АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000400, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 статті 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, частина 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 373, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України, та накладено арешт із забороною розпорядження на нерухоме майно, яке належить дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:
- житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 526,9 кв.м., житловою площею 219,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33873929;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно двокімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17925253;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно підвального приміщення під магазин непродовольчих товарів з прибудовою у житловому будинку літ А-5, площею 131,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 10232499.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання, та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі представник власника майна вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідністю фактичним обставинам справи на підставі чого просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_9 від 30.08.2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує про те, що клопотання прокурором було подано з порушенням вимог ч. 2 ст. 132 КПК України, оскільки клопотання прокурора щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000400 належить до вирішення слідчими суддями Печерського районного суду міста Києва, що вбачаєтьсяіз матеріалів провадження, згідно яких органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000400 є Другий слідчий відділ СУ Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України,за адресою: місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, тобто, Печерський район міста Києва.

Також, апелянт зазначає про те, що приймаючи рішення про арешт майна слідчий суддя не звернув уваги, що клопотання подане прокурором без додержання вимог статті 171 КПК України і з численними технічними порушеннями (наприклад, клопотання не містить дати ст. 110 КПК України), та не застосував наслідки таких порушень, які визначені кримінальним процесуальним законом. Крім того, відсутність у клопотанні прокурора дати складання не дає можливості на обчислення процесуальних строків, що тягне за собою порушення норм статей 115 та 116 КПК України, якими встановлено порядок обчислення процесуальних строків та необхідність їх додержання.

Крім того, апелянт зазначає про те, що ухвала слідчого судді є необгрунтованою та не вмотивованою, оскільки слідчий суддя накладаючи арешт на майно третьої особи, виходив із санкції статті, за якою підозрюється ОСОБА_8 , зазначив, що арешт майна застосовується з метою запобігання можливої конфіскації майна та відчуження або настання інших наслідків які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, в ухвалі відсутнє обґрунтування співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Також в ухвалі не вмотивований та не підтверджуються матеріалами досудового розслідування висновок слідчого судді щодо можливого відчуження ОСОБА_8 майна іншій особі.

Крім цього, слідчий суддя не звернув уваги на те, що надані матеріали не містять належних даних, які відповідають вимогам ст. ст. 42, 111- 112, 133-137, 276-279 КПК України, про те, що ОСОБА_8 набув статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

Посилається представник власника майна і на те, що рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 11.02.2014 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірваний. Зазначене рішення міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є у вільному доступі. Із тексту зазначеного рішення вбачається, що судом встановлено, а тому є преюдіційним фактом, що станом на дату розгляду заяви, більш ніж два роки сімейні стосунки між подружжям припинилися та вони не ведуть спільного господарства.

Виходячи із цього, частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 та частка нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , які були придбані ОСОБА_6 20.06.2012 року, не відносяться до спільного сумісного майна подружжя та на дане майно не може бути накладено арешт, як на майно, що належить ОСОБА_8 . Що стосується, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, цей об`єкт нерухомості належить ОСОБА_10 . Тобто, слідчим суддею накладено арешт на майно, яке не належить ані ОСОБА_8 ані ОСОБА_6 .

Одночасно апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2016 р. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику власника майна.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно за адресою: АДРЕСА_3 , законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу суду від 30.08.2016 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, в провадженні Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000400 від 31.03.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 статті 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, частина 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 373, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України.

У цьому кримінальному провадженні розслідуються обставини створення злочинної організації колишніми Президентом України ОСОБА_11 , Прем`єр-міністром України ОСОБА_12 , головою Державної податкової служби України ОСОБА_8 з метою вчинення особливо тяжкого злочину проти державної власності та участі у вказаній злочинній організації службових осіб системи Державної податкової служби України та у подальшому системи Міністерства доходів і зборів України, ПАТ «АКБ «Капітал», а також інших невстановлених слідством осіб, з метою заволодіння бюджетними коштами шляхом незаконного формування податкового кредиту з використанням підконтрольних «фіктивних» підприємств та безпідставного відшкодування ТОВ «Мегатерий» (37956673), ТОВ «Газіновація» (36177635), ТОВ «Ексімтех» (34540993) з Державного бюджету України коштів на загальну суму понад 3 млрд. гривень.

Так, вказані особи шляхом проведення безтоварних фінансових операцій з використанням понад 45 підконтрольних «фіктивних» суб`єктів підприємницької діяльності, а саме: ТОВ «Дженерал-Бізнес» (38346691), ТОВ «Метіс Груп» (38606371), ТОВ «Метіда Фінанс» (38387963), ТОВ «Зевс Фінанс» (38388045), ТОВ «Трейд Груп 2012» (38292133), ТОВ «Гепард Фінанс» (38387848), ТОВ «Геракл Фінанс» (38387869), ТОВ «Орфей Інвест» (38348510), ТОВ «Прометей Фінанс» (38388024), ТОВ «Девкаліон Фінанс» (38387916), ТОВ «Ярило Інвест» (38348608), ТОВ «Посейдон Інвест» (38348463), ТОВ «Райзсан» (38483101), ТОВ «Кешвуд» (38607532), ТОВ «Укрмехпром» (38607595), ТОВ «Сведпром» (38651560), ТОВ «Ренойл» (38651576), ТОВ «Екосепро» (38651548), ТОВ «Інвестпласт» (36926260), ТОВ «Грінстайл» (38138383), ТОВ «Ранвей-Пром» (38483122), ТОВ «АРКАДАС» (38138425), ТОВ «Ост-Трейдінг» (38404302), ТОВ «Прометей Інвест» (38348490), ТОВ «Лібертон Консалт» (38403691), ТОВ «Фін Айді» (38404260), ТОВ «Глобал Про» (38404297), ТОВ «Дегас» (38405112), ТОВ «Віта Трейд Літер» (38463504), ТОВ «Д.Т.Р. Трейд Лайн» (38464136), ТОВ «Стіл-Торг» (38517046), ТОВ «Федер Лайт» (38464686), ТОВ «Г.Н.Т. Союз Нова» (38464356), ТОВ «Аквіта Бізнес» (38465433), ТОВ «Атріас» (38516880), ТОВ «Артплаза» (38688449), ТОВ «Карнеал» (38620045), ТОВ «Санколор» (38688323), ТОВ «Санідей» (8620108), ТОВ «Аталіт» (38620066), ТОВ «Стіл-Трейдінг», ТОВ «Анкей», ТОВ «Арт Інтеграція», ТОВ «ЄДК», ТОВ «Кривбасметпром» незаконно сформували податковий кредит з податку на додану вартість ТОВ «Мегатерий», ТОВ «Газіновація», ТОВ «Ексімтех» через відображення в документах податкової звітності нібито відвантаження товарно-матеріальних цінностей та надання послуг на загальну суму 16 млрд. грн.

19.08.2016 колишнього Голову ДПС України, у подальшому Міністра доходів і зборів України ОСОБА_8 , в порядку ч. 1 ст. 278, ч. 1 статті 111, ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України, повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 28, частиною 1 ст. 366 КК України.
Згідно автобіографії ОСОБА_8 та даних міграційної служби, останній одружений з ОСОБА_13 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі по тексту Інформаційна довідка) дружині підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_6 на праві приватної власності належать наступне нерухоме майно:
- житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 526,9 кв.м., житловою площею 219,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33873929;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно двокімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17925253;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно підвального приміщення під магазин непродовольчих товарів з прибудовою у житловому будинку літ. А-5, площею 131,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 10232499.

26.08.2016 р. прокурор групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно належне дружині підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_6

30.08.2016 р. ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора про арешт майна було задоволено та накладено арешт на майно ОСОБА_6 , посилаючись на ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11 ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України (в редакції від 27.02.2016 р.) арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої статті 962 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи з встановлених органом досудового розслідування обставин кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до помилкового висновку про необхідність арештувати нерухоме майно, яке належить дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:
- житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 526,9 кв.м., житловою площею 219,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33873929;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно двокімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17925253;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно підвального приміщення під магазин непродовольчих товарів з прибудовою у житловому будинку літ А-5, площею 131,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 1023249.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, слідчий суддя не врахувавши всі обставини провадження наклав арешт на майно, що як вважає колегія суддів, призвело до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та тягне за собою скасування ухвали слідчого судді.

Так, як вбачається з матеріалів справи за клопотанням прокурора ОСОБА_6 не є підозрюваною у кримінальному провадженні №0000400 від 31.03.2013 року.
Також органом досудового розслідування не встановлено правовий статус арештованого майна, оскільки як встановлено з матеріалів судового провадження рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 11.02.2014 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірваний, крім того із тексту даного рішення вбачається, що станом на дату розгляду заяви, більш ніж два роки сімейні стосунки між подружжям припинилися та вони не ведуть спільного господарства. Отже, 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно двокімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17925253; 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно підвального приміщення під магазин непродовольчих товарів з прибудовою у житловому будинку літ А-5, площею 131,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 1023249, які були придбані ОСОБА_6 20.06.2012 року, не відносяться до спільного сумісного майна подружжя. Щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, цей об`єкт нерухомості належить ОСОБА_10 відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 143-148).

На підставі викладеного, ОСОБА_6 не є суб`єктом ст. 170 КПК України, на підставі чого правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебуває в її приватній власності немає.

Відповідно до п. п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене мотивування клопотання, прокурор в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.

Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту на майно, слідчий суддя, в постановленій ним ухвалі, вказав, що враховуючи, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає конфіскацію майна, а також те, що протиправними діями підозрюваного ОСОБА_8 державі спричинено збитки, з метою запобігання можливої конфіскації майна та відчуження майна або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт на майно.

Разом з тим, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, прокурор в клопотанні про арешт майна та слідчий суддя місцевого суду в ухвалі, взагалі не обґрунтували, яким саме чином вказане майно належне колишній дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 є доказом злочину, може підлягати спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Прокурор в клопотанні обмежився лише посиланням на загальні обставини справи та перелік майна, яке необхідно арештувати, без підтвердження своїх доводів документами, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном відповідно до ст. 171 КПК України.

Також, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що клопотання прокурора про арешт майна не містить дати складання, що відповідно є порушенням вимог щодо встановлення та обчислення процесуальних строків відповідно до КПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника власника майна про те, що слідчий суддя, в порушення вимог ст. 173 КПК України, не врахував співрозмірність обмеження права особи користуватися майном, а також наслідки арешту для інших осіб, оскільки заборона розпорядження майном є недопустимою у даній ситуації, оскільки порушує права законних власників.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Крім того, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Так, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт майна розглядається за участю власника майна. Клопотання слідчого може бути розглянуто без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно може сховати, знищити чи пошкодити майно.

В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власника майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.

Таким чином, як вважає колегія суддів, розгляд клопотання прокурора було проведено з порушенням права власника майна на захист.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 172, 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна адвокату ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000400, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 статті 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, частини 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 373, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України, та накладено арешт із забороною розпорядження на нерухоме майно, яке належить дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:
- житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 526,9 кв.м., житловою площею 219,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33873929;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно двокімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17925253;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно підвального приміщення під магазин непродовольчих товарів з прибудовою у житловому будинку літ А-5, площею 131,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 10232499, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000400, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 2 статті 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 статті 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 373, ч. 2 статті 382, ч. 1 ст. 388 КК України про накладення арешту із забороною розпорядження на нерухоме майно, яке належить дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:
- житловий будинок з надвірними побудовами загальною площею 526,9 кв.м., житловою площею 219,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33873929;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно двокімнатної квартири загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 17925253;
- 1/3 частки у праві спільної часткової власності стосовно підвального приміщення під магазин непродовольчих товарів з прибудовою у житловому будинку літ А-5, площею 131,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 10232499, відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 и б а к