Ухвала
іменем україни
10 травня 2016 року м. Київ

Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002049, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,

установив:

У касаційній скарзі з доповненнями захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має позитивні характеристики, вчинив злочин із-за скрутного матеріального становища, що, на його думку, є підставами для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

За вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 24 ст. 76 КК. Вирішено питання щодо речових доказів.

Апеляційний суд Миколаївської області, частково задовольнивши скаргу прокурора, 30 червня 2015 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і постановив свій, яким постановив вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна. В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він в кінці вересня 2014 року приблизно о 12.00 год., знаходячись у с. Бузькому Вознесенського району Миколаївської області, зірвав суцвіття (верхівки) рослин роду коноплі, тим самим незаконно їх придбав. Далі він висушив їх та за допомогою металевого сита подрібнив, тим самим незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс (марихуана) у невстановленій досудовим слідством кількості, який в подальшому незаконно зберігав з метою подальшого збуту.

15 листопада 2014 року ОСОБА_6 у період часу з 12.15 год. по 13.40 год. на території кооперативу «Рассвет», що неподалік вул. Леніна в с. Бузькому під час оперативної закупівлі збув ОСОБА_8 за 3000 грн 114, 58 г канабісу (у перерахунку на суху речовину).

18 грудня 2014 року ОСОБА_6 у період часу з 12.00 по 13.30 год. навпроти магазину «Валентина» (вул. Леніна, 93, с. Бузьке) під час оперативної закупівлі збув ОСОБА_8 за 3900 грн. 154, 255 г канабісу (у перерахунку на суху речовину).
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, апеляційний суд керувався саме вказаними нормами матеріального права.
Так, ухвалюючи свій вирок у частині призначення засудженому покарання, суд апеляційної інстанції врахувавступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК, що призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети.
Апеляційний суд виходив із того, що вчинене діяння відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких. Разом із цим, суд зважив на особливу небезпечність наркотичного засобу, який обвинувачений незаконно придбавав, виготовляв, зберігав, а потім неодноразово збував. Також судом було взято до уваги значна вага цього наркотичного засобу. З огляду на все це апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_6 .
Водночас суд апеляційної інстанції, обираючи вид та розмір заходу примусу, врахував щире каяття засудженого й вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних та особистих обставин. Указані обставини відповідно до ст. 66 КК визнано такими, що пом`якшують покарання. Крім того, суд узяв до уваги особу засудженого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, його матеріальне становище, молодий вік та умови життя.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд, належним чином умотивувавши своє рішення, призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК, проте без застосування положень ст. 75 КК.
Таким чином, апеляційний суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженому покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Правових підставвважати це покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Вирок відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3