У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000050 за касаційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2015 року засуджено:
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше неодноразово
судимого, останнього разу вироком
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 21.12.2010 р.
за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 198, 70, 71 КК
України до покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки 1 місяць,
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, крім житла;
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, не судимого,
- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла.
Постановлено стягнути з засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 серпня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнано винними і засуджено за те, що вони за обставин, викладених у вироку, близько 17 год. 22 грудня 2014 року на вул. Примакова, 29 у м. Хмельницькому за попередньою змовою між собою, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 , заволоділи його грошима у розмірі 200 грн. При цьому ОСОБА_9 наніс потерпілому декілька ударів в обличчя та тулуб.
Також близько 22 год. 04 січня 2015 року ОСОБА_9 у дворі буд. АДРЕСА_1 через незамкнені дверцята проник до автомобіля ВАЗ-21104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , звідки таємно викрав майно останнього на загальну суму 450 грн.
Близько 23 год. того дня ОСОБА_9 у дворі буд. АДРЕСА_2 зламав замки кришки багажника автомобіля Peugeot-309 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 , звідки таємно викрав майно останнього на загальну суму 3 000 грн.
Близько 23 год. 12 січня 2015 року ОСОБА_9 у дворі буд. АДРЕСА_1 аналогічним способом таємно викрав з автомобіля ВАЗ-2106 реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_13 , майно останнього на загальну суму 3 945 грн.
Близько 19 год. 14 січня 2015 року ОСОБА_9 через незамкнену хвіртку проник у двір буд. АДРЕСА_3 , де зламав замок кришки багажника автомобіля Wollkswagen Jeta реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_14 , звідки таємно викрав майно останнього на загальну суму 1 200 грн.
Близько 20 год. того ж дня ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на вул. Житецького у м. Хмельницькому поблизу реабілітаційного центру «Промінь надії», застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, здійснили напад на ОСОБА_15 . При цьому ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_15 в груди, поставив йому підніжку і кинув на землю, а потім вдарив потерпілого в обличчя кулаком і приклав до горла кухонний ніж. В цей час ОСОБА_7 обшукав ОСОБА_15 і відкрито викрав у нього мобільні телефони «Samsung Е-900», «Nokia 2630» та дві банківські картки «Приватбанка». Примусивши ОСОБА_15 сказати пін-коди, ОСОБА_7 зняв у банкоматі «ПриватБанка» з картки потерпілого 250 грн., а всього спільними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спричинили ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 571 грн. 02 коп.
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушують питання про зміну судових рішень. Просять перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України та зменшити покарання до 4 років позбавлення волі. Зазначають, що судом безпідставно враховано як доказ показання потерпілого ОСОБА_15 , не звернуто уваги, що ОСОБА_7 взято під варту на день раніше, ніж зазначено у протоколі, а апеляційний суд своєї ухвали належним чином не мотивував.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_9 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Також зазначає, що судом безпідставно взято як доказ показання потерпілого ОСОБА_15 , не звернуто уваги, що ОСОБА_9 взятий під варту не 16, як зазначено в протоколі, а 15 січня, не доведено вартості викраденого майна, внаслідок чого за ч. 2 ст. 185 КК України її підзахисний підлягав виправданню, а суд апеляційної інстанції своєї ухвали належним чином не мотивував.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у касаційних скаргах не оскаржуються.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи засудженого ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 щодо необхідності перекваліфікації дій засуджених з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованими.
Так, винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, підтверджується:
- показаннями засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які частково визнали вину і підтвердили, що 14 січня 2015 року вони напали на незнайомого чоловіка, при цьому ОСОБА_9 кинув його на землю та утримував, а ОСОБА_7 в цей час забрав у потерпілого два мобільні телефони та дві банківські картки, до яких останній назвав їм пін-коди;
- показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який повідомив, що в цей вечір на вул. Житецького у м. Хмельницькому на нього напали двоє невідомих чоловіків, повалили на землю, один наніс йому удари кулаком в голову, приставив до горла залізний предмет з колючою дією, погрожував зарізати. Ці погрози він сприймав як реальні, через що віддав їм два мобільні телефони та дві банківські картки «Приватбанка», повідомивши пін-коди до них.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, даними протоколу огляду житла ОСОБА_9 , під час якого останній вказав на кухонний ніж і повідомив, що саме ним погрожував невідомому чоловіку під час розбою, який вчинив разом з ОСОБА_7 , цей ніж було вилучено працівниками міліції; даними протоколу слідчого експерименту, відповідно до якого ОСОБА_9 у присутності захисника детально розповів про обставини вчинення розбійного нападу на ОСОБА_15 ; даними травмкарти, відповідно до якої у ОСОБА_15 виявлено закритий перелом кісток носа, згідно свідчень останнього ці ушкодження йому спричинили невідомі під час побиття 14 січня 2015 року та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Твердження засудженого ОСОБА_7 і захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про те, що в діях засуджених відсутні ознаки розбою спростовуються вищенаведеними доказами. При цьому судами правильно встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вчинили напад на ОСОБА_15 , погрожуючи ножем, ці погрози потерпілий сприймав реально, побоюючись за своє життя та здоровя.
Таким чином, винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, повністю доведена і їх дії кваліфіковані правильно.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 433 КПК України виключити з обвинувачення засуджених за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину повторно», оскільки ця кваліфікуюча ознака не передбачена диспозицією цієї статті.
Безпідставними є також посилання захисника ОСОБА_16 на незаконне засудження ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки не встановлена вартість викраденого майна.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій одиниці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину.
Як убачається з матеріалів провадження, вартість викраденого майна встановлена довідками ПП ОСОБА_17 , щодо такої вартості наполягали і потерпілі. Крім того, засуджений ОСОБА_9 та його захисник під час досудового розслідування та судового розгляду також були згодні з встановленою вартістю і не оскаржували це та не ініціювали необхідність призначення товарознавчої експертизи.
За таких обставин у колегії суддів відсутні підстави вважати, що розмір викраденого ОСОБА_9 майна встановлено неправильно.
Також не знайшли свого підтвердження і доводи касаційних скарг про затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 15, а не 16 січня 2015 року, внаслідок чого було порушено їх право на захист.
Суди, розглядаючи провадження, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було затримано саме 16 січня 2015 року, а не 15. При цьому суди послалися на журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених осіб у Південно-Західний відділ міліції за січень 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 15 січня 2015 року були доставлені до відділу, однак того ж дня вони його залишили, про що свідчать відповідні записи та підписи в журналі, а наступного дня вони були доставлені до відділу, де їх і затримали. В журналі також мається запис про відсутність претензій до працівників міліції у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .
За таких обставин твердження щодо затримання засуджених 15 січня не знайшли свого підтвердження. Будь-які дані, що свідчили б про порушення прав ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на захист або про можливість впливу на їх показання з боку працівників міліції в матеріалах провадження відсутні.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що є тяжкими та середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, особи винних, які визнали вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, та сприяли їх розкриттю, при цьому ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливі злочини та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, а ОСОБА_9 покарання в межах санкцій частин статей, за якими їх визнано винними.
Також суд правильно призначив ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_16 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів та про правильність кваліфікації їхніх дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
У порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальних частин вказаних судових рішень кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 187 КК України «вчинення злочину повторно».
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3