Справа № 300/894/15-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.05.2016 м. Ужгород
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, не судимого
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 19.08.2015 року в період часу з 22.00 год. по 23.00 год., поблизу будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_6 , умисно наніс останньому декілька ударів кулаками по обличчю, спричинивши потерпілому середньою тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі та у змінах до неї захисник адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а провадження щодо ОСОБА_7 закрити. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а висновки суду про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах провадження. Судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що вони не бачили, щоб обвинувачений бив потерпілого ОСОБА_6 , бачили лиш їхню розмову. Посилається, що матеріали провадження сфабриковані, слідчим проведено додатковий допит потерпілого, однак в реєстрів матеріалів досудового розслідування таку процесуальну дію не зазначено. Стверджує про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 , що спростовуються матеріалами провадження, зокрема висновком експерта №33 від 24.09.2015 року.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, порушує питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку, яким абзац 4 мотивувальної частини вироку доповнити словами «Після чого до нього підійшов його брат ОСОБА_6 , допоміг підвестися і піти додому. А ОСОБА_7 сів в автомобіль і поїхав», визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнити від покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Стверджує, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, який у 2013 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, однак на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний злочин.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які проти апеляційної скарги прокурора заперечили, подану захисником апеляційну скаргу підтримали і просили вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за відсутності події кримінального правопорушення, виступ прокурора, яка не підтримала апеляційні скарги прокурора та захисника, просить вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін, пояснення потерпілого, який також не підтримав апеляційні скарги прокурора та захисника, просить вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дав їм належну правову оцінку. Судовий розгляд провадження проведено з дотриманням норм кримінально-процесуального закону, щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин в їх сукупності.
Висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, ґрунтуються на належним чином досліджених і перевірених в судовому засіданні доказах, які узгоджуються між собою і в сукупності отримали у вироку правильну оцінку. Його діяння за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, кваліфіковані правильно.
Покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції обрав з дотриманням вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України, з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності злочину, даних про особу винного, таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які є підставою для скасування вироку колегією суддів не встановлено.
Згідно вироку, незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні цього кримінального правопорушення, така доведена:
-показаннями потерпілого ОСОБА_6 ,який ствердив, що в ніч з 19.08.2015 року на 20.08.2015 року ішов по дорозі в с. Тишів Воловецького району з знайомою дівчиною ОСОБА_13 . Біля них зупинився автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_7 у нетверезому стані і став наполягати, щоб дівчина сіла в машину. На це він зробив йому зауваження, у відповідь на що обвинувачений наніс йому удари кулаком в обличчя, від яких він впав на землю. Ранком 20.08.2015 року він звернувся у фельдшерський пункт, а потім у лікарню. З часом були встановлені у нього тілесні ушкодження середньої тяжкості;
-показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що працює фельдшером ФАП с. Тишів Воловецького району і до нього 20.08.2015 року звернувся потерпілий ОСОБА_6 про надання медичної допомоги. Оглянувши останнього, він виявив перелом щелепи та запропонував звернутись у Воловецьку районну лікарню;
-показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що супроводжував потерпілого до лікарні, останній йому розповів про обставини побиття. Він був присутній під час зустрічі обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого, під час якої ОСОБА_7 вину визнавав і пропонував гроші для відшкодування завданої шкоди;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , який ствердив, що знаходився на відстані 10 метрів від події і бачив, як ОСОБА_7 наносив удари потерпілому, від отриманих ударів брат впав на землю;
-показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що його син ОСОБА_6 казав йому, що побив його ОСОБА_7 через дівчину, в нього була зламана щелепа і син проходив лікування в м. Ужгороді;
-показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що зранку 20.08.2015 року побачила, що її син ОСОБА_6 має підпухлу щоку, однак нічого їй не пояснював через біль;
-висновком судово-медичної експертизи № 33 від 24.09.2015 року, згідно якої у ОСОБА_6 були наявні тілесні ушкодження у вигляді травматичного двохстороннього перелому нижньої щелепи (ментальний справа, ангулярний зліва), потягли за собою розлад здоров`я на час більше 21 дня і за цією ознакою їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середньої тяжкості, локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень дали підстави вважати, що вони не могли виникнути внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту. По давності виникнення такі вкладаються в час події, що мала місце 20.08.2015 року і могли виникнути при обставинах, на які вказує потерпілий;
Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які бачили, як обвинувачений з потерпілим розмовляли, але не бачили, як перший заподіяв ушкодження другому, не спростовують сам факт, як це стверджує сторона захисту, вчинення злочину за встановлених судом обставин.
Разом з тим в апеляційній скарзі, змінах до неї та в судовому засіданні захисник вірно відмітив, що потерпілий чотири рази змінював покази щодо часу вчинення злочину і в матеріалах кримінального провадження, в тому числі й у висновках судово-медичної експертизи, цей час вказаний різний: 22 год. 19.08.2015 року; 02 год. 20.08.2015 року або в ніч з 19.08. 2015 року на 20.08. 2015 року, що на його думку, свідчить про не встановлення досудовим слідство і судом точного часу вчинення злочину та про відсутність події кримінального правопорушення.
Але наявність зазначених обставин не впливають ні на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, ні на кваліфікацію його неправомірних дій, ні на визначення розміру та виду покарання, відтак не можуть бути підставою, як вважає сторона захисту, для закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення.
Як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції обвинувачений, потерпілий, свідки давали показання з приводу однієї події, що мала місце в ніч з 19.08 на 20.08.2015 року в с. Тишів Воловецького району, під час якої ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Дані обставини належним чином доведені в судовому засіданні і повністю узгоджуються з дослідженими в суді доказами, в тому числі і висновком судово-медичної експертизи, яку в апеляційному суді підтримала експерт ОСОБА_18 . При цьому вона пояснила, що час події 20.08.2015 року (а.к.п.12) вказала в своєму висновку з слів потерпілого, але такий час події вкладається і в зазначений в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи (а.к.п.8) в ніч з 19.08. на 20.08.2015 року. Стверджує, що за умов, при яких проводилась дана експертиза, визначити більш точно час заподіяння тілесних ушкоджень ніж у ніч з 19.08. на 20.08.2015 року експертним шляхом неможливо.
Що стосується отриманих апеляційним судом по електронній пошті і приєднаних до матеріалів провадження за клопотанням захисту заяви свідка ОСОБА_19 та ксерокопії її закордонного паспорта, які на думку обвинуваченого та його захисника спростовують висунуті ОСОБА_7 звинувачення, колегія суддів такі, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, визнає недопустимими доказами з таких підстав.
Вказана заява та ксерокопія паспорта не підписані і належним чином не завірені; суд першої інстанції покази свідка ОСОБА_20 не досліджував і з вироку не видно, що саме так, як це вказано в наведеній вище заяві, ОСОБА_19 сприйняла події тієї ночі, коли були заподіяні ОСОБА_6 тілесні ушкодження; сторона захисту переконливих доказів, що такі надійшли саме від свідка ОСОБА_19 суду не надала. З цих підстав доводи прокурора та потерпілого щодо визнання таких недопустимими доказами є обґрунтованими і переконливими.
Приєднана за клопотанням захисту до матеріалів провадження ксерокопія допиту свідка ОСОБА_12 , зміст якого відрізняється від змісту протоколу допиту цього ж свідка на аркуші провадження 36, не спростовує встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення, і не свідчить, як вважає захист, про фальсифікацію доказів слідчим.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, не узгоджуються з матеріалами провадження і задоволенню не підлягають.
Апеляційна скарга та доповнення до неї прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, які прокурор в апеляційному суді не підтримала, також задоволенню не підлягають, оскільки на обґрунтування їх вимог не наведено жодного доводу і не надано жодного доказу, як щодо доповнення вироку словами, так і щодо міри покарання та підстав для звільнення від такого.
За таких обставин вирок суду є законним, обґрунтованим і мотивованим. Підстав для його скасування і ухвалення нового вироку з призначенням іншого покарання або закриття кримінального провадження за відсутності події злочину, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
апеляційну скаргу та доповнення до неї прокурора, апеляційну скаргу та зміни до неї захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.
Суддя доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3