Справа № 487/5209/15-к
Провадження № 1-кп/487/70/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді -ОСОБА_1 ,
суддів -ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4 ,
з участю прокурора -ОСОБА_5 ,
в присутності обвинувачених -ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 15.12.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
16 серпня 2016 року під час судового розгляду вказаного вище обвинувального акту захисником ОСОБА_8 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог ч. 1 ст. 384 КПК України.

Своє клопотання обґрунтовував тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, у той же час, в порушення ст. 384 КПК України, прокурором не було роз`яснено обвинуваченим до моменту направлення обвинувального акту до суду особливостей та можливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних, а також не додано до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передані до суду, письмового роз`яснення прокурора обвинуваченим про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних.

Вислухавши думки сторін та інших учасників судового провадження, які проти повернення обвинувального акту прокурору не заперечували.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Суд вважає клопотання захисника ОСОБА_8 обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно вимог ст. 384 КПК України, прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченим у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченим про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Обвинувачені у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання мають право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно них судом присяжних.

В порушення ст. 384 КПК України, прокурором не було роз`яснено обвинуваченим до моменту направлення обвинувального акту до суду особливостей та можливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних, а також не додано до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передані до суду, письмового роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних. У свою чергу, судом це порушення КПК України залишено поза увагою під час підготовчого судового засідання, в порушення вимог ст. 384 КПК України судом також не було роз`яснено особливостей та можливості розгляду кримінального провадження стосовно обвинувачених судом присяжних і не було з`ясовано чи бажають вони щоб судовий розгляд стосовно них проводився судом присяжних.

Враховуючи наведене, незалежно від рішення, яке буде ухвалено за наслідками судового розгляду обвинувального акту, це рішення підлягає безумовному скасуванню судом апеляційної інстанції через істотне порушення вимог КПК України з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання, під час якого суд першої інстанції буде зобов`язаний на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повернути обвинувальний акт прокурору через недодержання ним вимог ст. 384 КПК України.

З огляду на наведене вище, суд не вбачає можливим та доцільним подальше продовження судового розгляду обвинувального акту.

Вказане порушення КПК України є істотним та не може бути усунуте під час судового розгляду, оскільки навіть за умови належного роз`яснення судом обвинуваченому особливостей та можливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних і надання розумного строку для прийняття ним виваженого рішення з приводу цього питання, у прийнятті такого рішення воно не буде повністю виваженим і вільним через його заінтересованість, враховуючи часткове дослідження судом наданих доказів, у якомога скорішому прийнятті рішення, яким завершується кримінальне провадження.

Хоча можливість повернення обвинувального акту прокурору зі стадії судового розгляду КПК України прямо не передбачено, однак для усунення зазначеного вище порушення прав обвинувачених це є вимушеною мірою.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З метою додержання передбачених п.п. 13, 14, 21 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, а саме забезпечення права обвинувачених на захист, складовою якого є право на розгляд кримінального провадження стосовно них судом присяжних, права на доступ обвинуваченого до правосуддя, зокрема права розгляду кримінального провадження щодо них повноважним судом, а також для забезпечення розумності строків судового розгляду, з огляду на наведені вище наслідки судового розгляду з порушенням вимог ст. 384 КПК України, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору для виконання вказаних вимог закону.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни чи обрання дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, наявність у останніх постійного місця проживання та реєстрації, їх стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей.

З урахуванням того, що відсутні дані про те, що обвинувачені можуть ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.

Обираючи відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, характеризується позитивно.

З урахуванням викладеного суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою, передбачені ст. 177 ч.1 КПК України, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись п.п. 13, 14, 21 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9, ст.ст. 371, 372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Обвинувальний акт, у кримінальному провадженні №0000184 від 15.12.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України- повернути прокурору для виконання вимог ч. 1 ст. 384 КПК України.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 обраний відносно нього запобіжний захід - тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці до 16 жовтня 2016 року (включно).
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:
1)прибувати до суду за першою вимогою;

2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, в робочі, вихідні та святкові дні цілодобово;

4) носити електронний засіб контролю;

Вважати ОСОБА_7 таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , на 60 днів - до 16 жовтня 2016 року включно.

Заборонити ОСОБА_6 залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду з 23.00 до 06.00 годин.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок: прибувати до Заводського районного суду м. Миколаєва за першою вимогою.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, начальнику СІЗО м. Миколаєва.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3