Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в закритому судовому засіданні в м. Києві 17 березня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 за касаційною скаргою представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 .

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Надлиманське, Овідіопольського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 155 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України визнано невинуватим та виправдано.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у справі.
За обставин встановлених судом та детально описаних у вироку, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості.

Так, в ніч з 16 на 17 листопада 2012 року ОСОБА_8 знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 у будинку АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, запропонував неповнолітній ОСОБА_6 , яка не досягла статевої зрілості, сісти до його автомобіля марки ГАЗ 31029, д.н.з. НОМЕР_1 , та вивіз її в безлюдне місце за межі с. Калаглія, де вступив з нею у статеві зносини. Після цього, відвіз неповнолітню ОСОБА_6 в будинок за вищевказаною адресою, де знову вступив з нею у статеві зносини.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що в ніч з 16 на 17 листопада 2012 року, знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння під приводом того, що відвезе неповнолітню ОСОБА_6 додому, вивіз її в безлюдне місце за межі с. Калаглія де, застосовуючи фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні ударів рукою по обличчю, вириванні волосся, зґвалтував ОСОБА_6 . Після цього, продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 привіз потерпілу назад до будинку, де застосовуючи психологічне насильство, яке виразилось в погрозах застосування фізичного насильства, скориставшись її безпорадним станом, враховуючи раніше застосоване фізичне насильство, повторно зґвалтував ОСОБА_6 а також задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі, за її змістом, представник потерпілої ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх вимог наводить доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у судових рішеннях фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду. Обґрунтовує безпідставність, на його думку, виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України та аргументує винуватість останнього. Зазначає про мякість призначеного засудженому покарання з огляду на тяжкість вчинених ним злочинів. Вважає, що апеляційний суд переглядаючи доводи його апеляційної скарги, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги, не перевірив їх належним чином та обґрунтованих відповідей не дав, обмежившись вибірковим цитуванням вироку суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції необхідно скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду першої інстанції постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Як убачається із вироку суд, визнаючи ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України навів показання допитаних в судовому засіданні ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 , свідків, експерта; вибірково відтворив зміст деяких висновків за результатами проведених у справі експертиз; перерахував досліджені письмові, речові докази та зазначив, що крім показів потерпілої, які спростовуються показами свідків, жодних належних доказів, які б підтверджували зґвалтування стороною обвинувачення не надано.
Однак, зміст вироку не містить належної оцінки перелічених у ньому доказів. Відсутні мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення та положення закону, якими він керувався при цьому. У вироку суду взагалі не відображено змісту показань допитаної в судовому засіданні законного представника потерпілої матері ОСОБА_10 про події в ніч з 16 на 17 листопада 2012 року, а також відсутній будь-який аналіз та правова оцінка показань потерпілої і свідка ОСОБА_11 про обставини зґвалтування з огляду на наявний у справі висновок комісійної судово-медичної експертизи № 28 від 19 березня 2013 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження, зокрема: термічний опік третього ступеня тильної поверхні середньої фаланги третього пальця лівої кисті, садна поперекової області, синець лівого стегна, синець лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Жодним чином суд у вироку не спростував наявний у справі висновок судово-цитологічної експертизи № 55 від 15 лютого 2013 року щодо вилученого з місця події волосся, яке за морфологічними ознаками є волоссям з голови потерпілої ОСОБА_6 , а також висновок додаткової судово-цитологічної експертизи № 162 від 12 березня 2013 року, яким встановлено, що вилучене з місця події волосся, по кореневих кінцях у вигляді цибулини крючкообразної форми - вирване.

Формально перерахувавши досліджені в судовому засіданні письмові докази: протоколи слідчих дій та висновки за результатами проведених у справі експертиз, суд також не відобразив їх змісту та не дав їм належної оцінки у вироку.

Крім того, одночасно зазначивши про недоведеність вини ОСОБА_8 та відсутність належних доказів на підтвердження зґвалтування суд навів підстави виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України, які не узгоджуються з наведеними в статтях 373, 284 КПК України підставами ухвалення виправдувального вироку.
Зазначені обставини залишив поза своєю увагою і апеляційний суд. Переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою представника неповнолітньої потерпілої, який наводив доводи, аналогічні за своїм змістом доводам касаційної скарги, вказаний суд не перевірив їх належним чином та обґрунтованих відповідей на них не дав. Формально переглянувши справу, суд апеляційної інстанції також перелічив наведені у вироку суду першої інстанції показання обвинуваченого, потерпілої та деяких свідків і обмежився загальною фразою про те, що висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України є законним та обґрунтованим, оскільки жодних належних доказів, що підтверджували зґвалтування потерпілої судом встановлено не було.
Статтею 419 КПК України визначено необхідність зазначення в ухвалі суду апеляційної інстанції встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотивів з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Однак, зміст ухвали апеляційного суду свідчить про її невідповідність вищевказаним вимогам.

За таких обставин вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 не можна вважати законними і обґрунтованими, у зв`язку з чим їх необхідно скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого суду слід урахувати наведене, ретельно перевірити інші доводи касаційної скарги представника потерпілої і ухвалити справедливе рішення, що відповідає приписам закону. При цьому, звернувши увагу, що диспозиція статей 152, 153 КК України передбачає кримінальну відповідальність за насильницьке задоволення статевої пристрасті природним та неприродним способом, відповідно, а диспозиція ст. 155 КК України за добровільні статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості.
Керуючись статтями 433-436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення таоскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3