УХВАЛА

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, та змінити йому запобіжний захід з домашнього арешту та тримання під вартою.
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За доводами апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також особі обвинуваченого, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема закон, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК України, а також допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ст.ст. 412, 413, 414 КПК України, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.
На думку апелянта, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не враховано вчинення ним тяжкого злочину, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не працює, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11 жовтня 2008 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабиноїдів, вживання зі шкідливими наслідками, суспільно-корисною працею не займається, раніше судимий за аналогічні умисні корисливі злочини, та знову вчинив злочин проти власності.
Апелянт звертає увагу на те, що суд всупереч вимогам ч. 3 ст. 68 КПК України за вчинення закінченого замаху на грабіж призначив ОСОБА_5 покарання більше, аніж дві третини від максимального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Крім того, при ухваленні вироку, судом порушено вимоги ст. 384 КПК України, оскільки в резолютивній частині вироку замість імені обвинуваченого ОСОБА_8 вказане ім`я ОСОБА_9 .
Судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2015 року приблизно в 20 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», розташованому по проспекту Г. Гонгадзе, 5 в м. Києві, реалізуючи умисел, направлений на потворне відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи що за його діями спостерігає продавець магазину, взяв ємкість з-під пива, об`ємом 50 л, вартістю 1000 гр., та вибіг з приміщення магазину, на вимогу продавця магазину зупинитись та повернути викрадене майно, не реагував, проте умисел на заволодіння чужим майном не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками міліції.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині призначення покарання відповідно до вимог ст. 68 КК України, та уточнення імені обвинуваченого у вироку суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає зміні з наступних підстав.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на повторне, відкрите викрадення чужого майна.
Висновки суду підтверджені сукупністю наведених у вироку доказів і в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Виконавши вказані положення закону, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який є раніше судимим, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, проте перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабиноїдів, доглядає за хворою матір`ю, та позитивно характеризується за місцем проживання.
Крім того, відповідно до ст. 66 КК Українисудом врахована обставина, що помякшує покарання, а саме - щире каяття обвинуваченого.
Проте, при призначенні ОСОБА_5 покарння у виді п`яти років позбавлення волі, суд першої інстанції належним чином не додержався вимог ст. 68 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, а тому вказаний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.
З урахуванням положень вище зазначеної норми закону, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, згідно вимог ч. 3 ст. 68 КК України, слід призначити покарання у видічотирьох років позбавлення волі.
На думку колегії суддів, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання безпідставно застосував ст. 75 КК України є непереконливими.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому злочині, позитивно характеризуються, доглядає за хворою матір`ю, після вчинення злочину став на облік у центрі зайнятості, що підтверджується довідкою, наданою апеляційному суду, відсутність заподіяної шкоди, з урахуванням думки потерпілого про не призначення суворого покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання.
Ті обставини, що після вчинення злочину ОСОБА_5 влаштувався на роботу, що підтверджується записом в трудовій книжці, яку обвинувачений надав апеляційному суду, а після звільнення з роботи став на облік у центрі зайнятості, свідчать про його бажання займатись суспільно-корисною працею та спростовують доводи апеляційної скарги про не бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду щодо визначення строку покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України слід змінити, та водночас залишити вирок без змін в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання, з випробуванням, з іспитовим строком, та покладенням на нього певних зобов`язань,оскільки такі висновки суду першої інстанціїє обґрунтованими, а призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК Ураїни є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурор просить змінити у резолютивній частині вироку суду прізвище, ім`я та по-батькові обвинуваченого, з ОСОБА_10 на ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Як вбачається з вироку суду від 12 листопада 2015 року в його вступній та мотивувальній частинах імя обвинуваченого вказано, як ОСОБА_8 . В резолютивній частині цього ж вироку помилково зазначене ім`я ОСОБА_9 , що не відповідає запису в паспорті обвинуваченого, де вказане ім`я ОСОБА_8 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що при винесенні рішення судом першої інстанції допущена описка, яку необхідно виправити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року змінити.
Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановити йому іспитовий строк три роки.
На підставі ст. 76 КК України на час іспитового строку покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;
- періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Внести зміни в резолютивну частину вироку суду, вказавши прізвище, імя та по батькові обвинуваченого ОСОБА_5 .
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 . ОСОБА_3