АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/741/16 Справа № б/н Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Дніпро

22 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області

у складі головуючого- судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі- ОСОБА_4

прокурора- ОСОБА_5

захисника- адвоката ОСОБА_6

за участю підозрюваного- ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали за апеляційною скаргою захисника- адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровську, громадянин України, має середню технічну освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року задоволено клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та обраний щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 24 години 00 хвилин 06 серпня 2016 року.
Свої висновки слідчий суддя мотивує тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання до десяти років позбавлення волі, його соціальні зв`язки, а саме, що ОСОБА_7 не одружений, дітей та інших осіб на утриманні не має, не працевлаштований, тобто не має постійного джерела прибутку, на обліку у лікаря психіатра на нарколога не знаходиться, та слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_7 перебуваючи на свободі може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_9 , оскільки він його знає особисто, знає місце його проживання та спосіб життя, а також може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки він також з ними особисто знайомий та обізнаний щодо їх місця проживання та перебування. Крім того, слідчий суддя зазначив, що на його думку, ОСОБА_7 може переховуватися від досудового слідства та суду, оскільки під час досудового розслідування мали місце неодноразові його неявки на виклик слідчого, що пояснювалися останнім важким станом здоров`я, що не підтверджено з його боку відповідними документами, а також відмови з боку ОСОБА_7 від участі у слідчих діях без об`єктивних причин.
Не погоджуючись з рішенням, прийнятим слідчим суддею, захисником- адвокатом ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу взяття під варту-відмовити, та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону так як не обґрунтовано існування ризиків які б давали підстави застосування найбільш суворої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію сторони захисту без задоволення, обґрунтовуючи свої доводи ризиками, зазначеними у клопотанні, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається з наданих матеріалів судового провадження, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, 19 травня 2016року відомості про зазначене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.212 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002224 /а.с.п.2/.

20 травня 2016року ОСОБА_7 було повідомлено пропідозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України /а.с.п.12-13/, а саме в тому що він з невстановленою особою знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , діючи узгоджено, побили потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок що заподіяли останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої приникаючої черепно мозкової травми, забою головного мозку, вдавленого багато осколкового перелому лобної кістки, перелому тім`яної кістки і перелому кісток носа, після чого з місця скоєння злочину зникли.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційним переглядом встановлено, що слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, що також відповідає правовим позиціям, викладеним в п.49 рішення ЄСПЛ Ніколова проти Болгарії.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.193 КПК України, ст.194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні старшого слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, які відноситься до категорії тяжкого, про що ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру, на підтвердження зазначених обставин до клопотання були надані копії матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту потерпілого та свідків, протокол огляду місця події, дані про особу обвинуваченого /а.с.п.15-16/.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя перевірив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, про що й зазначив в ухвалі.
Про існування вказаних в ухвалі ризиків свідчить те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні за попередньою змовою у групі осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відноситься до категорії тяжкого злочину, з застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_10 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду і незаконно впливати на свідків та потерпілих, може спотворити або знищити докази по даному кримінальному провадженню.
Виходячи з наведеного вище, суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України і тримання ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».
Крім того слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано скористався своїм правом, з урахуванням вимог п.1) ч.4 ст.183 КПК України, не визначати альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Колегія суддів не може погодитися з доводами захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки оцінюючи ризики, заявлені та обґрунтовані у клопотанні слідчого, слідчий суддя встановив, що підозрюваний має можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, спотворити або знищити докази по кримінальному провадженню та з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховуватися від слідства та суду.

Посилання захисника, в своїй апеляції, на позитивні особисті дані щодо ОСОБА_7 мають місце, однак самі по собі це не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого суддідля обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків у даному кримінальному провадженні, які б виправдовували тримання під вартою підозрюваного, є необґрунтованими, оскільки наявність існуючих ризиків,передбачених ст. 177 КПК України, підтверджуються наданими матеріалами кримінального провадження, які також були предметом дослідження судом першої інстанції.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу районного суду, не знайшли свого підтвердження під час здійснення апеляційного розгляду.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із зазначеним рішенням слідчого судді в частині строку, на який обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Апеляційним переглядом встановлено, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , 20 травня 2016року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. 09 червня 2016року слідчим суддею було задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором від 23 травня 2016року та стосовно підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 6 серпня 2016року.
Виходячи з положень ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, про тримання під вартою обирається в межах досудового розслідування.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру.
У відповідності до ч. 5 ст. 115 цього ж Кодексу, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
З урахуванням зазначеного, на переконання колегії суддів, в контексті вимог вищевикладених норм кримінального процесуального закону, строк тримання підозрюваного під вартою не може перевищувати меж досудового розслідування та має визначатися в даному випадку з дня повідомлення особі про підозру, тобто з 20 травня 2016року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею обґрунтовано обрано підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак рішення слідчого суддіне відповідає вимогам кримінального процесуального закону з огляду на порушення його норм, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді. А тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, та ухвалити нову ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176,178,183,184,193.197, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 години 00 хвилин 06 серпня 2016 року - скасувати
Постановити нову ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обраний щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 липня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1