ще двоє працівників міліції ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які катували і мордували його електричним струмом, кидали на спину, били ногами і руками для отримання зізнання, написання явки з повинною, показували фото потерпілої та розповідали, що йому потрібно розповісти слідчому, написати в явці в повинною та показувати на відтворені.

Вказує, що в кримінальному провадженні № 0000004 від 27.12.2012 року містяться підроблені протоколи працівників о/у СКР ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , дільничного інспектора ОСОБА_24 по адміністративному правопорушенню, яке, як зазначає апелянт, оформлене без понятих, лікарського свідоцтва та освідчення, що ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння. Наведене, на думку апелянта, підтверджує незаконне затримання і арешт 06.01.2012 року, що не взято до уваги судом при постановленні вироку.

Крім того, оскаржуваний вирок ґрунтується на явці з повинною від 07.01.2012 року, яка написана після тортур і катування 07.01.2012 року під диктовку о/у СКР ОСОБА_25 з порушенням права на захист та з порушенням вимог ст. 96 КПК України 1960 року.

Так, висновки експерта ОСОБА_26 № 027 від 29 травня 2012 року, вих. № 393 від 30.05.2012 року та актів судово-медичного дослідження № 012 від 29 травня 2012 року, № 392 від 30.05.2012 року суперечать вигаданому сценарію, викладеному в явці з повинною, та всьому, що розповідав ОСОБА_7 при відтворені обставин на місці події 07.01.2012 року.

Також під час написання явки з повинною під психологічним тиском і погрозами фізичної розправи і знищення, він змушений був оговорити ОСОБА_8 у співучасті в інкримінованих злочинах.

Разом з тим, досудовим слідством не виконані належні слідчі дії відповідно ст. ст. 2, 36, 9 КПК України, згідно з ухвалою апеляційного суду від 16 липня 2014 року, якою скасований вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2013 року. А саме: слідством та судом не встановлені особа (особи), якими залишені сліди пальців рук на місці скоєння злочину, покладаючи провину на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Проте у висновках судово-медичних експертиз за № 14 від 23.01.2012 року та № 1/266 від 02.04.2012 року вказано, що відбитки пальців рук, знайдені при огляді місця події від 05.01.2012 року, залишені іншою особою (особами) і не належать ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 . Тим самим підтверджується їх непричетність до інкримінованих злочинів (том 2, а.с. 119-132, 213-227).

Також, зазначає апелянт, досудовим слідством протягом 2012-2015 р. р. не встановлені час та день настання смерті, механізм утворення, та від чиїх дій мала місце черепно-мозкова травма у потерпілої ОСОБА_13 ; за яких обставин, у який час, в якому положенні, куди саме були завдані удари; від чиїх дій у потерпілої мала місце черепно-мозкова травма.

Згідно з протоколом огляду місця події (том І, а.с. 18-19), при огляді трупа ОСОБА_13 виявлено синець на шиї, на плечі і кров на вусі. Інших ушкоджень не виявлено. Однак за висновком № 012 від 29.05.2012 року № 392 механізм утворення черепно мозкової травми не встановлено, а встановлено, що ці ушкодження виникли від неодноразової дії тупого предмету, що має обмежену травматичну поверхню. Тобто яким саме предметом були завдані удари і куди саме експертом не встановлено, оскільки на обличчі і голові трупа не виявлено синяків, саден, шишок взагалі (том 3, а.с. 16-20).

Висновок № 03-01/24 від 07.10.2014 року суперечить висновку № 027 і акту № 012 від 29.05.2012 року, оскільки висновок ґрунтується на припущеннях, що черепно-мозкова травма та синець правого плеча виникли від дії твердого, тупого предмету (предметів), які не встановлені, та яким може бути рука, зігнута в кулак, що за попередніми висновками не було з`ясовано та встановлено експертом ОСОБА_26 .

Проте старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України Черкаської області ОСОБА_27 в обвинувальному акті від 22.10.2014 року встановлено, що саме ОСОБА_7 кулаком руки завдав не менше 4-х ударів в область голови та тіла потерпілої, хоча в які частини голови та тіла були завдані удари не встановлено.

Також, слідством та судом не встановлено походження паска, яким нібито ОСОБА_7 задушив потерпілу, якого взагалі не було, й він не вилучався як речовий доказ досудовим слідством.

Поза увагою, не надавши належної оцінки, суд залишив показання апелянта про те, що він оговорив ОСОБА_8 в причетності до інкримінованих злочинів разом з показаннями останньої.

Крім того, відповідно протоколу допиту від 05.01.2012 року, складеного о/у СКР Смілянського МВ ОСОБА_28 , свідка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом 1-ї групи по зору, вона близько 19 години вечора мила підлогу в коридорі квартири і чула, як у двері сусідки хтось подзвонив, проте хто саме невідомо. Через декілька секунд вона почула жіночий голос: «Бабушка, это я». Двері відчинились, а ОСОБА_18 почула звук здивування, і двері сусідки зачинилися. Більше вона нічого не чула.

Згідно з протоколом допиту від 03.09.2014 року, складеного старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_27 , свідок-понята ОСОБА_18 надає свідомо неправдиві показання, оскільки свідчення суперечать попередньому протоколу допиту від 05.01.2012 року в тому, що вона 04.01.2012 року близько 19 години вечора мила підлогу на сходовій клітці і вже бачила, що до сусідки ОСОБА_29 прийшли чоловік та жінка, які подзвонили у дзвінок, сказавши « ОСОБА_30 , это я». Віра відчинила вхідні двері. Чоловік та жінка зайшли в квартиру до Віри, і вона почула від сусідки звук здивування.

Вказує апелянт, що зазначене є неправдивими показами свідка ОСОБА_18 , оскільки вона взагалі не бачила, що підтвердила при допиті в суді та сказала, що бачила силуети.

Також судом не перевірено достовірність неправдивих показів свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , проти яких було порушено кримінальне провадження за ст. ст. 384, 385 КК України, з матеріалами яких ОСОБА_7 не ознайомлений і по суті викладеного не допитаний.

Не взято до уваги судом, що в матеріалах кримінального провадження не існує речей, за якими встановлені ціни для сплати позову, і не були прокурором надані суду для дослідження в якості речових доказів, оскільки вони не вилучались.

Крім того, судом не встановлено, з ким потерпіла ОСОБА_13 вживала спиртні напої 04.01.2012 та 05.01.2012 року, оскільки відповідно акту судово-токсикологічного дослідження в крові трупа ОСОБА_13 виявлено спирт концентрацією 0,43 проміле (том 3, а.с. 16-18).

Судом не взято до уваги порушення права на захист досудовим слідством, яке полягає у неповідомленні слідчою СВ Смілянського МВ УМВС України ОСОБА_33 при поданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою про розгляд адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Натомість був наданий адвокат ОСОБА_34 для захисту обох обвинувачених, якому ОСОБА_7 заявляв відвід в 2012 році, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 46 КПК України захисник не має права взяти на себе захист іншої особи або надати їй правову допомогу, якщо це суперечить інтересам особи, якій він надає або раніше надавав правову допомогу.

Також, судом не взяті до уваги показання свідка-понятої ОСОБА_18 при допиті в судовому засіданні, яка свідчила про те, що дійсно відкривала квартиру потерпілої ОСОБА_13 , яку застала на підлозі, лежачою обличчям донизу. Проте відповідно протоколу ОМП від 05.01.2012 року з таблицею фотозображень на фото № 12, 13, 14, 15, 16 потерпіла лежала обличчям догори і біля голови лежали окуляри, яких не було на обличчі ОСОБА_13 , коли ОСОБА_7 був в квартирі АДРЕСА_3 .

Апелянт також зазначає, що судом не взято до уваги фальсифікацію та підробку протоколу ОМП від 06.01.2012 року, який складено слідчим СВ ОСОБА_35 , оскільки відповідно до зображення на фото № 2, 4 в кімнатах квартирі потерпілої існує безлад. Однак за протоколом ОМП від 05.01.2012 року, складеного слідчим СУ УМВС ОСОБА_36 , в кімнатах та в квартирі безладу немає.

Крім того, відповідно до протоколу ОМП від 05.01.2012 року на фото № 11, 12, 13 на порозі вхідних дверей в кімнаті лежить футляр від окулярів, який не вилучався як речовий доказ. Натомість на експертизу були вилучені окуляри, які лежали біля голови потерпілої.

Також, ні слідством, ні судом не з`ясовано кому належать сліди взуття, які знайдені на місці злочину.

Не перевірялось алібі обвинуваченої ОСОБА_8 та не було проведено відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на виконання чого була дана вказівка апеляційним судом, яким був скасований вирок від 16.12.2013 року, про що свідчать протоколи від 16.09.2014 року, оскільки слідчій ОСОБА_27 було неодноразово заявлено відвід та недовіру, у зв`язку з ігноруванням постанов від 01.02.2012 року № 1459 та від 25.06.2012 року № 25/04/2-3287, які направлялися заступником прокурора області ОСОБА_37 для проведення додаткового розслідування.

Відповідно до відеозапису відтворення за місцем події від 07.01.2012 року з участю ОСОБА_7 не існує доказів про те, що потерпілій були завдані тілесні ушкодження предметом чи кулаком.

Також наголошує апелянт, оскаржуваний вирок суду у кримінальному провадженні від 12.08.2014 року за №0001298 не ухвалювався, а був ухвалений у кримінальному провадженні № 0000179, за яким обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не пред`являлось взагалі.

Вказує, що слідчою ОСОБА_27 не проведено жодної слідчої дії за клопотанням ОСОБА_7 та не ухвалено жодної постанови про відмову.

Зазначає, що судом не була викликана на допит потерпіла ОСОБА_12 , якій відомо, що золоті прикраси і гроші зникли після вбивства її матері, а не були вкрадені раніше.

Також, судом не був викликаний на допит лікар швидкої допомоги м. Сміла, який перший оглядав тіло потерпілої.

Окрім того, судом в порушення вимог ст. 54-2 КПК України наданий для захисту адвокат ОСОБА_38 , замінивши захисника ОСОБА_39 , з якою був укладений договір.

Судом не дотримана вимога ч. 4 ст. 85 КПК України, оскільки в суді показання, отриманні слідчим чи прокурором, взагалі не можуть бути використані як доказ для обґрунтування висновків та рішень суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , якому неодноразово ОСОБА_7 заявлено недовіру та відвід, зазначив, що в апеляційній скарзі прокурором не вказано оскаржуване кримінальне провадження, ні номера провадження, ні числа, ні місяця, ні року. Також, вказав, що прокурор ОСОБА_40 заводить в оману суддів апеляційного суду, оскільки не встановлено безліч обставин, про які ОСОБА_7 вказав в своїй апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду від 09.06.2015 року та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу злочину.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що суд вийшов за межі обвинувачення, а вирок суду є незаконним та необґрунтованим; ухвалений з порушенням вимог КПК України, постанов Пленуму Верховного суду України, Конституції України та Європейської конвенції з прав людини, а також допущена неповнота досудового слідства та судового розгляду; висновки суду не відповідають фактичним обставина провадження; судом не досліджувались речові докази та документи згідно зі ст. ст. 357, 358 КПК України.

Вказує, що старшою слідчою СВ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_33 12.08.2014 року було подано до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, свідомо порушуючи право на захист, оскільки для забезпечення правової допомоги був наданий адвокат ОСОБА_38 , який належним чином не надавав правової допомоги. При цьому у 2012 році ОСОБА_7 заявляв цьому адвокату відвід. Відповідно до ч. 1 ст. 46 КПК України захисник не має права взяти на себе захист іншої особи або надавати їй правову допомогу, якщо це суперечить інтересам особи, якій він надає або раніше надавав правову допомогу. Адвокатська діяльність відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Також зазначає, що старшою слідчою ОСОБА_27 свідомо не виконано жодної слідчої дії згідно з ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16.07.2014 року, якою було скасовано вирок Смілянського міськрайонного суду від 16.12.2013 року.

Апелянт стверджує, що після того, як о/у СКР Смілянського МВ УМВС України ОСОБА_22 споїв її спиртними напоями, які придбав за вилучені в ОСОБА_8 кошти, вона була допитана слідчим ОСОБА_41 без участі адвоката та поміщена в ІТТ 07.01.2012 року в стані алкогольного сп`яніння. Про це існують показання свідка ОСОБА_42 . Вказує на підробку протоколу від 07.01.2012 року, який повинен складати слідчий, натомість складеного експертом ЕКВ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_20 .

Зазначає, що слідством та судом взагалі не встановлено час настання смерті потерпілої; сумнівними є травми, на які посилаються експерти у висновках, які ґрунтуються на припущеннях та на недопустимих доказах; не встановлений механізм утворення черепно-мозкової травми потерпілої, час її отримання, та за яких обставин і від чиїх дій вона була отримана.

Відповідно протоколу огляду місця події від 05.01.2012 року (том І, а.с. 18-19) при огляді трупа ОСОБА_13 у неї був виявлений синець на шиї та кров на вусі. Інших ушкоджень не виявлено. Проте відповідно до висновку експерта № 027 від 30.05.2012 року не встановлено, чим завдані удари потерпілій та куди саме, оскільки на голові не виявлено синців чи саден.

Також суперечливим та недопустимим є висновок експерта № 03-01/24 від 07.10.2014 року, на якому ґрунтується обвинувачення, оскільки він викладений на припущеннях та є необґрунтованим, адже експерт взагалі не бачив труп і не обстежував його.

Крім того, ні слідством, ні судом не встановлено, з ким потерпіла вживала спиртні напої, оскільки, згідно з актом судово-токсикологічного дослідження від 27 січня 2012 року в крові трупа виявлено етиловий спирт концентрацією 0,43 проміле.

Також не встановлено особу (осіб), якими залишені відбитки пальців рук, які можливо причетні до вбивства ОСОБА_13 , згідно з висновками від 02.04.2012 року № 1/266 та від 23.01.2012 року № 14, в яких чітко вказано, що сліди пальців рук залишені іншою особою (особами), а не ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 .

Не встановлено, вказує апелянт, походження паска, яким нібито ОСОБА_7 задушив потерпілу, та куди його викинув останній, оскільки пасок як речовий доказ не вилучався і його не існувало взагалі.

Також вказує, що відповідно висновку експерта № 16 від 23.01.2012 року не встановлено, кому належать сліди взуття, які вилучені при огляді місця події від 05.01.2012 року.

Судом не взято до уваги, як вказує апелянт, підроблення процесуальних документів, а саме: протоколу огляду місця події від 06.01.2012 року з таблицею зображень, на яких існує безлад в квартирі потерпілої, який нібито навів ОСОБА_7 , коли ОСОБА_8 за його проханням ходила в магазин. Проте відповідно до протоколу огляду місця події від 05.01.2012 року з таблицею фото зображень в квартирі безладу не існує.

Крім того, згідно з фото № 11 протоколу огляду місця події від 05.01.2012 року з фотозображеннями, на порозі лежить футляр від окулярів, який не вилучався та не досліджувався.

Зазначає, що судом відхилені всі клопотання про виклик свідків, показання яких мають істотне значення для з`ясування обставин справи.

Також судом, вказує апелянт, не були об`єктивно дослідженні показання свідків, які є надуманими та неправдивими, оскільки свідок ОСОБА_18 надала в суді показання, в яких стверджувала, що, коли вона відчинила ключем квартиру потерпілої, застала її мертвою та лежачою обличчям вниз, але на фото протоколів ОМП від 05.01.2012 року труп ОСОБА_13 лежить обличчям догори, і на обличчі не існує жодних синяків, крім синця на шиї та крові на вусі.

Не взяті до уваги судом показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_8 не могла знати як живе потерпіла, адже в останнє бачила ОСОБА_13 в 2009 році, після чого не спілкувалася з нею до 2012 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , зазначила, що апеляційна скарга прокурором подана по невідомому номеру кримінального провадження, невідомого числа, місяця і року внесеного в ЄРДР, по якому не пред`являлось обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2015 та постановити новий, яким засудити ОСОБА_7 за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 1 ст. 70 КК України - 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Для ОСОБА_8 прокурор просить призначити покарання за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна; за ч. 1 ст. 70 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, вважає, що вирок суду є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Апелянт вважає, що суд явно несправедливо призначив обвинуваченим покарання, при цьому не врахував те, що обвинувачені свою вину у вчиненні злочинів не визнали, не покаялись, не відшкодували потерпілим завдану злочином шкоду. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , є рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги, прокурор крім зазначених доводів у апеляційній скарзі, вказує на те, що у вступній частині вироку районного суду допущено технічну помилку та невірно вказано номер кримінального провадження №0000179 та вважає за необхідне уточнити номер кримінального провадження та вказати правильний номер, а саме №0001298 від 21 серпня 2014 року.

В судовому засіданні прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та заперечив проти апеляційних скарг обвинувачених, просив їх відхилити. Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 . Заперечили проти апеляції прокурора, просили її відхилити. Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник підтримали подану нею апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 Заперечили проти апеляції прокурора, просили її відхилити. Представник потерпілої підтримав апеляційну скаргу прокуратури, проти апеляцій обвинувачених заперечив.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинувачених, захисників, представника потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За цими правилами призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень за попередньою змовою групою осіб та п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб та доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, кваліфікація її дій за ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, як пособництво у нападі з метою заволодіння чужим майном поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень за попередньою змовою групою осіб, ч.5 ст.27 п.6.12 ст.115 КК України, як пособництво у вмисному протиправному заподіянні смерті іншій особі вчиненому за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними, у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджено, належно оцінено судом та детально викладені у вироку.

Не зважаючи на зайняту обвинуваченими позицію фактичного не визнання своєї вини у інкримінованих злочинах, вина їх доведена наведеними у вироку доказами, а саме: показами свідка ОСОБА_18 про те, що вона є сусідкою ОСОБА_14 та є інвалідом з вадами зору, однак пам`ятає, що внучка з чоловіком приходили до ОСОБА_13 , а наступного дня вона виявила, що ОСОБА_13 мертва і викликала швидку допомогу. Показаннями потерпілої ОСОБА_43 на досудовому слідстві з яких вбачається, що після смерті її матері ОСОБА_13 , вона виявила, що з квартири зникли золоті прикраси, грошові кошти, мобільний телефон та паспорт.

Також, відповідно до протоколів огляду будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 від 7 січня 2012 року, в яких проживали обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вбачається те, що в цих будинках було виявлено та вилучено золоті сережки з плямами бурого кольору, що зникли з квартири ОСОБА_13 , залишки обгорілого паспорту ОСОБА_13 , та мобільного телефону.

Відповідно до протоколів обшуків в ломбардах «Благо», «Форум» в м. Черкаси, в ломбарді «Благо» в м. Сміла від 05.01.2012 року , вилучено договори на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно яких останні здавав викрадені ним золоті прикраси, з квартири вбитої ним ОСОБА_13 , з метою отримання грошової винагороди, а саме 2 обручки, 2 пари сережок, каблучка з камінцями, золотий браслет.

Відповідно до протоколів огляду та впізнання предметів від 13 березня 2012, потерпіла ОСОБА_12 впізнала речі, які були викрадені з квартири її матері: дві золоті каблучки , сережки, 2 золоті ланцюжки, золоту прикрасу у формі листочка, чотири золоті дрібні частини, три пари дрібних сережок одна з яких у вигляді великих кілець, а інша у вигляді півмісяців.

Згідно даними адресної довідки від 18 квітня 2012 року, згідно цифри паспорту ОСОБА_13 збігаються з цифрами в обгорілому паспорті, що був вилучений з груби за місцем проживання обвинувачених.

З висновку молекулярно-генетичної експертизи вбачається, що на сережці, вилученої з житла обвинувачених, виявлено кров людини з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 .

З висновку судово-трасологічної експертизи від 23.01.2012 року №17 згідно якого на циліндровому механізмі, вилученому про огляді місця події 05.01.2012 року із замка вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 слідів дії сторонніх предметів не виявлено.

Згідно даних висновку судово-медичної експертизи №03-01/24 від 07.10.2014 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_13 є закрита травма шиї, яка супроводжувалась явищами механічної асфіксії. Черепно-мозкова травма та синець правого плеча виникли внаслідок неодноразової (не менше 4-разової) дії (удару) твердого тупого предмету. Виключається можливість отримання всіх тілесних ушкоджень внаслідок падіння із положення стоячи на площину із наступним ударом об неї.. Не виключається можливість утворення у потерпілої закритої травми шиї та крововиливу у м`язи спини в між лопатковій ділянці за обставин, які вказані в протоколі відтворення обстановки та обставин події від 07.01.2012 року з підозрюваним ОСОБА_7 .

Згідно протоколу відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_7 від 07 січня 2012року, вбачається , що ОСОБА_7 добровільно пояснив та показав, як він та ОСОБА_8 знайшли квартиру ОСОБА_13 та як він душив ОСОБА_13 , і та впала на підлогу, як і звідки ОСОБА_8 викрала золото та російські рублі і що він зняв з мертвої ОСОБА_13 сережки та по його вказівці ОСОБА_8 помила посуду і дала йому мобільний телефон. Він показав де взяв ключі від квартири та на який замок закрив двері квартири, в які сміттєві контейнери викинув крадену сумку та пояс, яким задушив ОСОБА_13 та місце, де поміняв російські рублі.

При проведенні відтворення обставин та обстановки події застосовувався відеозапис. При дослідженні даного відеозапису вказаної слідчої дії встановлено, що ОСОБА_7 поводився спокійно, розповідав щодо обставин вчинення розбійного нападу та вбивства потерпілої, які до цього часу не були відомі працівникам міліції, а тому результати даної слідчої дії вважаю допустимим та достовірним доказом винності підсудних.

Крім того, згідно висновку психолого-психіатричної експертизи ознак психологічного впливу та тиску на ОСОБА_7 при проведенні відтворення обстановки та обставин події зі сторони присутніх за аналізом відеоматеріалу не виявлено. Його індивідуально-психологічні особливості ( міміка, жести, локомоції голосу, мовлення, загальний фон настрою, стиль поведінки та інше), які спостерігались у нього привідтворенні обстановки та обставин події є аналогічними, які спостерігались при безпосередньому контакті з ним під час проведення експертизи.

Таким чином, показання вище вказаних свідків, обвинувачених, узгоджуються з дослідженими судом доказами, тому суд, разом з протоколами огляду місця події, предметів та іншими доказами обґрунтовано поклав їх у основу обвинувального вироку.

Факт зміни показань ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з метою зменшити об`єм обвинувачення ОСОБА_7 та уникнути відповідальності ОСОБА_8 підтверджується даними записки, яка була вилучена в ІТТ ЗВВО Смілянського МВ УМВС України у ОСОБА_7 10 січня 2012 року і адресована ОСОБА_8 із змісту якої слідує, що він інструктує її які давати показання, щоб уникнути відповідальності, і зокрема, що вона не бачила і не знає, як все відбувалось в квартирі так як її там. не було, що, золото та все забрав він і що вранці вона дізналась від мами про смерть ОСОБА_13 .

Доводи ОСОБА_7 про те, що ця записка йому не належить так як він її не писав і не передавав спростовуються ксерокопією даної записки, яка досліджена судом. Написання записки саме ним, а не іншою особою в його інтересах не викликає жодного сумніву, оскільки вона була вилучена у нього при намаганні передати її ОСОБА_8 .

Обставини вилучення цієї записки детально виклав в рапорті на ім`я начальника міліції на той час начальник ІТТ ЗВВО Смілянського МВ УМВС ОСОБА_44 , де вказав що 11 січня 2012 року при намаганні ОСОБА_7 передати сигарети ОСОБА_8 була виявлена записка з вказівкою їй про необхідність зімни показань у справі.

Таким чином, доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про невинуватість у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, викладених в їх апеляціях є безпідставними, оскільки вони були предметом дослідження в суді першої інстанції, достатньо повно мотивовані у вироку і їм судом першої інстанції дана вірна юридична оцінка.

Висновок районного суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за які вони засуджені при обставинах, викладених у вироку є законним і обґрунтованим.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на його незаконне затримання та арешт, а також на те, що вирок суду ґрунтується на доказах, здобутих незаконним шляхом при здійсненні на нього психологічного тиску з погрозами фізичної розправи є безпідставним, оскільки перевірка проведена за дорученням районного суду не підтвердила вказані ним обставини, і постановою слідчого Смілянської прокуратури від 24 травня 2013 року прийняте рішення про закриття кримінального провадження стосовно працівників Смілянського МВ УЦМВС України у Черкаській області за відсутністю складу злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК України у їх діях. Вказана постанова була оскаржена обвинуваченим ОСОБА_7 і ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду від 12 червня 2013 року у задоволенні його скарги було відмовлено, дана ухвала залишена без змін ухвалою колегії суддів апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2013 року.

Згідно з висновком психолого-психіатричної експертизи ознак тиску чи іншого психологічного впливу на ОСОБА_7 при проведенні відтворення обстановки та обставин події зі сторони присутніх не виявлено. Всі слідчі дії з обвинуваченими проводились з участю захисників і заяв та клопотань від ОСОБА_7 ат ОСОБА_8 та їх захисників не надходило.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що докази на які послався суд першої інстанції при винесенні вироку є недопустимими, а саме: явку з повинною від 07.01.2012 року, оскільки вона написана ним після тортур і катування з порушенням права на захист, висновок експерта ОСОБА_26 №027 від 29 травня 2012 року та актів судово-медичного дослідження №012 від 29 травня 2012 року, №392 від 30 травня 2012 року, висновок №03-01/24 від 07 жовтня 2014 року, протокол допиту ОСОБА_18 від 03 вересня 2014 року, так як він суперечить попередньому протоколу допиту від 05 січня 2012 року, покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, проведена перевірка не підтвердила вказані обвинуваченим обставини щодо здійснення відносно нього тортур і катувань, свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , безпосередньо були допитані в судовому засіданні з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, їх покази є послідовними та незмінними, як під час проведення досудового розслідування так і в суді першої інстанції, вони були предметом дослідження в суді першої інстанції, достатньо повно мотивовані у вироку і їм судом першої інстанції дана вірна юридична оцінка.

Посилання апеляційних скарг обвинувачених на неповноту судового розгляду - необхідно визнати необґрунтованим, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б про це свідчили.

Вирок суду належним чином мотивований, має однозначні судження і не має припущень, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, доводи викладені в апеляційних скаргах обвинувачених є необґрунтованими та безпідставними і є спробою обвинувачених уникнути справедливого покарання, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи та доказами здобутими як під час досудового та судового слідства по даній справі. Під час розгляду даного кримінального провадження обвинувачені своєї вини не визнавали, не розкаялися у вчинених злочинах, що свідчить про їх відношення до скоєного.

Істотних порушень передбачених ст. 412 КПК України які б слугували підставою для скасування та призначення нового розгляд у суді першої інстанції, як того просять обвинувачені, колегія суддів не вбачає.

Доводи прокурора про невідповідність призначених покарань тяжкості злочинів і особам обвинуваченим внаслідок м`якості, є недостатньо обґрунтованими та помилковими, оскільки призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд вимоги закону виконав належним чином, врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів та особи обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, а ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеризуються за місцем проживання позитивно. Як пом`якшуючі покарання обставини ОСОБА_8 судом враховано те, що на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей яких вона виховує одна, однак вчинили особливо тяжкі злочини, щодо особи похилого віку, що є обтяжуючою покарання обставиною та правомірно призначив їм остаточне покарання за сукупністю злочинів.

На думку колегії суддів, призначені обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є необхідними та достатніми для їх виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невірно вказано номер кримінального провадження у вступній частині вироку районного суду знайшли своє підтвердження, однак оскільки це є технічною помилкою та не впливає на правильність прийнятого судом рішення і не є таким, що тягне за собою його зміну або скасування з огляду на положення ст.ст. 412, 413 КПК України, тому вирок суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України. Вказану помилку, в порядку передбаченому ст. 379 КПК України, суд може виправити самостійно за власною ініціативою, або за заявою учасників кримінального провадження незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст.72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 07 січня 2012 року по 30 травня 2016 року - тобто на день набрання вироком законної сили. Обвинуваченій ОСОБА_8 зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк її попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 07 січня 2012 року по 14 серпня 2014 року та з 10 вересня 2014 року по 30 травня 2016 року - тобто на день набрання вироком законної сили.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -кст>

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року, відносно ОСОБА_7 та відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 07 січня 2012 року по 30 травня 2016 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання у виді позбавлення волі строк її попереднього ув`язнення з 07 січня 2012 року по 14 серпня 2014 року включно та з 10 вересня 2014 року по 30 травня 2016 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК, привести висновок суду першої інстанції про статус судових витрат у відповідність, вказавши в резолютивній його частині про стягнення з обвинувачених процесуальних витрат.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді :