490/7124/14-к 18.04.2016
н/п 1-кп/490/209/2016
Справа № 490/7124/14-к
ВИРОК
18 квітня 2016 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження місто Миколаїв, національність українець, громадянин України, освіта не повна середня, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 187 КК України,-
Сторони судового провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6
сторона захисту: захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, 13.04.2014 року близько 21 год. 00 хв., знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , приймав участь у сварці з ОСОБА_8 та трьома невстановленими в ході досудового розслідування особами, в ході якої між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, після якого останні розійшлися.
Про конфлікт, що стався з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 .
Цього ж дня, близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_5 знаходячись біля будинку №28, по вул. Декабристів, в м. Миколаєві, знову зустрів ОСОБА_8 який розмовляв по власному мобільному телефону марки «Нокіа 6303», з ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 що зустрівся з ОСОБА_5 , на що ОСОБА_9 наказав ОСОБА_8 передати мобільний телефон ОСОБА_5 оскільки бажає йому щось сказати. ОСОБА_8 погодився та передав ОСОБА_5 мобільний телефон, де в ході розмови ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_5 що зараз підійде до нього для з`ясування стосунків. Після розмови з ОСОБА_9 у ОСОБА_5 виник намір на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 при цьому переслідуючи умисел на заволодіння мобільним телефоном марки «Нокіа 6303» належного ОСОБА_8 , напав на останнього, та став наносити удари в область голови, від яких ОСОБА_8 впав на землю, а ОСОБА_5 продовжував наносити удари ногами в область голови, загалом нанісши ОСОБА_8 не менше 10 ударів. Під час нападу ОСОБА_5 телефон ОСОБА_8 утримував при собі.
У той же час, ОСОБА_9 зателефонував своєму вітчиму батьку ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та повідомив останньому про конфлікт, який виник між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_10 взявши з собою ніж направився до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованого біля будинку для захисту свого сина. Прибувши на місце, останній побачив, як його сину - ОСОБА_8 , ОСОБА_5 спричиняє тілесні ушкодження, почав виражатися нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою ОСОБА_5 , утримуючи ніж в руці спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження, у виді подряпин в області лівого плеча, ран та подряпин в епігастральній області, рани в області лівого передпліччя, які могли виникнути внаслідок дії ріжучих предметів.
Після вказаних подій ОСОБА_5 із телефоном марки «Нокіа 6303» пішов до квартири АДРЕСА_3 , де проживає його батько із сім`єю.
Крім того, 13.04.2014 року,у час, який досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , в ході бійки, раптово виниклої на ґрунті помсти з боку ОСОБА_10 , переслідуючи умисел на його вбивство, завдав кухонним ножем не менше трьох ударів в область шиї, вушної раковини та плеча зліва, який в момент нападу захищався, в результаті чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких останній помер, біля місця пригоди навпроти будинку АДРЕСА_2 . Причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 явилося сліпе ножове поранення шиї з пошкодженням кровоносних судин, ускладненого на тлі гострої зовнішньої кровотечі, масивної крововтрати.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані як вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`ю особи яка зазнала нападу, та ч.1 ст. 115 КК України, умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення суд визнає недоведеним, з наступних підстав.
За нормативним визначенням умисне вбивство за статтею 115 КК України з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч.3 ст.27 Конституції України).
Згідно із частиною 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК).
Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.
З викладених у обвинуваченні обставин та матеріалів справи вбачається, що 13.04.2014р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 неодноразово виникали сварки, в ході останньої ОСОБА_5 завдав ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
У день події, з показань обвинуваченого ОСОБА_5 даними ним в судовому засіданні, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 про сварку з ОСОБА_5 , а ОСОБА_9 в свою чергу повідомив батька ОСОБА_8 ОСОБА_10 , які об`єдналися, та на ґрунті помсти за нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_8 , озброївшись дерев`яною палкою та можливо ножем, точно не пам`ятає, вирушили до будинку батька ОСОБА_5 АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 , близько 24-00 год., точного часу не пам`ятає, знаходячись біля вказаного будинку побачив що наближаються двоє озброєних людей, один з яких був ОСОБА_10 , які вголос наказали йому стояти. Сприймаючи вказане вище як загрозу, ОСОБА_5 забіг у двір будинку, де його наздогнали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , і нанесли йому ударом дерев`яної палиці тілесні ушкодження в тім`яну область голови, після якого у нього потемніло в очах. Продовжуючи наступ на ОСОБА_5 , враховуючи поведінку нападників, те, що їх більше за нього, і сварка відбувається в темну пору доби в безлюдному обмеженому просторі (двір будинку з глухим кутом), сприймаючи реально загрозу своєму життю, забіг у квартиру АДРЕСА_4 вказаного будинку, схопив зі столу кухонний ніж і розмахував ним перед нападниками, у тому числі перед ОСОБА_10 який вже був на порозі квартири, з метою уникнення небезпечних посягань. Між тим, вказує ОСОБА_5 , в силу свого хвилювання, не пам`ятає чи наносив ОСОБА_10 удари ножем, але і не виключає такого. Втім, ОСОБА_10 , отримавши тілесні ушкодження припинив напад і вийшов з двору вказаного будинку, а ОСОБА_9 тримаючи в руці дерев`яну палку наступаючи на ОСОБА_5 зайшов у квартиру вказаного будинку, в якому ОСОБА_5 закликом «мене вбивають» розбудив свого батька, його дружину та малолітнього племінника. ОСОБА_9 побачивши що ОСОБА_5 вдома не сам, вийшов з квартири і покинув двір будинку.
Дані показання, які хоча і в неповній мірі визнаються обвинуваченим, підтверджені висновком судово-медичної експертизи №471 від 30.04.2014 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено рану в тім`яній області зліва, яка могла утворитися від дії тупого твердого предмету.
Висновком судово-медичної експертизи №1039 від 19.05.2014 року смерть ОСОБА_10 настала в наслідок сліпого ножового поранення шиї з пошкодженням кровоносних судин, ускладненого на тлі гострої зовнішньої кровотечі, масивної крововтрати.
Показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встановлено, що у день події 13.04.2014 року, вони спали в квартирі АДРЕСА_3 , де вночі, точного часу не пам`ятають, ОСОБА_5 розбудив їх криком «мене вбивають». Вибігши у коридор, на порозі побачили ОСОБА_9 з палкою в руці, та плями крові на підлозі. ОСОБА_11 вийшла у двір розмовляла з ОСОБА_9 з метою подолання його агресії, та намагалася надати першу медичну допомогу ОСОБА_10 , а батько ОСОБА_12 залишився в квартирі з сином ОСОБА_5 , викликали швидку медичну допомогу.
Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_5 зазнав суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю і не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з їх боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападнику ОСОБА_10 , використав кухонний ніж, який взяв зі столу.
Такі дії ОСОБА_5 означають, що у нього виникли підстави для необхідної оборони, за наявності таких посягань, як напад озброєних осіб, групою осіб, протиправне насильницьке вторгнення в житло, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.
Характер дій ОСОБА_5 у застосуванні до ОСОБА_10 зброї, не обмежений законом, такі засоби можуть бути заздалегідь приготовленими чи знайденими у момент нападу.
Як зазначив Верховний Суд України у п.3 постанови Пленуму від 26.04.2002 року, правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснене для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.
Крім того, стан необхідної оборони ОСОБА_5 , підтверджується його показаннями, де у день події, хвилинами раніше, під час бійки між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 біля магазину «Пані Марія», ОСОБА_5 відмовився від подальшої участі в ній та фактично вибув із неї, унаслідок отриманих від ОСОБА_10 різаних поранень, подряпин. При цьому, оцінюючи свій стан, стискаючи різану рану кісті руки, побіг в іншій бік від нападника ОСОБА_10 , тим самим скриваючись від останнього.
Втім ОСОБА_10 , вважаючи не доведеним помсту до кінця, об`єднавшись з ОСОБА_9 озброївшись дерев`яними палками та ножем, відшукували останнього у найближчих кварталах, доки не знайшли.
На підтвердження злочинного посягання ОСОБА_10 озброєного ножем свідчить протокол огляду місця події від 14.04.2014 року, згідно якого з місця події біля трупу ОСОБА_10 знайдено та вилучено ніж, поверхність та рукоятка якого має нашарування речовини червоно-бурого кольору.
За цих умов ОСОБА_5 діяв правомірно і перебував у стані необхідної оборони. Його дії не можна розцінювати як такі, що перевищили межі необхідної оборони, оскільки вони відповідали характеру і небезпечності нападу з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
За встановлених судом обставин дії ОСОБА_5 розглядає як необхідну оборону без перевищення її меж, то відповідно до захисту його дії не є злочином.
По другому епізоду. Розбій є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності. Це обумовлено тим, що, крім відносин власності - основного безпосереднього об`єкта, обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.
З об`єктивної сторони розбій, відповідно до ч.1 ст. 187 КК, є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою спричинення такого насильства.
Із обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 у день подій що відбулися 13.04.2014 року мав конфлікт із ОСОБА_8 , але направлений на з`ясування стосунків між ними, що призвело до отримання останнім легких тілесних ушкоджень, у вигляді струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин з ранами, крововиливами, саднами обличчя, крововилив в білкову оболонку ока, садна шиї, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги та інші аналогічні предмети.
Між тим, в своїх показаннях ОСОБА_5 які надав в судовому засіданні, звернув увагу суду на те, що ОСОБА_8 до конфлікту між ними вже брав участь у з`ясуванні стосунків з іншими не встановленими досудовим слідством особами, від участі в якій отримав ряд тілесних ушкоджень. Вказана бійка відбувалася навпроти будинку АДРЕСА_2 , свідком якої була громадянка ОСОБА_13 , яка допитувалася судом.
Так, свідок ОСОБА_13 суду показала, що у день подій під окнами її житлового будинку АДРЕСА_5 була бійка з участю ОСОБА_8 , на що вона вийшла і зробила зауваження її учасникам.
Згідно обвинувального акту, саме у цей час, з приводу зауважень громадянки ОСОБА_13 виник словесний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .
Вказані обставини свідчать про те, що подальший фізичний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вже відбувся пізніше, з приводу погроз ОСОБА_9 з телефону ОСОБА_8 .
Через деякий час ОСОБА_5 , будучи на місці пригоди побачив на землі мобільний телефон ОСОБА_8 , підібрав його поклавши у карман, і саме у той час побачив, що до нього наближаються двоє озброєних чоловіків, одного з яких він впізнав як ОСОБА_10 .
Як слідує з наданих стороною обвинувачення письмових документів, мобільний телефон ОСОБА_8 було вилучено під час огляду місця події, квартири АДРЕСА_3 .
Зі змісту протоколу від 14.04.2014 року, вбачається, що фактично проведено огляд не місця події, а лише квартири АДРЕСА_3 , в якому було виявлено та вилучено мобільний телефон марки "Нокіа 6303". Огляд було проведено не тільки без добровільної на те згоди власника квартири - ОСОБА_12 (батька обвинуваченого), чи відповідного дозволу слідчого судді, а і без присутності самого обвинуваченого ОСОБА_5 .
Між тим, згідно з положеннями ч.2 ст. 237 КПК України огляд житла здійснюється за правилами, передбаченими для обшуку житла, який проводиться виключно на підставі ухвали слідчого судді, як це передбачено ст. 234 КПК України.
Основним доводом обвинувачення є обгрунтування проведення огляду місця події із отриманням письмової згоди власника житлового приміщення - ОСОБА_14 (сестри обвинуваченого ОСОБА_5 ).
Однак, наведені вище фактичні відомості, які містяться в зазначеному вище протоколі огляду, беззаперечно спростовують вказаний довід, оскільки фактично проведено обшук житла.
Як свідчать матеріали кримінального провадження, після проникнення до житла слідчий не звертався до слідчого судді із відповідним клопотанням.
Таким чином, отриманий внаслідок такого оголяду доказ є недопостумим згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 87 КПК України, на який не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Інші надані стороною обвинувачення докази не доводять факти вчинення ОСОБА_5 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Згідно вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вимогами ст. 370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, не дозволяє суду дійти висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а вищевказані докази, крім визнаних судом недопустимими, не є достатніми для постановлення обвинувального вироку.
За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, і про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що є підставою для постановлення відносно нього виправдувального вироку.
Процесуальні витрати по даній справі, пов`язані з проведенням експертизи, з ОСОБА_5 стягненню не підлягають.
Долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, не може бути вирішено судом, оскільки стороною обвинувачення не надано до суду документів, що б підтверджували їх наявність у справі.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 - у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
ОСОБА_5 - у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.
Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3