АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/794/16 Справа № 703/1923/16-к Категорія: ч.2 ст.389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 9 лютого 2016 року Смілянським міськрайсудом Черкаської області за ч.1 ст. 185 КК України до 90 год. громадських робіт, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, з невідбутого покарання, за вироком Смілянського міськрайонного суду від 9 лютого 2015 року у виді 90 год. громадських робіт, частково приєднано покарання у виді 80 год. громадських робіт, що, згідно п.4 ч.1 ст. 72 КК України, відповідає 10 дням обмеження волі та призначено засудженому остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст. 76 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що будучи особою, засудженою вироком Смілянського міськрайсуду Черкаської області від 9 лютого 2016 року до 90 год. громадських робіт, ознайомившись з можливими наслідками ухилення від відбування такого покарання та правилами його відбування, як в суді після ухвалення вироку, так і при постановці його на облік у Смілянському МРВ КВІ, не приступив до їх відпрацювання, чим умисно ухилився від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі - громадських робіт.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та істотне порушення кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч.2 ст.190 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст..71 України за сукупністю вироків до призначеного покарання часткового приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Смілянського міськрайсуду від 09.02.2016 року у виді 90 годин громадських робіт, що в перерахунку згідно ст..72 КК України відповідає 11 дням обмеження волі, та остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття 2 роки 11 днів обмеження вол, без застосування положень ст.75 КК України.

В обґрунтування вимог апеляції прокурор вказує, що судом не в повній мірі враховано вимоги закону України про кримінальну відповідальність щодо основних засад призначення покарання. Судом при вирішенні питання про призначення покарання з застосуванням ст.71 КК України не враховано, що при складанні покарань за сукупністю вироків застосування положень ст.75 КК України при застосуванні ст.71 КК України не передбачено, оскільки остаточне покарання визначається за сукупністю вироків без звільнення від його відбування з іспитовим строком. У зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність покарання, призначене судом, не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

До початку судового розгляду прокурор подав зміни до апеляційної скарги, в яких, посилаючись на технічну описку при складенні апеляційної скарги, а саме, в резолютивній частині апеляції було помилково зазначено ч.2 ст.190 КК України, просить вирок скасувати через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та істотне порушення кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч.2 ст.389 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання часткового приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Смілянського міськрайсуду від 09.02.2016 року у виді 90 годин громадських робіт, що в перерахунку згідно ст.72 КК України відповідає 11 дням обмеження волі, та остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття 2 роки 11 днів обмеження вол, без застосування положень ст.75 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 та наполягав на її задоволенні з наведених підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та просив суворо не карати, вивчивши доводи апеляції та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Вірною є кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 389 КК України - як ухилення від відбування громадських робіт, будучи особою засудженою до цього покарання.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України

стосовно призначення покарання.

Згідно з вимогами ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який характеризується позитивно, за наявності пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, поганий матеріальний стан його сімї, молодий вік, наявність на утриманні хворого похилого віку діда, та обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків обґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

Разом з тим, суд першої інстанції з врахуванням зазначених вище обставин прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачених ч.1 п.п.2,3 ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про призначення покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст.75 КК України є незаконним, оскільки ОСОБА_7 призначено покарання із застосуванням ст.71 КК України, тобто шляхом складання покарань за сукупністю вироків, а тому застосувати положення ст.75 КК України в даному випадку не можливо, оскільки остаточне покарання визначається за сукупністю вироків без звільнення особи від його відбування з іспитовим строком.

У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині визначення покарання з одночасним застосуванням положень ст.ст.71,75 КК України, покарання призначене вироком суду не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

За таких обставин, вирок суду в частині призначеного покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з постановленням нового вироку на підставі ст. 420 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів у відповідності до положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який характеризується позитивно, за наявності пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, поганий матеріальний стан його сімї, молодий вік, наявність на утриманні хворого похилого віку діда, та обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків призначає ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.404, 405, ч.1 п.3 ст. 407, ст. 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, з невідбутого покарання, за вироком Смілянського міськрайонного суду від 9 лютого 2016 року у виді 90 год. громадських робіт, частково приєднати покарання у виді 80 год. громадських робіт, що, згідно п.4 ч.1 ст. 72 КК України, відповідає 10 дням обмеження волі та призначити засудженому остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

В решті - вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий :

Судді :