Справа № 466/1066/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/336/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року про відмову у задоволенні клопотання начальника Личаківської виправної колонії №30 управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Караганда Республіки Казахстан, росіянина, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

з участю прокурора: - ОСОБА_8

встановила:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника Личаківської виправної колонії (№30) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі у зв`язку з його безпідставністю.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою прокурор Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити спільне клопотання начальника Личаківської виправної колонії (№30) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі ОСОБА_6 .
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який на думку прокурора, став на шлях виправлення. Вказує на те, що в ухвалі місцевого суду не зазначено мотивів, з яких відмовлено у задоволенні клопотання. Окрім того, як вважає апелянт, формальне посилання суду на кількість судимостей засудженого та ч.3 ст.82 КК України, як підставу відмови у задоволенні клопотання є незаконним та необґрунтованим, жоден документ наданий установою виконання покарання, що підтверджує ступінь виправлення засудженого у судовому засіданні не спростовано, та судом не встановлено даних щодо невідповідності ступеня виправлення засудженого.
ОСОБА_6 просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, застосувати щодо нього ст.82 КК України. Вказує на те, що місцевим судом не було досліджено всіх обставин справи, не вивчено дані, які характеризують його особу, до адміністративної відповідальності в місцях позбавлення не притягувався.
Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора на підтримку поданих апеляцій, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2013 року ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 263 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 70, 71 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі до 4 (чотирьох) років.

07.11.2013 року вироком Щорського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч.2 КК України із застосуванням ст. 71 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі до 3 (трьох) років 6 місяців.

02.04.2014 року колегією суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 07.11.2013 року скасовано в частині призначеного покарання, ОСОБА_6 вважати засудженим за ст. ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2014 року ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст. 70 ч.4 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі до 4 (чотирьох) років 6 місяців.

Початок строку покарання 26 вересня 2013 року, кінець строку покарання 26 березня 2018 року.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку відбування покарання.

Окрім того, підставою для застосування ст. 82 КК України є не тільки факт відбування певної частини покарання, а також те, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року №2, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, зокрема за корисливі злочини, станом на 14 січня 2016 року відбув 2 роки 3 місяці 18 днів, не відбута частина покарання становить 2 роки 2 місяці 12 днів.

Як вбачається із подання з 01 жовтня 2013 року перебував у Чернігівському СІЗО, характеризувався посередньо, порушень не допускав, разом із тим не заохочувався.

Перебуваючи у Личаківській ВК №30 двічі заохочувався у виді подяки.

Колегія суддів вважає, що сам факт наявності двох заохочень у засудженого в період з 26 вересня 2013р. по 14 січня 2016р. не може свідчити про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення.

Тому колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки він не довів свого виправлення під час відбування покарання.

Керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року про відмову у задоволенні клопотання начальника Личаківської виправної колонії №30 управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волізалишити без зміни, апеляційні скарги ОСОБА_6 , прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3