Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005948 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, пенсіонера,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження. Обвинувачений категорично заперечує факт завдання ударів ОСОБА_9 і вважає, що суд дав невірну оцінку наявним у
________________________________

Справа № 11-кп/796/1103/2016
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1
справі доказам, які містять істотні суперечності стосовно характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, а також часу їх заподіяння, а саме: довідці № 3767 від 27.04.2014 Дитячої клінічної лікарні № 7, довідці лікаря невролога від 27.04.2014 Дитячої клінічної лікарні № 7, медичній картці стаціонарного хворого № 3694, постанові слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 від 27.10.2014, рапорті про повідомлення лікаря по спецлінії 102 о 12 годині 6 хвилин 27.10.2014, протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.10.2014, повідомленні про підозру від 16.04.2015, обвинувальному акті від 27.10.2014, висновку експерта № 3033 від 26.12.2014. Також ОСОБА_8 зазначає про фальсифікацію доказів з боку потерпілого, вважає, що показання свідка ОСОБА_12 не доводять його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і стверджує про давання свідком ОСОБА_13 завідомо неправдивих показань.

Звертає увагу на неповноту судового розгляду, оскільки суд не викликав для допиту свідків сторони захисту, а також матір потерпілого, і стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд порушив його права, передбачені ст.42 КПК України, а саме, примушував надавати факти на користь сторони обвинувачення, не дав можливості давати пояснення, ставити запитання потерпілому під час його допиту, заявляти клопотання про забезпечення безпеки, ознайомлюватися з журналом судового засідання, не надав відповіді на заяви про надання доказів, не провів процесуальні дії, позбавив слова в судових дебатах, а також не розглянув його цивільний позов.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої ним апеляційної скарги; доводи представника потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 і прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; повторно дослідивши фактичні обставини кримінального провадження у визначеному судом апеляційної інстанції обсязі, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 26 жовтня 2014 року близько 11 години 20 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в ліфтовій кабіні будинку № 32-а по вул. Щорса в м. Києві, супроводжуючи свої дії словесними образами, обумовленими неприязними відносинами, умисно наніс малолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар рукою в область голови, спричинивши йому легке тілесне ушкодження у виді крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру в проекції перехідної складки.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку, а саме.

Так, свідок ОСОБА_14 дав суду детальні показання про обставини заподіяння тілесних ушкоджень його молодшому брату ОСОБА_9 . З показань свідка слідує, що після висловлення претензій та лайки на адресу ОСОБА_9 , що відбувалося в ліфті в його та дружини ОСОБА_8 присутності, обвинувачений завдав ОСОБА_15 кілька ударів долонею по голові та в обличчя і розбив губу, з якої пішла кров. На першому поверсі обвинувачений з дружиною вийшов, а вони трохи почекали і пішли до консьєржки, якій він розповів, що сталося. Потім він і ОСОБА_15 на вулиці сховалися за автомобілями і чекали матір, а коли та вийшла, все розповіли. Під час відвідування гуртка з шахів того дня брат був наляканий, а після обіду йому стало погано.

Потерпілий ОСОБА_9 повністю підтвердив показання свідка та уточнив, що після того, як ОСОБА_8 завдав йому удар, він вдарився головою об залізну стінку ліфта.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_16 консьєржа після того, як обвинувачений з дружиною вийшли з ліфта, через деякий час до неї підійшли брати ОСОБА_17 і повідомили, що у ліфті ОСОБА_8 побив молодшого. Діти були налякані, а ОСОБА_15 тримався руками за обличчя, яке почервоніло, і сильно плакав.

Свідок ОСОБА_13 показав, що коли ОСОБА_14 і ОСОБА_9 прийшли на гурток з шахів, ОСОБА_15 плакав, і у нього з губи йшла кров, а вуха почервонілі. ОСОБА_14 розповів, що брата в ліфті побив сусід.

Вказані докази суд першої інстанції правильно взяв до уваги, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою.

Правильно суд мотивував свої висновки і даними, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 3033 від 26.12.2014 року, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлено ушкодження у виді крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру в проекції перехідної складки, характер та морфологічні властивості якого свідчать про те, що воно утворилося від дії тупого предмету, характерні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, за давністю може відповідати 26.10.2014 року і відноситься до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.114-118).

Згідно з п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторно хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Як вбачається з протокольної частини висновку, експерт безпосередньо оглянув потерпілого і при його обстеженні виявив ушкодження у виді крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи розмірами 0,6 х 0,2 см, та дослідив медичні документи, в тому числі ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі. За підсумками експерта, діагноз: садно підочної ділянки не підтвердився, а щодо госпіталізації ОСОБА_9 з іншими діагнозами: гострий гастрит, ацетонемічний синдром, гостра кропивниця і дискинезія жовчовивідних шляхів зазначив, що медична документація не містить об`єктивних даних для визначення причинно-наслідкового зв`язку між подіями від 26.10.2014 року та діагнозом: ацетонемічний синдром.

Експертиза проведена особою належної кваліфікації, яка має відповідну освіту, тривалий експертний стаж. Висновок має належне мотивування, його структура відповідає вимогам Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, та вказаних раніше Правил, а тому не викликає сумнівів у його правильності чи повноті.
До того ж, тільки висновком експерта, а не медичними документами, встановлюються тяжкість та характер тілесних ушкоджень, про що прямо зазначено в п.2 ч.2 ст.242 КПК України.

Не спростовують висновків суду і показання ОСОБА_8 , у відповідності з якими 26 жовтня 2014 року близько 11 години він разом з дружиною зайшов у ліфт, в якому знаходилися малолітні брати ОСОБА_17 . Під час руху на перший поверх він висловив молодшому претензії з приводу поведінки, оскільки хлопці живуть поверхом вище і своїми активними діями та шумом створюють незручності для його сімї. При цьому обвинувачений не заперечував, що обзивав потерпілого, розвернув до себе, попередивши що у разі продовження таких дій той буде покараний фізично, а також клацнув пальцями перед його обличчям, а тому міг лише випадково доторкнутися кінчика носу, але аж ніяк не заподіяти тілесне ушкодження.

Цим показанням суд дав відповідну оцінку і правильно відкинув, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених та перевірених під час судового розгляду доказів, про які зазначено раніше.

При цьому посилання обвинуваченого на постанову слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27.10.2014 року про призначення судово-медичної експертизи, в якій зазначено, що невстановлена особа 26.10.2014 року приблизно о 15 годині 30 хвилин у кабіні ліфта по вул. Щорса, 32-а в м. Києві спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_9 , є недоречними, оскільки постанова приймалася в той день, коли відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і слідчі дії ще не проводилися (т.1 а.с.109-110).

Після здійснення досудового розслідування за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення слідчий склав письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 , і відмова останнього від підпису в цьому повідомленні свідчить лише про незгоду з нею і є обраною обвинуваченим позицією захисту.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду, на думку колегії суддів, безпідставні.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про допит свідків сторони обвинувачення, яке судом було задоволено. В подальшому прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_18 , і суд, заслухавши думку учасників судового провадження, в тому числі й обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення клопотання, прийняв відмову прокурора від допиту цього свідка.

В матеріалах кримінального провадження лише наявні дані про заявлення обвинуваченим клопотання про допит як свідка представника Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_19 . Однак оскільки ОСОБА_8 не зазначив прізвище цієї особи і не обґрунтував доцільність її допиту, тобто не зазначив, які обставини відомі або можуть бути відомі свідку, які підлягають доказуванню під час кримінального провадження, суд правильно відмовив у його задоволенні.

А заяви ОСОБА_8 про забезпечення доказів, фактично, зводилися до критичної оцінки наявних у справі доказів, заперечення своєї винуватості у вчиненні злочину та вимог притягнути потерпілого, його брата і матір до кримінальної відповідальності.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів, якими повністю спростовуються показання обвинуваченого, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, є вірною.

Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_8 про порушення під час судового розгляду його прав, оскільки обвинувачений повністю скористався наданими йому законом правами, зокрема, виявив бажання давати показання і давав їх суду, ставив запитання потерпілому та свідкам, заявляв клопотання про проведення процесуальних дій, відводи, виступав у судових дебатах тощо, що зафіксовано в журналах судового засідання та на примірнику технічного носія інформації.

Не ознайомлення з журналами судового засідання можна пояснити лише небажанням ОСОБА_8 скористатися цим правом, оскільки з відповідним клопотанням він не звертався.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2915 року у задоволенні заяви ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_10 було відмовлено, оскільки заява не мітила належних даних, які б свідчили про упередженість судді, а ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2015 року аналогічну заяву залишено без розгляду, оскільки, як зазначив суддя, повторно заявлений відвід мав ознаки зловживання правом.

Що стосується позовної заяви ОСОБА_8 до законного представника потерпілого ОСОБА_6 , то рішення суду про відмову в її прийнятті є вірним, оскільки згідно з ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні має право пред`явити особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди. І правом на пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні обвинувачений не наділений.

Таким чином істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо малолітнього і відсутність обставин, що його пом`якшують, і правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3