Справа № 481/321/16-к
Провадж.№ 1-кс/481/36/2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2016 року м. Новий Буг
Слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Нового Бугу Миколаївської області клопотання старшого слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3

про арешт майна,-

встановив:

23.03.2016 року слідчий звернувся до слідчого судді Новобузького районного суду з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000763 від 12.10.2015, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Згідно клопотання зазначено, що 11.10.2015 року до чергової частини Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що неподалік від с. Вівсянівка Новобузького району Миколаївської області невідома особа здійснила крадіжку бетонних плит, завдавши матеріальних збитків, сума яких на даний час встановлюється.

11.10.2015 року під час огляду місця події, було встановлено, що дорога веде до закинутої ферми та викладена бетонними плитами з приблизними розмірами 3,0х1,2х0,18 м. кожна, а також виявлено відсутність зазначених плит в приблизній кількості 113 штук.

Шляхом проведення слідчих дій було встановлено, що дані плити знаходяться в громадянина ОСОБА_5 . Останній пояснив, що придав 113 бетонних плит за 28250,00 грн. у громадянина ОСОБА_6 , який повідомив ОСОБА_5 , що є власником ряду господарських приміщень неподалік с.Вівсянівка Новобузького району та вказаних бетонних плит.

Показання ОСОБА_5 були підтверджені і показаннями свідка ОСОБА_7 , який допомагав ОСОБА_5 перевозити вищезазначені бетонні плити у жовтні 2015 року.

Тому, з метою забезпечення подальшої схоронності зазначеного майна, слідчий звернувся в суд із клопотанням про накладення арешту на бетонні плити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 підтримав клопотання в повному обсязі, просив його задовольнити.

Розглянувши матеріали поданого клопотання та матеріали кримінального провадження, обставини та підстави наведені в клопотанні, заслухавши думку прокурора, допитавши свідка, суд вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Статтею 131 ч. 2 КПК України передбачено, що арешт тимчасово вилученого майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ст. 132 ч.ч. 1, 3, 4, 5 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу (ст. 170 КПК).

Крім того, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК).

Згідно до ч.ч.1 та 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

В судовому засіданні встановлено, що 12.10.2015 року до чергової частини Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області надійшло повідомлення по телефону від ОСОБА_9 про те, що неподалік від с.Вівсянівка Новобузького району Миколаївської області невідома особа здійснила крадіжку бетонних плит.

Вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України, присвоєно № 0000763 та розпочато досудове розслідування.

Згідно витягу з ЄРДР сума збитків не встановлена.

У відповідності до протоколу огляду місця події від 11.10.2015 року було оглянута відкрита ділянка місцевості розташована ліворуч від с.Вівсянівка Новобузького району Миколаївської області на відстані 0,5 м. через дорогу, а саме дорога яка веде до приміщення покинутої ферми. Вказана частина дороги вкрита бетонними плитами розміром 3,0х1,2х0,18 м. На окремих ділянках дороги виявлено відсутність бетонних плит, загальною кількість приблизно108 штук.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 , який є головою Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, встановлено, що дійсно невідомими особами було демонтовано та перевезено частину бетонних плит, які слугували покриттям частини дороги, неподалік від с. Вівсянівка Новобузького району Миколаївської області, яка пролягає до покинутих приміщень ферм. Також у своїх поясненнях, ОСОБА_10 показав, що вказані бетонні плити є частиною дорожнього комплексу та перебувають на балансі Баратівської сільської ради.

Відповідно до рішення № 167 від 24.04.2013 року Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області Дорогу між селами Баратівка Вівсянівка протяжністю 5,0 км. вирішено визнати безгосподарною, та взяти її на баланс сільської ради.

Однак, як видно із Звіту про оцінку вартості майна, картографічних даних, фотозйомки та показань свідка ОСОБА_11 , який проводив дану експертизу, до ділянки дороги від с.Баратівка до с.Вівсянівка жодних відгалужень не входить, дорога є прямою, без з`їздів.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21.10.2015 року, під час огляду території закинутої бази розташованої біля будівлі Новобузького РС УДСНС по вул. Заозерній в м. Новому Бузі Миколаївської області, було виявлено 113 штук бетонних плит, розміром 3,0х1,2х0,18 м. кожна. Виявлені плити були вилучені та відповідно до постанови від 21.10.2015 року визнані речовими доказами, та передані на зберігання ОСОБА_5 .

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів сума збитку зазначена без будь-якого належного доказу щодо вартості шкоди. У кримінальному провадженні про підозру жодній особі не пред`явлено. Переконливих відомостей про причетність до скоєння кримінального правопорушення будь-яких осіб, даних про власників майна не надано.

Особу, на яку свідок ОСОБА_5 вказував як власника бетонних плит ОСОБА_6 , до цього часу взагалі не допитано, не встановлено його особу.

Інших документів, у томі числі щодо підтвердження існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, суду не надано.

Окрім того, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що бетонні плити, про накладення на які арешту наразі клопоче слідчий та прокурор, було виявлено та вилучено у ОСОБА_5 21.10.2015 року. З того ж часу, 21.10.2015 року дані плити передані на зберігання ОСОБА_5 , де і знаходяться наразі. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 намагався знищити, продати чи іншим чином розпорядитися бетонними плитами, переданими йому на зберігання, суду не надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК - клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Однак із клопотанням про арешт майна слідчий ОСОБА_4 звернувся до суду лише 23.03.2016 року, із клопотанням про поновлення пропущеного строку та належним обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку до суду слідчий не звертався.

Свідок ОСОБА_12 , який наразі є головою Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, пояснив, що йому невідомо хто є власником плит, про викрадення яких повідомила ОСОБА_9 . Ділянка дороги, яка була вкрита викраденими бетонними плитами не знаходиться на балансі Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

Системний аналіз наведених вище вимог закону вказує, що діючим законодавством передбачений обов`язок, а не право слідчого надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються; та застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України).

Оскільки, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчі судді зобов`язані: сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування; діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора, тому вказане питання повинно розглядатися в контексті практики ЄСПЛ та Конвенції про захист прав людини та основних свобод, т.я. арешт майна є фактичним позбавлення особи, у володінні якої перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.

Тому суд вважає, у відповідності ст. 132, 171 КПК України, що звертаючись з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий та прокурор не довели ті обставини, на які посилалися, оскільки не встановлення розміру шкоди ; відсутність достатніх доказів, що вказують на вчинення особою чи особами кримінального правопорушення, цивільного позову та оголошення кому-небудь підозри; не встановлення належним чином власника майна, в своєї сукупності дає суду зробити висновок, що клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 169, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя: