Справа № 344/3747/16-к
Провадження № 1-кп/344/274/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про примирення щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мшанець Зборівського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, приватного підприємця, неодруженого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Злочин вчинено за наступних обставин.

У жовтні 2015 ОСОБА_5 з метою придбання ноутбука для власних потреб зателефонував до ОСОБА_6 , оскільки йому було відомо, що останній реалізує ноутбуки за зниженою ціною. Під час телефонної розмови ОСОБА_6 домовився з ОСОБА_5 про зустріч поблизу торгового центру «Арсен», що по вул..Миколайчука, 2 у м.Івано-Франківську для узгодження умов придбання ноутбука.

31.10.2015 під час зустрічі в обумовленому місці ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_5 , що може придбати у нього ноутбук марки Lenovo за значно нижчою ціною від ринкової, мотивуючи це тим, що має знайомих продавців у магазині «КТС», що знаходиться у торговому центрі «Арсен», та які зможуть у цьому допомогти, тим самим ввівши ОСОБА_6 в оману, оскільки наміру цього робити не мав.

У подальшому ОСОБА_6 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих спонукань, шляхом обману, під приводом передоплати за ноутбук марки Lenovo, якого не мав у своєму володінні і відповідно не бажав продавати, заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 у сумі 4000 грн. Отриманими грошовими коштами ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

Справа надійшла до суду з угодою, укладеною під час досудового розслідування між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 про примирення від 24 березня 2016 року, згідно з умовами якої потерпілий та підозрюваний дійшли згоди, що злочин підозрюваним було вчинено саме при викладених вище обставинах, підозрюваний беззастережно та у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину, підозрюваний добровільно у повному обсязі відшкодував заподіяні потерпілому збитки у розмірі 4000 грн, у потерпілого претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає.

Згідно вказаної угоди сторони дійшли згоди, що дії підозрюваного слід кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та сторони узгодили покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вказаному злочині визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про примирення від 24 березня 2016 року просив затвердити.

Потерпілий підтримав думку обвинуваченого, просив затвердити угоду про примирення.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_6 суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права передбачені ч.5 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди передбачені ч.1 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та потерпілого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про примирення при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.471 КПК України, а обвинувачення, з якими погоджується обвинувачений ОСОБА_6 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.1 ст.190 КК України, так як обвинувачений ОСОБА_6 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що грунтується на зазначених вище обставинах кримінального правопорушення і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого правопорушення, як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, визнано щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, обставини, що обтяжують покарання відсутні, що відповідає як закону, так і фактичним даним кримінального провадження.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в Івано-Франківському ОНД та ОПНЛ №3 не перебуває.

Визначаючись у призначенні покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу. Наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, сторонам зрозумілі.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України є правильною, а запропоноване угодою покарання у вигляді штрафу також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочину, санкції ч.1 ст.190 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання, і відсутності обставин, що обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про примирення укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушень, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази у справі відсутні, цивільний позов не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, керуючись розділом ІІІ вказаної Рекомендації та практикою Європейського Суду з прав людини щодо її застосування, ст.ст.314, 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Угоду про примирення від 24 березня 2016 року, укладену між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_7