Справа №576/1327/16-к
Провадження № 1-кс/576/413/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.16 м. Глухів

Слідчий суддя Глухівського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухів Сумської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановив:
16.06.2016 р. слідчий Глухівського відділу поліції звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, маючи при цьому незняті судимості за попередні злочини, не працює, та підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, переховувався від органів розслідування, а тому слідчий вважає, що маються ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , пояснивши, що є ризики, що підозрюваний може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки він раніше вже засуджувався за вчинення аналогічних злочинів, а також переховувався від органів слідства.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив не обирати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, запевняючи, що більш подібного він нічого вчиняти не буде.

На підставі ч.1 ст. 107 КПК України, в зв`язку з відсутністю відповідного клопотання учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Розглянувши матеріали, додані до клопотання, вислухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що 20.05.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про скоєння ОСОБА_4 відкритого заволодіння посуду ОСОБА_5 (а.с.5).

06.06.2016 р. слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яку 13.06.2016 р. було передано матері ОСОБА_4 ОСОБА_6 (а.с.15-16).

Водночас даних про те, що ОСОБА_4 ознайомлений зі змістом цієї підозри, матеріали клопотання не містять і прокурор у судовому повідомив, що йому не відомо чи було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

Зі змісту повідомлення про підозру слідує, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 19.05.2016 р., повторно, з застосуванням насильства до потерпілої ОСОБА_7 , відкрито заволодів її посудом на суму 61 грн. 91 коп.

Вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини у п. 109 свого рішення по справі «Влох проти Польщі» від 19.10.2000 р., заява № 27785/95, вказав, що наявність «обґрунтованої підозри» за змістом підпункту (с) пункту 1 статті 5 вимагає, щоб покладені в основу факти було можна обґрунтовано вважати за такі, що вписуються до диспозиції однієї зі статей, які характеризують у Кримінальному кодексі кримінальну поведінку. Отже, «обґрунтованої підозри», безперечно, не може бути, якщо дії або факти, які ставлять за провину утримуваній під вартою особі, не містили складу злочину на той час, коли вони сталися.

Повертаючись до фактів у цій справі, слідчий суддя звертає увагу на те, що з показів потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 (а.с.7-8) слідує, що вони обидві були знайомі з ОСОБА_4 19.05.2016 р. ОСОБА_4 прийшов у гості до ОСОБА_5 , де вони спільно розпивали спиртне. Під час розпивання спиртного у ОСОБА_5 з ОСОБА_4 виникла словесна сварка, у ході якої останній наніс їй рукою удар у лоб, від якого вона впала. Потім з підлоги ОСОБА_4 взяв «вутятницю» та вийшов з квартири і кудись пішов. Коли він виходив з квартири, потерпіла та свідок йому кричали, щоб він повернув посуд.

Отже застосування насильства не було пов`язане з заволодінням посуду, оскільки воно було викликано неприязними відносинами, виниклими під час сварки на ґрунті розпивання алкоголю. А тому, якби тримання під вартою спиралося винятково на підозру в його нібито причетності до злочину грабежу, поєднаного з застосуванням насильства, законність такого тримання під вартою, зважаючи на наявність таких суперечностей, викликала б сумніви.

Водночас, поряд з показами потерпілої і свідка, інші факти, зокрема висновок судово-медичної експертизи (а.с.14), вказують на те, що ОСОБА_5 були завдані тілесні ушкодження та викрадений посуд.

Тому клопотання також обґрунтовувалося підозрою в тому, що ОСОБА_4 міг вчинити інший злочин, що є вирішальним оскільки, надана інформація дає підстави вважати, що було скоєно кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про наявність заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено ці обставини, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вже раніше неодноразово засуджувався за корисні злочини та підозрюється у вчиненні злочину маючи не зняту та не погашену судимість, не працює.

Обґрунтовуючи неможливість застосування менш суворих запобіжних заходів, прокурор посилався на наявність приведених вище ризиків та доводив, що підозрюваний умисно переховувався від слідчого, у зв`язку з чим оголошувався у розшук.

Проте з такими доводами прокурора погодитись неможливо з огляду на наступне.

Як вбачається з явки з повинної від 20.05.2016 р. (а.с.6), ОСОБА_4 з самого початку розслідування перебував у розпорядженні слідчого. Про те, що слідчий надавав вказівку ОСОБА_4 лишатись вдома, матеріали клопотання не містять. Після спливу 17 днів, маючи задовго до цього всі необхідні докази, які слугували для складення повідомлення про підозру (свідчення, висновок експерта), та будучи достовірно обізнаним про судимості підозрюваного ще 24.05.2016 р. (а.с.19-20), слідчий тільки 06.06.2016 р. вперше викликав ОСОБА_4 для проведення слідчих дій і у зв`язку з відсутністю його вдома, вручив виклик та повідомлення про підозру його матері (а.с.9).

10.06.2016 р., через 4 дні, після першого виклику, слідчий вручив матері ОСОБА_4 повторний виклик та допитав її з приводу місця знаходження сина, яка повідомила, що той поїхав до своєї тітки ОСОБА_9 за грошима у м. Суми (а.с.10-11).

Замість того, щоб перевірити повідомлену інформацію про місцезнаходження ОСОБА_4 , слідчий 13.06.2016 р. отримав рапорт від оперативного працівника (а.с.13), у якому йшлось, що той вдома не проживає і оточуючим про його місце проживання невідоме.

На підставі цього рапорту 14.06.2016 р. слідчий виніс нічим немотивовану постанову про оголошення розшуку ОСОБА_4 і у цей же день зупинив розслідування (а.с.22-25), а вже 16.06.2016 р. слідчий відновив розслідування та о 14:30 год. цього дня вручив ОСОБА_4 клопотання про обрання запобіжного заходу.

Приведені вище факти свідчать про те, що фактично розшук ОСОБА_4 не проводився і оголошення цього розшуку відбулось формально, а тому слідчий суддя не може визнати доведеним факт ухилення підозрюваного від розслідування.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що підозрюваний раніше хоч і притягався до кримінальної відповідальності, проте має постійне місце проживання, за яким же і зареєстрований та проживає з матір`ю. Будь-яких доказів, які б свідчили про якусь негативну поведінку підозрюваного, відсутність міцності соціальних зв`язків, ані прокурор, ані слідчий, не надали.

Таким чином, прокурором не доведено обставин існування такого публічного інтересу, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважав би правило про забезпечення права на свободу, а тому слідчий суддя вважає, не доведеними прокурором обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, та виконуючи вимоги ч. 4 ст. 194 КПК України, обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на цій стадії досудового слідства є необхідним, але належним та достатнім буде застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням окремих зобов`язань, в тому числі щодо необхідності носити електронний засіб контролю, що дає змогу поліції відстежувати не лише його місце перебування у певний час, але й пересування територією району і держави взагалі, а ризики втечі чи продовження злочинів зводяться до мінімуму.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183-184, 193-197 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання слідчого задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності з`явитись до слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого (прокурора), слідчого судді, суду (залежно від стадії кримінального провадження) по першому виклику;

2) не відлучатися за межі визначеного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання чи роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт, або інший документ, що дає підозрюваному право на виїзд за межі України;

5) носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали до 01.08.2016 р. включно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні під час її оголошення з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений і оголошений 21.06.2016 р. о 09:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1