У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004004, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2013 року за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 355, ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 83 762,40 грн та 200 000 грн моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду 05 серпня 2014 року приблизно о 14.30 год. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу торговельного кіоску, розташованого навпроти будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном шляхом підпалу з проникненням у кіоск, із раніше виготовленою легкозаймистою сумішшю підійшов до вікна цього кіоску і для привертання уваги продавця ОСОБА_8 постукав у вікно.
Коли ОСОБА_8 відкрила вікно, ОСОБА_7 підпалив суміш і кинув її у вікно. Ця суміш потрапила на тіло потерпілої, внаслідок чого вона отримала великі глибокі опіки обличчя та тулубу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Після цього ОСОБА_7 , побачивши, що за ним споглядають сторонні особи, втік з місця вчинення злочину.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про зміну судових рішень щодо нього та про пом`якшення призначеного йому покарання в межах мінімального строку, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено. Зазначає, що повністю визнає свою вину і розкаюється, вказує, що не бажав заподіяти тяжких тілесних ушкоджень потерпілій.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та захисника, які підтримали скаргу, доводи прокурора, котрий заперечує проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного йому покарання через суворість є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд при призначенні засудженому покарання дотримався вимог статей 50, 65 КК та принципу індивідуалізації покарання.

Так, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, тяжкість наслідків у виді спотвореного обличчя потерпілої, які неможливо виправити, отримання нею 2-ї групи інвалідності, думку потерпілої щодо необхідності суворого покарання, дані про особу винного, який своєї вини не визнав, раніше був неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря-нарколога, не працює.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком, зазначивши, що покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років відповідає загальним принципам призначення покарання, ступеню тяжкості вчиненого злочину та усім даним про особу винного.

Посилання у касаційній скарзі засудженого на його визнання вини та каяття колегія суддів не може взяти до уваги з огляду на заперечення ОСОБА_7 своєї вини в судах першої та апеляційної інстанцій, а отже, такі твердження засудженого спрямовані лише на пом`якшення призначеного йому покарання, а тому їх не можна вважати щирими. Шкоду потерпілій засуджений не відшкодував.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання вимогам статей 50, 65 КК, конкретним обставинам скоєного та даним про особу засудженого, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3