Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/7/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 303 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.05.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката - ОСОБА_8
захисника-адвоката ОСОБА_9
захисника-адвоката ОСОБА_10
захисника-адвоката ОСОБА_11
обвинуваченого - ОСОБА_12
обвинуваченого - ОСОБА_13
обвинувачений - ОСОБА_14
обвинувачений - ОСОБА_15

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000209 щодо обвинувачених ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 303 КК України, ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 303 КК України, ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 303 КК України, ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 303 КК України за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_12 , в інтересах останнього захисника-адвоката ОСОБА_16 та прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2015 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білозерське, Допропільського району, Донецької області, українця, гр. України, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.02.2005 року Кіровським райсудом м. Кіровограда за ч. 3, ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 6 років, звільнений за постановою Олександрійського райсуду Кіровоградської області від 29.10.2008 року умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 01 день; 26.08.2011 року Кіровським райсудом м. Кіровограда за ч. 3 ст.303, ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.08.2011 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, гр. України, офіційно не працюючого, не одруженого, інваліда 2 групи, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки, за ч. 1 ст. 309 КК України виправдано за відсутності у його діях складу злочину,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, гр. України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 21.02.2005 року Ленінським райсудом м. Кіровограда за ч. 3, ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки, за ч. 1 ст. 309 КК України виправдано за відсутності у його діях складу злочину,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку м. Кіровограда, українку, гр. України, не працюючу, не одружену, має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Відповідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_15 від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 3 (три ) роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_15 періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави витрати пов`язанні із залученням експерта у сумі 4113,28 грн., по 1028,32 грн. з кожного.

Вирішено долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

Заставу в сумі 22940 грн. внесену на р/р 0784 згідно квитанції № 5 від 20.09.2013 року повернуто заставодавцю ОСОБА_17 .

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визнано винними та засуджено за вчинення сутенерства, тобто дії по забезпеченню заняття проституцією іншої особи, вчинені щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

У січні 2013 року, точної дати під час проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 , який відбував покарання у ВК № 6 м. Кіровограда, ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 домовились про спільне вчинення сутенерства, пов`язаного з наданням сексуальних послуг необмеженому колу чоловіків за плату, з метою отримання прибутку. Згідно розподілу ролей, ОСОБА_12 виконував функції координатора злочинної групи, користуючись також і мобільним зв`язком ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , виконували частково функції охоронників, ОСОБА_18 ще і розподіляв кошти між повіями, ОСОБА_13 також займався виготовленням рекламних візиток.

На ОСОБА_15 , згідно розподіленої ролі покладалась функцій підшукування осіб жіночої статі для забезпечення їм зайняття проституцією, а саме надання оплатних сексуальних послуг чоловікам, а також надання клієнтам інформації щодо вартості послуг та умови їх надання;

Реалізуючи злочинні наміри, в частині покладених на неї функції, ОСОБА_15 , 15 лютого 2013 року підшукала квартиру, яка розташована в будинку по АДРЕСА_5 , біля елітного будинку, точної адреси під час досудового слідства не встановлено, з 28 лютого 2013 року, ОСОБА_15 підшукала іншу квартиру, розташовану в будинку АДРЕСА_5 куди переїхали усі повії. Крім цього, в період з 13.03.2013 року по 09.04.2013 року ОСОБА_15 підшукала іншу квартиру, розташовану по АДРЕСА_5 куди переїхали усі повії. У вказаних квартирах, які підшукувала ОСОБА_15 повинні були знаходитись особи, що займались проституцією для здійснення виїздів для надання сексуальних послуг за грошові кошти. В період з 09.04.2013 року і до 05.06.2013 року повії, які надавали послуги сексуального характеру знаходилися у ОСОБА_15 , тобто за місцем її проживання, а саме АДРЕСА_4 .

Крім цього, злочинною групою було визначено номера мобільних телефонів, які повинні були використовуватися для отримання замовлень по наданню сексуальних послуг, а саме абонентські номера НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

З метою наживи, діючи за домовленістю між собою ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 визначили та встановили плату за надання сексуальних послуг, що мали надавати повії у розмірі 350 грн. за одну годину. Із зазначеної суми, особа, що надавала сексуальні послуги, дівчина повія, отримувала кошти в розмірі 100 грн. за одну годину надання сексуальних послуг.

Так, в лютому 2013 року, ОСОБА_15 , згідно відведеної їй ролі, підшукала мешканок м. Кіровограда та області: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а в березні 2013 року ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яких знала як повій, роз`яснивши останнім умови надання сексуальних послуг.

Таким чином з лютого 2013 року ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 а з березня 2013 року ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , систематично, здійснювали виїзди в приватні помешкання, сауни, готелі та інші розважальні заклади м. Кіровограда, де займались розпусними діями, вступаючи у статеві відносини з необмеженим колом осіб чоловічої статі, надаючи сексуальні послуги за плату, тобто займалися проституцією при сутенерстві ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яким віддавали частину грошей в сумі 250 грн. за одну годину надання сексуальних послуг.

Грошові кошти вирученні від незаконної сутенерської діяльності в подальшому розподілялись між членами злочинної групи.

У вказаний період встановлені наступні факти вчинення сутенерських дій групою осіб, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Так, 27 лютого 2013 року о 09 год. 16 хв., ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_24 на одну повію на 30 хвилин для надання платних сексуальних послуг за місцем проживання клієнта за адресою АДРЕСА_6 .

За надану послугу від ОСОБА_24 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 200 гривень за 30 хвилин сексуальних послуг.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повією та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 28 лютого 2013 року о 23 год. 30 хв, ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_25 на одну повію на 1 годину для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну, яка розміщена в АДРЕСА_5 . Надання сексуальної послуги було покладено на ОСОБА_19 .

За надання сексуальних послуг від ОСОБА_25 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 350 гривень за 1 годину.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повією та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 03 березня 2013 року о 23 год. 59 хв., ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_26 на дві повії, на 1 годину для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну, яка розташована в АДРЕСА_5 . Надання сексуальних послуг було покладено на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

За надану послугу від ОСОБА_26 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 700 гривень за 1 годину сексуальних послуг.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повіями та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 03 березня 2013 року о 03 год. 29 хв., ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_27 на дві повії, на 1 годину для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну "Оазис", розташовану в районі залізничного вокзалу в м. Кіровограді. Сексуальні послуги надавались ОСОБА_19 та ОСОБА_21 .

За надану послугу від ОСОБА_27 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 700 гривень, по 350 гривень за 1 годину сексуальних послуг однієї повії.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повіями та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 05 березня 2013 року о 22 год. 30 хв, ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_28 на одну повію на 1 годину для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну, яка розміщена в готельно-ресторанному комплексі "Ліана", в м. Кіровограді. Сексуальні послуги надавались ОСОБА_21 .

За надану послугу від ОСОБА_28 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 350 гривень за 1 годину сексуальних послуг.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повією та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 11 березня 2013 року об 11 год. 21 хв., ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_29 на одну повію на 1 годину для надання платних сексуальних послуг за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_7 .

За надану послугу від ОСОБА_29 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 350 гривень за 1 годину сексуальних послуг.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повією та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 14 березня 2013 року о 02 год. 50 хв, ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_30 на одну повію на 1 годину для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну, яка розміщена в АДРЕСА_5 . Сексуальні послуги надавались ОСОБА_19 .

За надану послугу від ОСОБА_30 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 350 гривень за 1 годину сексуальних послуг.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повією та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 17 квітня 2013 року о 20 год. 30 хв., ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_31 на дві повії, на 30 хвилин для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну, розташовану в буд. АДРЕСА_5 . Сексуальні послуги надавались ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

За надану послугу від ОСОБА_31 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 400 гривень, по 200 гривень за 30 хвилин сексуальних послуг однієї повії.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повіями та учасниками злочинної групи.

Крім цього, 21 травня 2013 року о 20 год. 27 хв., ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда ОСОБА_32 на одну повію на 1 годину для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну, яка розташована по АДРЕСА_5 . Сексуальні послуги надавались ОСОБА_23 .

За вказану послугу від ОСОБА_32 було отримано грошові кошти, обумовлену суму, а саме 350 гривень за 1 годину сексуальних послуг.

В подальшому, грошові кошти були розподілені між повією та учасниками злочинної групи.

З метою отримання доказів вчинення злочинної діяльності, пов`язаної із забезпеченням заняття проституцією групою осіб, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , працівниками СБТЛЗПМ УКР УМВС України в Кіровоградській області, відповідно до постанови старшого прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_33 , 05.06.2013 року було проведено негласну слідчу (розшукову) дію у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, в ході якого було задокументовано факт зайняття сутенерством вказаною групою осіб.

Так 05 червня 2013 року о 15 год. 20 хв., ОСОБА_15 , виконуючи покладену на неї роль по здійсненню сутенерства, отримала замовлення по телефону від мешканця м. Кіровограда із легендованими даними ОСОБА_34 , особи яка надала добровільну згоду на участь у документуванні злочину, на одну повію на 1 годину для надання платних сексуальних послуг в приватну сауну, розташовану в АДРЕСА_5 .

За вказану послугу від ОСОБА_35 було отримано грошові кошти, які раніше були оглянуті та вручені вказаній особі для документування злочинної діяльності, обумовлену суму, а саме 350 гривень за 1 годину сексуальних послуг.

В подальшому в цей же день співробітниками міліції на підставі постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.05.2013 року був проведений обшук квартири, де мешкає ОСОБА_15 , за адресою АДРЕСА_4 . Під час проведення обшуку працівниками міліції було виявлено та вилучено 270 гривень, які використовувалися для проведення контролю за злочином.

За вказаний період ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою між собою, завдяки забезпечення заняття проституцією вищевказаних осіб незаконно отримали гроші у сумі 4100 грн.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду в частині винання ОСОБА_13 винуватим за ч.2 ст. 303 КК україни скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_13 на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 370 КПК України, виніс завідомо неправосудний, незаконний і необгрунтований вирок, з наступних підстав. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 303 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. У мотивувальній частині обвинувального вироку суд зобов`язаний зазначати мотив злочину (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України), а зміст пред`явленого обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 303 КК України не містить жодних вказівок на мотиви вчинення цього кримінального правопорушення обвинуваченим, що унеможливлює встановлення мотивів вчинення даного кримінального правопорушення у судовому засіданні та постановлення вироку, який би відповідав вимогам закону. Пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення за ч. 3 ст. 303 КК України не конкретизоване, не встановлено досудовим слідством ні час, ні місце, вчинення кримінального правопорушення чим порушено вимоги ч. 1 ст. 91 КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дане кримінальне провадження було внесено до ЄРДР 26.04.2013 року, а суд у мотивувальній частині вироку, як на доказ вини ОСОБА_13 послався на протокол про результати проведення оперативно розшукового заходу, що тимчасово обмежує конституційні права громадян, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 23.04.2013 року з абонентських номерів стільникового зв`язку, яким користувався ОСОБА_13 , згідно ухвали заступника голови суду Кіровоградської області від 22.02.2013 року (Т.4 а.п. 53) та речові докази, а саме СД-R диски (з розмовами людей чоловічої та жіночої статі, які по версії обвинувачення та суду нібито належать обвинуваченим по справі) (Т.4 а.п. 7-8, 37, 54, 66, 67, 79, Т.5 а.п. 18, 70, 79, 81, 83, 88), при цьому, суд не мав права посилатися на даний протокол та речові докази, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесенння відомостей до ЄРДР, а ч. 3 ст. 214 КПК України зазначає, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Разом з тим, апелянт вказує, що суд не мав права посилатися на речові докази, а саме СД-R диски по версії обвинувачення з розмовами обвинувачених, оскільки в матеріалах справи відсутня фоноскопічна експертиза голосів обвинувачених, тобто, суд поклавши в обвинувачення дані речові докази, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, а заявлене клопотання про визнання вказаних доказів недопустимим взагалі проігнорував.
Крім того, адвокат вважає, що докази: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2013 року згідно якого ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 9-11); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2013 року згідно якого ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 45-47); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 року згідно якого ОСОБА_36 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 123-125); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 року згідно якого ОСОБА_23 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 149-151), суд повинен був визнати недопустимими, оскільки при проведені вказаних слідчих дій, слідчим грубо було порушено вимоги ч. 1, 3 ст. 228 КПК України, а саме перед пред`явленням особи для впізнання слідчий не з`ясував та не опитав свідків за якими ознаками та прикметами вони впізнають ОСОБА_13 . Разом з тим, захисник вказує, що відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками або матеріалами відеозапису, проте, законодавець зазначив, що таке впізнання можна проводити якщо особа, що підлягає впізнанню, померла, місцезнаходження її невідоме, перебуває у розшуку, тривалому відрядженні або відмовляється взяти участь у впізнанні, а також, у матеріалах кримінального провадження має бути вказано, де і за яких обставин були знайдені фотографії чи відеозапис, які необхідно пред`явити.
Також, апелянт вказує, що під час допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , вона пояснила, що ОСОБА_13 ніколи не бачила і впізнання з нею не проводилося, внаслідок чого, апелянтом було заявлено клопотання про визнання недопустимим доказами вищезазначених протоколів впізнання, проте, суд проігнорував дане клопотання.
Окрім цього, захисник вважає, що протокол обшуку від 19.06.2013 року квартири ОСОБА_13 по АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено три ноутбуки, та поліетиленовий пакет з насінням (Т.1 а.п. 125-127); протокол огляду предметів вилучених під час обшуку за адресою АДРЕСА_2 від 20.06.2013 року з участю спеціаліста ОСОБА_37 (Т.1 а.п. 128-142); протокол огляду предметів вилучених за адресою АДРЕСА_2 від 19.06.2013 року, а саме блокнота, коробки від телефону та паспорта (Т.1 а.п. 143-146), не можуть бути доказом вини ОСОБА_13 , оскільки на вилучених ноутбуках ніяких доказів того, що ОСОБА_13 створив електронну сторінку в комп`ютерній мережі «Інтернет» із зазначенням номерів для забезпечення реклами та розширення кола клієнтів.
Крім того, адвокат вказує, що районний суд у вироку зазначив, що вина ОСОБА_13 підтверджується показами свідків: ОСОБА_22 , ОСОБА_36 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_38 , ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_29 , ОСОБА_48 , ОСОБА_26 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , проте, з досліджених в судовому засіданні доказів, а саме допиту вищевказаних свідків було встановлено, що ОСОБА_13 не має ніякого відношення до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто покази вказаних свідків не підтверджують вину та доводи обвинувачення, а навпаки спростовують її.
Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що досудовим слідством і судом не здобуто будь-яких доказів вини обвинуваченого ОСОБА_13 , по епізодам: від 28.02.2013 року о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_25 замовив ОСОБА_19 в приватну сауну по АДРЕСА_5 ; від 03.03.2013 року о 03 годині 29 хвилин ОСОБА_27 замовив ОСОБА_19 та ОСОБА_21 в приватну сауну «Оазіс» в районі залізничного вокзалу в м. Кіровограді; від 05.03.2013 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_28 замовив ОСОБА_21 в приватну сауну «Ліана» в м. Кіровограді, так як, вказані особи в судовому засіданні не допитувалися взагалі.
З вищевикладеного, на думку захисника, видно, що вина ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, ні показами свідків, ні показами обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ні показами самого обвинуваченого наданими у судовому засіданні, не підтверджується.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`зку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Ухвалити новий вирок, яким:
- ОСОБА_12 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.08.2011 року та остаточно призначити покарання у виді 9 (дев`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна;
- ОСОБА_13 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна;
- ОСОБА_14 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна;
- ОСОБА_15 визнати винною та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
Свої апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що судом допущено невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду містять істотні суперечності, тобто, судом, незважаючи на зазначення в описовій частині вироку дійсних обставин скоєння злочину, що вказують на притаманні організованій групі ознаки, судом необгрунтовано змінено кваліфікацію вчиненого ОСОБА_57 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України на ч. 2 ст. 303 КК України.
Крім того, прокурор вказує, що у відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 23.12.2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійким злочинним об`єднанням» під організованою групою (ч. 3 ст. 28 КК України) належить розуміти внутрішньо стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке було попередньо утворене з метою вчинення ряду злочинів або тільки одного, який потребує ретельної довготривалої підготовки. Таку групу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності.
Разом з тим, апелянт вказує, що з огляду на нижчевикладене ознаками організованої групи є: наявність декількох осіб (у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України брали участь чотири особи); попередня їх зорганізованість у спільне об`єднання для готування або вчинення двох чи більше злочинів (у січні 2013 року ОСОБА_12 , який відбував покарання у ВК № 6 м. Кіровоград, ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 домовилися про спільне вчинення сутенерства, пов`язаного з наданням сексуальних послуг необмеженому колу чоловіків за плату); об`єднання злочинів єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану (згідно розподілу ролей, ОСОБА_12 , виконував функції координатора злочинної групи, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виконували частково функції охоронців, ОСОБА_14 ще і розподіляв кошти між повіями, ОСОБА_13 також займався виготовленням рекламних візиток. На ОСОБА_15 згідно розподіленої ролі покладались функції підшукування осіб жіночої статі для зайняття ними проституцією; обізнаність всіх учасників такої групи з цим планом (всі учасники організованої злочинної групи узгоджено виконували відведені ОСОБА_12 ролі та постійно спілкувалися із останнім по мобільному зв`язку, що підтверджується протоколами про результати проведення оперативно-розшукового заходу, що тимчасово обмежує конституційні права громадян, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами); стійкість об`єднання (в ході досудового розслідування встановлено та підтверджено в судових засіданнях, що організована група діяла у стабільному складі до якого входили ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується їх же показами, показами свідків та протоколами про результати проведення оперативно-розшукового заходу, що тимчасово обмежує конституційні права громадян, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами).

Окрім цього, прокурор зазначає, що на судовому слідстві встановлені тісні зв`язки між обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , централізоване підпорядкування членів організованої групи ОСОБА_12 , наявність плану злочинної діяльності і чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Також, на думку апелянта, судом, при ухваленні вироку допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягав застосуванню у випадку перекваліфікації дій обвинувачених з ч. 3 ст. 303 КК України на ч. 2 ст. 303 КК України та застосування судом закону, який не підлягав застосуванню у випадку застосування до обвинуваченої ОСОБА_15 положень ст. 75 КК України.

Крім того, прокурор вважає, що судом допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через його м`якість, оскільки, судом призначено обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 мінімальне покарання, яке передбачене ч. 2 ст. 303 КК України 4 роки позбавлення волі, а стосовно ОСОБА_15 ще і застосовано ст. 75 КК України, проте, вказані дії суду суперечать ст. 65 КК України, оскільки суд призначив мінімальне покарання передбачене нормою КК України, але без належного на те обгрунтування.

Обвинувачений ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок районного суду та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції необгрунтований у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладеним у вироку, фактичним обставинам справи, які ігнорують суттєві обставини, які стосуються суб`єктивної та об`єктивної сторони дій ОСОБА_12 .

Разом з тим, апелянт зазначає, що у ході досудового і судового слідства, ні слідчий, ні суддя не дотримувалися принципу презумпції невинуватості. Також апелянт вказує, що не міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ст. 303 КК України. Оскільки знаходився у місцях позбавлення волі, а сутенерство, це насильне втягування, обов`язково з фізичним впливом, однією особою для заняття проституцією іншою особою, а він фізично не міг здійснити дані дії, внаслідок чого, було подано клопотання про недопустимість доказів, яке не було розглянуто. Крім того, апелянт вказує, що органи досудового розслідування незаконно внесли відомості до ЄРДР 26.04.2013 року, оскільки з вироку районного суду видно, що працівники правоохоронних органів знали у лютому місяці 2013 року про нібито вчинене правопорушення, тобто, у порушення вимог ч. 1 ст. 214 КК України інформація про скоєне кримінальне правопорушення повинна бути внесена до ЄРДР протягом 24 годин і тільки після цього повинні проводитися негласні слідчі дії.

Також, обвинувачений ОСОБА_12 зазначає, що впізнання по фотографіям проводилося з грубим порушенням ст.ст. 223, 228 КПК України, при цьому були порушені його права на захист, оскільки впізнання проводилося за відсутності обвинуваченого та його адвоката, а також, у ст. 228 КПК України вказано, що впізнання по фотографіям проводиться, коли особа яку впізнають померла, знаходиться у розшуку, в довготривалому відрядженні або відмовилася приймати участь у впізнанні.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_12 наголошує, що при проведенні його впізнання ОСОБА_20 та іншими слідчий ОСОБА_58 показав на моніторі ноутбука його фотографію та вказав, що це сутенер, а також, свідки вказали, що на них здійснювався тиск зі сторони працівників правоохоронних органів, що вподальшому підтвердили і у судовому засіданні, внаслідок чого, суд першої інстанції повинен був відреагувати на даний факт відповідно до ст. 333 КПК України і винести відповідне рішення про фальсифікацію кримінального провадження.

Крім того, апелянт вказує, що усі повії, у суді першої інстанції зазначали, що інколи вони і самі приймали дзвінки клієнтів, що підтверджує їх участь, внаслідок чого, їх покази, на підставі п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України, у суді є недопустимим доказами.

Також, обвинувачений зазначає, що у вироку суду і обвинувальному акті, у якості доказів вказані епізоди нібито скоєних ним та іншими обвинуваченими по даному кримінальному провадженню, проте, їх учать в даних епізодах жодними доказами не підтверджується, тобто, 05.06.2013 року у момент контрольної закупки він, ОСОБА_12 , знаходився не тільки у місцях позбавлення волі, а і в Ленінському районному суді м. Кіровограда де проходив розгляд клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

Окрім цього, ОСОБА_12 вказує, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться протокол про виїмку коштів з контрольної закупки, які нібито були у нього, при цьому, за весь час проведення оперативно-розшукових заходів у нього ніякі гроші не вилучалися, що свідчить про фальсифікацію кримінального провадження.

Також, апелянт вказує, що відповідно до показів працівників УДПтС за весь час перебування в ВК № 6 він не порушував режим утримання, у нього не вилучався телефон, він самовільно без супроводу не відлучався з ВК № 6, внаслідок чого, суд незрозуміло з яких підстав не взяв до уваги покази працівників УДПтС, проте, прийняв до уваги покази повій, деякі з яких ще і наркозалежні, характеризуються негативно.

Крім того, апелянт, звертає увагу на те, що відсутні фактичні докази належності номера телефону НОМЕР_3 з якого були записані переговори, як доказ його участі у вчиненні даного кримінального правопорушення, при цьому, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які експертизи та документи, які підтверджують його участь у данних телефонних розмовах, а при його затриманні, у нього не були вилучені ні телефон, ні сім-картка з якої здійснювались переговори по даному кримінальному правопорушенню.

У своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить скасувати вирок районного суду, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_12 в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Вимоги своєї апеляційної скарги обгрунтовує тим, що районним судом у вироку не зазначено, що відповідно до показів повій їх ніхто не підшукував, напроти вони самі шукали такий вид занять, що вони підтвердили в залі судового засідання.

Разом з тим, апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_12 вважає, що телефонні розмови на аудіо записах змонтовані ще з попередньої справи, звернув увагу на те, що на аудіозаписах відображені СМС повідомлення за 2012 рік.

Крім того, адвокат вказує, що свідки ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_46 у своїх показах вказали, що обвинувачений ОСОБА_12 постійно знаходився вночі на дільниці, а в денний час працював на об`єктах в м. Кіровограді. До місця роботи супроводжувався оперативною групою, а під час виконання роботи, постійно знаходився під наглядом працівників управління. Інформацією про вилучення телефона у ОСОБА_12 вони не володіють.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги одні покази покази повій, які залежні від працівників міліції, так як знаходились під їх впливом та не взяв до уваги покази посадових осіб ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , які чітко показали, про неможливість вчинення ОСОБА_12 інкримінуємого йому правопорушення, неможливості залишення виправної колонії та дільниці соціальної реабілітації, підкреслили, що дана дія буде вважатися втечею, а напроти надали у своїх показах позитивну характеристику щодо ОСОБА_12 , та як наслідок пояснили що ОСОБА_12 був звільнений від відбування покарання умовно-достроково за зразкову поведінку та бездоганну працю.

Апелянт також зазначає, що судом не взяті до уваги докази сторони захисту, посилання на них взагалі не зазначені у вироку суду першої інстанції, а саме порушення вимог ст. 85 КПК України щодо неналежності доказів невідповідність дат та часу прослуховування аудіо-файлів датам та часу зазначеним у обвинувальному акті, сторона обвинувачення не надала в судовому засіданні жодних доказів причетності ОСОБА_12 до зазначених в обвинувальному акті епізодах.

Крім того, адвокат вказує, що сторона обвинувачення не залучила до провадження засіб зв`язку із сім-карткою проведено експертизу ідентифікації голосу ОСОБА_12 , номер засобу зв`язку, який сторона обвинувачення надала до суду в якості доказу належить невідомій особі на прізвище ОСОБА_62 , яка взагалі не є стороною провадження, а СМС-повідомлення датовані 2012 роком.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що гідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на сторону обвинувачення, що не було нею здійснено, але судом дана обставина залишилась поза увагою, а посилання сторони захисту на порушення вимог ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочалось до внесення відомостей в ЄРДР; на порушення вимог ст. 246 КПК України підстави проведення негласних слідчих (розшукових) дій, згідно вимог даної статті вони проводяться на підставі клопотання слдічого, що відповідно до ст. 248 у клопотанні зазначається найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; на порушення стороною обвинувачення вимог ст. 228 КПК України щодо пред`явлення особи для впізнання. Впізнання ОСОБА_12 відбувалося за фотокартками і не було надано чіткого обгрунтування чому саме впізнання відбувалося за фотокартками; на допиті деяких свідків, які ігноруючи вимоги ст. 352 КПК України зачитували покази з аркуша, саме що їм написали працівники міліції, а одна із свідків ОСОБА_63 чітко пояснила, що їх, дівчат, тримали приблизно три години в приміщенні УБОЗУ, здійснювали психологічний тиск та примушували дати покази на інших обвинувачених. Одна зі свідків-повій, яка давала пояснення в режимі відеоконференції взагалі вказала, що їй надав поради свідчити працівник міліції на ім`я ОСОБА_64 , на запитання чи впізнаєте ви з присутніх ОСОБА_12 , сказала так, показала на ОСОБА_65 та стверджувала, що саме він ОСОБА_12 ; на фальсифікацію доказів, а саме - доказ вилучення у ОСОБА_12 грошових коштів відповідно до квитанції А-000063 в сумі 500 грн. 20.09.2013 року, на той час ОСОБА_12 перебував під вартою і ніякі кошти у нього не вилучались, були проігноровані та не вяті до уваги судом першої інстанції.

Разом з тим, апелянт вказує, що окрім знайомства ОСОБА_12 та ОСОБА_14 під час перебування з ним в місцях позбавлення волі та знайомства з ОСОБА_13 під час виконання останнім посадових обов`язків працівника ОВС ні яких доказів сторона обвинувачення щодо ОСОБА_12 не надала, вину в інкримінованому ОСОБА_12 злочині не довела.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 просить вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що слідчим УВС Кіровоградської області при проведенні досудового слідства, а також при розгляді та ухваленні вироку у суді, не були дотримані вимоги діючого законодавства в тому числі ст. 9 КПК України в частині всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх істотних обставин кримінальної справи.

Також, апелянт вказує, що досудове слідство та суд належним чином не досліджували та не встановили, скільки в дійсності часу, де саме, коли та чому «потерпілі» ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , досить тривалий час займалися проституцією, куди і як саме витрачали отримані ними кошти, оскільки дані особи вже тривалий час займалися проституцією і неодноразово затримувалися працівниками міліції, тобто, об`єктивно не існувало та не було ніяких підстав (та обставин) для примушування та втягування даних осіб до зайняття проституцією.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_14 зазначає, що дослідження зазначених обставин викрило б самих потерпілих та стало б очевидно, що він та інші обвинувачені не підшукували та не приймали виклики від «клієнтів», а робили це самі вказані особи, а прибуток від їх діяльності ні з ким не ділився і не розподілявся із обвинуваченими, оскільки, ні слідством, ні судом за весь час слідства не встановлено жодного факту та обставин передання їм коштів.

Окрім цього, апелянт вказує, що з показів свідків, а також, обвинуваченої ОСОБА_15 та його показів, було встановлено, що він співмешкав з ОСОБА_15 та був проти і забороняв їй займатися вказаною діяльністю, на підтвердження викладеного, ще в ході досудового слідства всі потерпілі зазначили, що він знаходився на квартирі як співмешканець ОСОБА_15 , а до клієнтів всі потерпілі фактично завжди виїжджали та поверталися самі, таким чином, зазначені обставини було доведено та встановлена відсутність складу злочину та наявність злочинного наміру в його діях.

Також, апелянт вказує, слідство та суд не звернули уваги на те, що він не мав відношення до дій які вчиняли ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , оскільки дані дії відбувалися до його знайомства з ОСОБА_15 , за таких обставин він не може пояснити на яких умовах знімалося житло та хто скільки платив, внаслідок чого, висновки суду стосовно їх спільної мети спрямованої на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України є виключно припущенням та не містить жодних доказів.

Разом з тим, апелянт вказує, що слідство та суд, звинувачуючи його у скоєнні тяжкого злочину, так і не навело доказів, що він чи інші обвинувачені своїми діями, всупереч волі осіб примушували чи схиляли їх до систематичного надання сексуальних послуг за плату, в тому числі шляхом застосування насильства чи погрози його застосування, знищення чи пошкодження майна, шантажу чи обману, а також, що обвинувачені вчиняли інші злочинні дії: наймання будівлі з метою використання її для зайняття проституцією третіми особами, утримання віповідного будинку чи приміщення та управління ним, свідоме фінансування даного приміщення.

Окрім цього, ОСОБА_14 зазначає, що слідство та суд не дослідили хто із обвинувачених підшукував та винаймав будь-яке приміщення або інше місце для безладних сексуальних стосунків між різними особами, а також, не вказали чи був то будинок, квартира, кімната, номер у готелі, офісі.

Крім того, апелянт вказує, що самі свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , використовували зазначені приміщення (винаймали і платили) виключно для проживання виїжджаючи за викликом виключно і тільки на місце відпочинку потенціальних клієнтів, тобто, з об`єктивної строни злочину відсутні певні кваліфікуючі ознаки, такі як: відкриття закладу, відповідне облаштування зазначеного приміщення, підбір обслуги, забезпечення засобами зв`язку, транспортом.

Також, обвинувачений зазначає, що відсутня і об`єктивна сторона злочину пов`язана з примушуванням чи втягненням до систематичних занять проституцією шляхом застосування насильства чи погрози застосування фізичного насильства, знищити чи пошкодити їх майно, шантажу або обману, оскільки, вказані обставини не було встановлено на досудовому слідстві та під час судового розгляду.

Окрім цього, апелянт вказує, що суб`єктивна сторона злочину, прямий умисел на вчинення вищезазначених дій, відповідними доказами не підтверджується, оскільки пряма мета примусити чи втягти особу у заняття проституцією, особа усвідомлює фактичні обставини дії, яку вчиняє, її суспільно небезпечний характер і бажає вчинення такої дії з відповідним мотивом і метою вчинення даного злочину.

Вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 309 КК України за відсутності в їх діях складу злочину, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржувався, а тому колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.08.2011 року та остаточно призначити покарання у виді 9 (дев`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна, ОСОБА_13 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна, ОСОБА_14 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна, ОСОБА_15 визнати винною та призначити покарання за ч. 3 ст. 303 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна, захисника-адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив вирок районного суду в частині визнання ОСОБА_13 винуватим за ч.2 ст. 303 КК україни скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_13 на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, обвинуваченого ОСОБА_13 , який підтримав апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_66 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_67 та апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 в частині апеляційних доводів, і просили скасувати вирок районного суду та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, обвинуваченого ОСОБА_14 та в його інтереса захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_14 та просили вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину, обвинувачену ОСОБА_15 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_10 , які не подавали апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_68 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та в їх інтересах захисників-адвокатів, провівши судове слідство в частині допиту ОСОБА_68 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , дослідивши дані, які характеризують особу обвинувачених та матеріали кримінального провадження , проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_12 і в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_16 та прокурора не підлягають задоволенню, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, за що їх засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами, об`єктивними та належними доказами сторонами кримінального провадження під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинувачених винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, кваліфікувавши їх дії, як вчинення сутенерства, тобто дії по забезпеченню заняття проституцією іншої особи, вчинені щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинуваченийОСОБА_12 , свою вину у вчиненні злочину не визнав, зазначивши, що ОСОБА_13 раніше знав по його роботі, зустрічався з ним у 2008-2009 роках. Після цього часу не спілкувались і не дзвонили один одному. ОСОБА_14 знає з 2004 чи з 2005 року, разом перебували у СІЗО, знаходились в одній камері. Пояснив, що у період осені 2012 року, ввечері, працівники колонії вели його з Управління до колонії. Коли стояли біля входу до Управління проходив ОСОБА_14 , який запитав в чому він нуждається, на це запитання він попросив купити чаю і цигарок, тут же взяв у нього номер телефону, який ОСОБА_14 йому передав. У березні 2013 року декілька разів дзвонив ОСОБА_14 , щоб той приніс йому 20 грн., пачку цигарок і пачку чаю. Після цього ОСОБА_14 не дзвонив. Здається перед Новим роком ОСОБА_14 приходив на побачення, був з жінкою, але чи це була ОСОБА_15 не пам`ятає. Зазначив, що з дівчат-повій, що давали свідчення у суді знає ОСОБА_69 , це подруга його колишньої дружини, знає її як наркоманку, останній раз ОСОБА_69 бачив у 2012 чи 2013 році, яка теж проходила мимо його роботи, де він працював, за дорученням керівництва колонії. Під час зустрічей, це було десь дві зустрічі, ОСОБА_69 один раз передала йому 20 грн., а другий раз їжу. Зазначив, що на квартирах дівчат повій не бував, з ними не спілкувався, грошей від них не отримував. Ствердив, що місце соціальної реабілітації під час відбування покарання самовільно не покидав. 05.06.2013 року у нього слідчим ніяких грошей не вилучалось, зазначив, що в цей день перебував у Ленінському райсуді, де вирішувалось питання про його умовно-дострокове звільнення. Вказав, що з лютого по червень 2013 року відбував покарання на дільниці соціальної реабілітації ВК № 6, виконував роботи за межами виправної колонії, в основному роботи були на складі дільниці. В управлінні ДПС працював у березні і травні 2013 року. Восени 2012 року зустрічався з ОСОБА_14 випадково на відпрацюванні призначених робіт, у 2013 році зустрічався з ним у березні чи лютому. З ОСОБА_69 бачився у 2012 році десь два рази і у 2013 році взимку, зустрічі були випадковими. За період виконання робіт міг покинути визначене для нього місце роботи тільки у супроводі працівника колонії, пояснив, що постійно перебував під контролем. При виконанні робіт в Управлінні, перебував у приміщенні з водіями Управління. На територію Управління нікого із посторонніх завести не міг, бо це заборонялось. Зазначив, що по приходу на дільницю соціальної реабілітації, після робіт, постійно проводився його огляд щодо наявності заборонених речей. Вважає, що аудіозаписи його розмов, які є речовими доказами, сфабриковані, на його думку ці записи змонтовані. Звернув увагу на те, що під час відбування покарання не мав змоги дзвонити бо користування телефоном було заборонене. За час проведення слідства мобільний телефон у нього і сім-карти не вилучались. На дільниці соціальної реабілітації стаціонарного телефону не було. Пояснив, що під час відпрацювання робіт, для того щоб подзвонити, двічі просив телефон у перехожих. Вважає, що телефонні розмови на аудіо записах змонтовані ще з попередньої справи, звернув увагу на те, що на аудіозаписах відображені СМС повідомлення за 2012 рік. Пояснив, що ОСОБА_62 є його колишньою дружиною, яка проходила з ним по іншій кримінальній справі за фактом сутенерства у 2010 році. У період 2013 року з ОСОБА_70 не спілкувався.

Допитаний в судовому засіданні районного суду обвинувачений ОСОБА_13 , свою вину у вчиненому злочині не визнав, пояснивши, що в червні 2013 року працівники міліції прийшли з обшуком, від них узнав, що він підозрюється у сутенерстві. Під час обшуку шукали візитні картки і якісь речі. Він був присутній при обшуку, але постійно з працівниками міліції була присутня мама. Під час обшуку було вилучено три ноутбука, якесь насіння і блокнот. Зазначив, що ОСОБА_71 знає давно, з ОСОБА_72 познайомився через захоплення нумізматикою, ОСОБА_15 вперше побачив після порушення справи. Пояснив, що з ОСОБА_12 познайомився у зв`язку з виконанням службових обов`язків під час роботи в міліції, бувало, що спілкувався з ним по телефону. З лютого по червень 2013 року ОСОБА_12 йому не дзвонив. Зазначив, що він приходив до ОСОБА_14 додому, але тільки із-за свого хоббі. Через Інтернет не розміщував рекламу про дівчат - повій, вважає, що таку рекламу через його айпі адресу могли подати працівники міліції, бо у нього на той час був розміщений у квартирі вайфай - роутер, доступ до якого був без пароля. Вважає, що повії його оговорили, що їм так говорити наказали працівники міліції, ОСОБА_69 теж його оговорила, бо ще коли він був курсантом, то у його присутності ОСОБА_69 затримували, на його думку у неї могло бути негативне ставлення до нього із-за цього. З приводу речових доказів, на яких збережено запис голосу, вважає, що голос на цих записах не належить йому. Під час слідства у нього мобільний телефон не вилучали, а також сім - карту. Ствердив, що ні в яку злочинну групу не входив, ніяких коштів від повій не отримував, йому не відомо чи ОСОБА_73 був організатором злочинної групи.

Будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_14 , свою вину у вчиненому злочині не визнав, пояснивши, що з ОСОБА_15 познайомився у грудні 2012 року, знав, що ОСОБА_15 займалась проституцією. Він був проти цього, але завадити цьому не зміг. Пояснив, що наркотичні засоби пробував, але ніяких знарядь для вживання наркотиків, у квартирі не тримав. Вказав, що з ОСОБА_12 разом відбував покарання у 2005 році. Приблизно у вересні 2012 року, проходячи по вулиці побачив біля Управління виконання покарань ОСОБА_12 , який стояв із офіцерами та попросив його допомогти цигарками та чаєм. Він йому передавав такі передачі. Потім ОСОБА_12 став дзвонити по телефону і настирливо просити щоб він приніс передачу. Ствердив, що ОСОБА_13 знає, познайомились через захоплення нумізматикою. Дівчат повій теж знає, бачив їх коли забирав ОСОБА_15 із квартир, які знімали дівчата, охоронцем у повій не був, грошей від них не брав. Разом із ОСОБА_12 на квартирах, які знімали повії не бував, вважає, що дівчата - повії його оговорюють. Пояснив, що за ОСОБА_15 заходив на квартири по АДРЕСА_8 . Йому було відомо, що дівчата знімали квартири для того щоб разом проживати при наданні сексуальних послуг. Зазначив, що повія на ім`я ОСОБА_74 ніяких документів йому не давала, її не знає. Вважає, що дівчата говорили проти нього неправду, бо так їм сказали працівники міліції. Вказав, що ОСОБА_69 знає, як родичку ОСОБА_15 , також знає її, як наркоманку і проститутку. Пояснив, що голос на записах розмов, які є речовими доказами, не знає кому належить. Вважає, що записи розмов є монтованими. Ствердив, що йому невідомо щоб ОСОБА_12 був організатором злочинної групи.

Допитана в судовому засіданні районного суду обвинувачена ОСОБА_15 , свою вину у вчиненні злочину не визнала та пояснила, що не знала раніше ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , з ОСОБА_14 разом проживали. Раніше з дівчатами-повіями, які є свідками по справі, надавала сексуальні послуги. У період з лютого 2013 року приблизно по квітень з дівчатами уже не працювала, але продовжила з ними спілкуватись. Пояснила, що від ОСОБА_75 узнала, що дівчата працювали повіями індивідуально, дівчата повії вдома у неї ніколи не були. Також пояснила, що на свій паспорт ніколи не знімала їм квартири. У дівчат були мобільні телефони, вони на дзвінки відповідали самі, також самі знімали квартири, гроші від надання сексуальних послуг залишались у дівчат. На квартирах, які знімали дівчата, ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , не бачила. Зазначила, що на слідстві на неї чинили тиск для того щоб у всьому зізнавалась, погрожували, що заберуть дітей у інтернат, не надавали адвоката, а тому була змушена все підписати. Пояснила, що ОСОБА_12 був знайомий ОСОБА_14 , вона разом з ОСОБА_14 носила у колонію передачу для ОСОБА_12 . Вважає, що ОСОБА_63 її оговорює, бо з нею були неприязні стосунки, оскільки вона бавила її дітей, а потім передала дітей її чоловіку, який позбавив ОСОБА_76 батьківських прав. Ствердила, що по відношенню до дівчат повій ніяких сутенерських дій не вчиняла, ОСОБА_69 є її родичкою і саме вона втягнула її до проституції. Пояснила, що їй не відомо звідки під час обшуку її квартири з`явились пластикові пляшки з нашаруванням канабісу, оскільки, ще до обшуку цих пляшок в квартирі не було. Також вказала, що у червні 2013 року ОСОБА_69 тимчасово проживала за її адресою і особисто на власний телефон приймала дзвінки, і виїжджала на виклики для надання сексуальних послуг, вона для ОСОБА_69 виклики не приймала. Пояснила, що при затриманні їй було відмовлено в наданні адвоката, при першому допиті теж відмовили, пообіцявши, що їй буде умовний строк, якщо вона буде все «валити» на ОСОБА_71 . Ствердила, що дівчата працювали самі на себе, їй не було відомо, що ОСОБА_73 є організатором групи, його ніколи на квартирах не бачила. У кожної дівчини були візитки у яких зазначались номера телефонів, які належали їм, ці візитки кожна дівчина виготовляла для себе. Від ОСОБА_19 узнала, що вона давала оголошення через Інтернет про надання сексуальних послуг. Від ОСОБА_69 узнала, що дівчата працюють повіями, знімають квартири, вона туди до них теж приходила, на оплату квартир складались всі, квартири оплачували за добу. За період з лютого по червень з ОСОБА_77 і ОСОБА_78 не спілкувалась. Під час обшуку її квартири саме ОСОБА_69 відкрила двері працівникам міліції, вона в цей час спала, коли прокинулась працівники міліції стали говорити, що ОСОБА_73 сутенер, що він всіх здав, а також сказали, що їй потрібно говорити, що все організував ОСОБА_73 . Після того як працівники міліції сказали, що їй необхідно говорити під час обшуку, вони включили камеру і вона при понятих змушена була говорити те, що їй сказали працівники міліції, так як злякалась за дітей.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили вищевказані покази, наполягали на своїй невинуватості.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України повністю доведена дослідженими та перевіреними судом доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження:

Показаннями свідка ОСОБА_22 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що в середині березня 2013 року познайомилась з ОСОБА_79 , номер телефону дав знайомий. Вона подзвонила ОСОБА_80 , яка пояснила, що її робота буде заключатись в наданні сексуальних послуг, ця пропозиція їй підійшла. Домовившись про зустріч вона чекала на ОСОБА_81 біля старого автовокзалу. ОСОБА_82 під`їхала на таксі, разом вони поїхали на АДРЕСА_9 , там були дівчата, які теж надавали сексуальні послуги, це ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , третю дівчину не пам`ятає. Зазначила, що ОСОБА_82 була диспетчером, приймала замовлення від клієнтів, які бажали отримати сексуальні послуги, там ще був ОСОБА_85 , він виконував роль охоронця, з ним познайомилась сама. Вона зрозуміла, що ОСОБА_85 головний, так як він часто говорив, що якщо не будуть виконувати його вказівки, то буде погано, ОСОБА_86 теж інколи погрожувала ОСОБА_87 . Пояснила, що пропрацювала повією близько місяця, була на орендованій квартирі постійно. Потім ОСОБА_86 почала її бити, конфлікти почались з приводу вживання ОСОБА_87 і ОСОБА_88 наркотиків. ОСОБА_86 била її двічі, після другого побиття вона потрапила до лікарні, де пробула близько півтора місяця. Вказала, що до клієнтів їздили на таксі, ОСОБА_86 говорила, що з клієнта потрібно брати 350 грн. за годину надання сексуальних послуг. Гроші віддавали ОСОБА_89 , із 350 грн. зароблених грошей дівчатам платили по 100 грн., ці гроші віддавала їм ОСОБА_86 . Також пояснила, що ОСОБА_85 і ОСОБА_86 ввели штрафи, за те, що дівчата випивали та невчасно повертались. Ствердила, що коли були на квартирі по АДРЕСА_9 , туди приходив ОСОБА_90 і говорив, що якщо дівчата не будуть працювати, то у них будуть проблеми, його на квартирі бачила двічі. Пояснила, що візитки із зазначенням номеру телефона для виклику повій давала ОСОБА_86 , іх залишали у саунах. Пояснила, що вона також повідомляла ОСОБА_91 , що їй 17 років, вона сказала принести копію паспорту, для того якщо будуть проблеми з міліцією. Зазначила, що після побиття ОСОБА_88 лежала у лікарні у м. Одеса. Ствердила, що добровільно погодилась на вимоги ОСОБА_92 і ОСОБА_93 , так як були потрібні гроші.

Показаннями свідка ОСОБА_36 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що її познайомила подруга ОСОБА_94 в кінці осені 2012 року з ОСОБА_95 на своїй квартирі, на Балашівці та повідомила, що це заступник ОСОБА_96 на прізвисько « ОСОБА_97 », який хоче організувати фірму з надання сексуальних послуг. ОСОБА_86 сказала, що ОСОБА_98 «сидить» у тюрмі, тому вона звела її з ОСОБА_99 . Вона після знайомства з ОСОБА_78 , з ним обговорила всі деталі роботи, місце де потрібно було перебувати, а також те, що послуги повинні надаватись по виїзду. Вартість сексуальних послуг складала 350 грн. за годину, згідно домовленості вона повинна була бути на квартирі з 21 до 5 години, на квартирі також був водій ОСОБА_100 з ним їздив ОСОБА_101 , вони доставляли її до клієнта. Гроші за роботу вона віддавала ОСОБА_102 або ОСОБА_103 зразу по приїзду, від клієнта її також забирали вони. Спочатку з ними працювала і ОСОБА_82 , і повія ОСОБА_104 . Пояснила, що на Балашівці були місяць чи два. Потім прийшов працювати ОСОБА_105 замість ОСОБА_106 . Зі слів ОСОБА_107 їй стало відомо, що ОСОБА_98 запропонував ОСОБА_108 приймати замовлення від клієнтів. Після цього вони переїхали на квартиру до ОСОБА_92 в район ОСОБА_109 , там пропрацювала десь день чи два, потім вона пішла бо ОСОБА_104 розповіла, що її побив ОСОБА_98 . Вказала, що ОСОБА_98 пару раз приїздив на квартиру до ОСОБА_107 на Балашівку, там знайомився з дівчатами, та говорив щоб працювали добре, вона йому ніяких грошей не давала. Пояснила, що зустрічалась біля «Копілки» з ОСОБА_77 , він виходив з воріт адміністративного приміщення, там була міліція, це приміщення знаходиться біля готелю «Турист». Вона приходила до ОСОБА_96 приносила передачу, це було по її власній ініціативі, це було один раз, дзвонила йому на мобільний телефон, після чого він виходив. Після того як пішла від ОСОБА_110 , десь через 2 місяці приїздили працівники міліції. У міліції їй показували фотографії ОСОБА_110 , ОСОБА_96 , ОСОБА_106 і ОСОБА_93 . Вона заяву на зазначених осіб до міліції не писала, претензій до них не має. Пояснила, що із зароблених 350 грн. отримувала 100 грн., інші кошти залишались у ОСОБА_13 , він видавав дівчатам зарплату. На час коли ОСОБА_106 не було його функції виконував ОСОБА_85 . Також зазначила, що чула від ОСОБА_111 , що її побив ОСОБА_98 про це говорила і ОСОБА_94 . Вказала, що неодноразово ОСОБА_98 до неї дзвонив, цікавився як справи. Коли вони були на Балашівці, то ОСОБА_82 працювала разом з ними, вона ними не керувала. Зазначила, що ОСОБА_85 виконував і роль охоронця.

Показаннями свідка ОСОБА_21 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що з ОСОБА_72 та ОСОБА_112 її познайомила ОСОБА_104 , це було 14 лютого чи 08 березня 2013 року. Познайомилась у квартирі на АДРЕСА_5 . Пояснила, що ОСОБА_82 запропонувала надавати сексуальні послуги на що вона погодилась. Зазначила, що плата за одну годину сексуальних послуг складала 350 грн., із цих грошей їй давали 100 грн., решту коштів віддавала ОСОБА_80 або ОСОБА_113 , гроші, а саме 100 грн. платила ОСОБА_82 або ОСОБА_114 . Про прізвища ОСОБА_115 та ОСОБА_73 чула від ОСОБА_110 чи ОСОБА_116 . Крім квартири по АДРЕСА_5 , знімали ще дві квартири, але адресу не пам`ятає. Вказала, що ОСОБА_114 та ОСОБА_82 були з ними вночі на квартирі, на телефонних дзвінках була постійно ОСОБА_82 , а ОСОБА_114 слідкував за дівчатами, якщо хтось був не задоволений то ОСОБА_114 наказував та забороняв виходити гуляти. Також вказала, що якщо хтось із дівчат приходив п`яною то ОСОБА_82 їх била, якщо клієнт був чимось не задоволений то ОСОБА_82 і ОСОБА_114 не видавали зароблені гроші. Скориставшись тим, що ОСОБА_82 і ОСОБА_114 спали, разом з дівчатами від них втекла, пізніше звернулись у міліцію. Після звернення до міліції ОСОБА_114 і ОСОБА_82 дзвонили та погрожували, що вб`ють. Заяву у міліції писала сама, ствердила, що бачила як ОСОБА_82 била ОСОБА_117 і ОСОБА_118 , бувало, що ОСОБА_114 їздив з дівчатами та забирав гроші.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що знає ОСОБА_81 , син ОСОБА_110 вчився у школі з її донькою, вона з ОСОБА_112 дружила, ОСОБА_82 запропонувала зайнятись проституцією, це було у 2013 році. Також ОСОБА_82 сказала, що необхідно зняти квартиру, це було взимку, пояснила, що є сутенер Діма «Хохол», пізніше узнала, що його прізвище ОСОБА_73 , він був як самий старший. Спочатку вони були з ОСОБА_112 на квартирі на Балашівці, через деякий час на квартиру приходив ОСОБА_73 , квартира належала ОСОБА_119 . Коли він приходив на квартиру вона була там з дівчатами ОСОБА_120 , ОСОБА_121 та ОСОБА_112 . Ствердила, що ОСОБА_73 з ними розмовляв, та говорив, що вартість сексуальних послуг складає 350 грн., з яких їй та іншим повіям платили по 100 грн. Дівчата виїжджали за викликом клієнта, виклики приймала спочатку ОСОБА_122 , а потім ОСОБА_82 . На виклик їхали всі, а потім клієнт за місцем його знаходження вибирав собі дівчину. Після роботи повія поверталась та віддавала всі гроші ОСОБА_113 , через добу він видавав зароблене у розмірі 100грн. за годину, на Балашівці вона бачила ОСОБА_116 один раз. Потім знімали квартиру на ОСОБА_123 , туди прийшло ще дві дівчини ОСОБА_19 і ОСОБА_83 . Всього було п`ятеро дівчат, які проживали на ОСОБА_123 і виїжджали на виклики для надання сексуальних послуг. На цю адресу ОСОБА_73 приходив однин раз це було вдень. Також знімали квартиру на ОСОБА_124 там були ці ж дівчата, ОСОБА_82 приймала по телефону замовлення. Коли були на ОСОБА_124 то ОСОБА_73 приходив пару разів, ще знімали квартиру по АДРЕСА_10 . Вона вперше побачила ОСОБА_116 на Балашівці, хто його привіз не пам`ятає, він був, як охоронець. Коли пішли з Балашівки то гроші стали здавати ОСОБА_113 . Також вперше побачила на Балашівці і ОСОБА_125 , ОСОБА_82 сказала, що він прикриває їхній бізнес. Ствердила, що за весь період заняття проституцією ОСОБА_13 бачила двічі. Врублевський розмовляв з усіма дівчатами та говорив про вартість послуг, тарифи мінялись, якщо клієнт приїжджав на квартиру до них, в такому випадку вартість сексуальних послуг була 400 грн. за годину, з них 100 грн. належали повії. Вказала, що від ОСОБА_13 особисто не чула, що він прикривав бізнес. Всі разом ОСОБА_73 , ОСОБА_90 , ОСОБА_114 , ОСОБА_82 і дівчата повії не збирались, гроші між собою не ділили. Пояснила, що гроші передавали тільки ОСОБА_113 , а коли були на Балашівці то ОСОБА_119 . Вказала, що ОСОБА_82 і ОСОБА_114 говорили, що гроші отримані від дівчат повій ділили між собою ОСОБА_73 , ОСОБА_90 , ОСОБА_114 і вона. Скільки припадало ОСОБА_113 , ОСОБА_126 і ОСОБА_127 їй не відомо. Також їй не говорили чим займались ОСОБА_114 , ОСОБА_73 і ОСОБА_90 . ОСОБА_114 і ОСОБА_82 в основному постійно були з дівчатами - повіями. Зазначила, що по оголошеннях всі повії шукали квартири, скидались по 50 грн., інколи приймала в цьому участь і ОСОБА_82 . Зазначила, що перестала надавати сексуальні послуги весною 2013 року, оскільки їй набридло надавати такі послуги і вона разом з ОСОБА_128 і ОСОБА_129 втекли з адреси по АДРЕСА_10 . Пояснила, що бувало також таке, що ОСОБА_82 і ОСОБА_85 піднімали руки на дівчат, штрафували. Також пояснила, з квартири без дозволу ОСОБА_116 і ОСОБА_110 не мали права виходити. Вказала, що втеча відбулась коли ОСОБА_116 не було, а ОСОБА_82 була у ванній. Втрьох на Типографії зняли квартиру, але проституцією вже не займались, потім роз`їхались по домівках. Пояснила, що за ніч надходило приблизно до семи викликів. ОСОБА_82 повіям говорила, що ОСОБА_90 є працівником міліції і йому за прикриття бізнесу потрібно давати 4 тис. грн. в місяць. Зазначила, що їй особисто декілька разів дзвонив ОСОБА_73 на мобільний телефон щоб вона йому надавала сексуальні послуги. Коли дзвонив ОСОБА_73 то він інколи цікавився чи є клієнти, дзвонив вдень, говорив, щоб вона йому доповідала, що відбувається. Коли приїжджав ОСОБА_73 то був ОСОБА_114 , ОСОБА_82 і ОСОБА_130 . Зазначила, що її ніхто не примушував займатись проституцією, вона цим займалась добровільно.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що працювала повією у ОСОБА_131 , ОСОБА_132 і у ОСОБА_110 у 2013 році разом з ОСОБА_133 і ОСОБА_134 . Спочатку квартиру знімала ОСОБА_82 по вул. Комарова, вона заплатила за квартиру один раз, за добу, потім разом з дівчатами самі розраховувались за квартири, гроші платили власниці, це було приблизно у січні-лютому місяці. Пояснила, що з ОСОБА_112 її познайомила сестра, пізніше узнала, що ОСОБА_82 займалась проституцією. Їй запропонувала займатись проституцією ОСОБА_82 , вона на це погодилась. ОСОБА_82 і ОСОБА_85 їй пояснили, що вона повинна брати 350 грн. за годину надання сексуальних послуг. Всю зароблену суму вона віддавала ОСОБА_113 , він кожен ранок давав гроші із розрахунку 100 грн. за годину. Виклик приймала ОСОБА_82 , потім викликалось таксі і повія виїжджала за адресою. Також пояснила, що повії надавали сексуальні послуги за місцем свого проживання, але плата була уже 400 грн. за годину. Пояснила, що знімали квартири по ОСОБА_124 , ОСОБА_135 та на Шкільному мікрорайоні. Приблизно 2-3 дні проживали у ОСОБА_110 по вул. Г. Сталінграда. ОСОБА_82 приймала телефонні дзвінки, а ОСОБА_114 був ніби охоронцем і видавав їм гроші. Від ОСОБА_110 і ОСОБА_116 дізналась про ОСОБА_71 , вони сказали, що ОСОБА_73 старший. Також узнала про ОСОБА_13 , що він міліціонер, який прикривав їхню роботу, за це йому потрібно було платити 4 тис. грн. в місяць. Від ОСОБА_110 і ОСОБА_116 дізналась, що ОСОБА_73 відбуває покарання, за весь час він приходив у квартири, які вони знімали три чи чотири рази, це було за адресою по вул. Комарова і по АДРЕСА_8 , він приходив протягом дня, був недовго десь годину, потім йшов. Врублевський приходив частіше, так же як і ОСОБА_73 поговорив, випивав каву і йшов. Коли знімали квартиру по вул. Леніна, разом з ОСОБА_134 і ОСОБА_133 вирішили втекти. Ствердила, що всі мали можливість виходити у місто, але постійно доповідали ОСОБА_80 та ОСОБА_113 де перебувають. Вона вперше побачила ОСОБА_71 по вул. Комарова це було зимою. Пояснила, що їй ОСОБА_82 і ОСОБА_114 говорили, що ОСОБА_73 головний, але що саме входить в його обов`язки вона не знала, він коли приходив то запитував як справи. Зазначила, що з ОСОБА_78 в основному спілкувались ОСОБА_82 і ОСОБА_114 , але про що вони говорили не знає. Їй також відомо, що про надання сексуальних послуг було оголошення в інтернеті, у них також були візитки на яких був напис «Досуг», які вони всім роздавали. Пояснила, що ОСОБА_73 приходив на квартири приблизно в обідній час, але яким чином його відпускали з місця позбавлення волі вона не цікавилась. Про те, що ОСОБА_73 головний вона узнала від ОСОБА_110 і ОСОБА_116 . Ствердила, що не бачила щоб ОСОБА_127 давали якісь гроші. Вона з ОСОБА_72 познайомилась на початку зими 2013 року, їй сестра розповідала, що у ОСОБА_110 працюють дівчата, які є повіями. Вказала, що міняли квартири бо так говорила ОСОБА_82 і ОСОБА_114 , ОСОБА_82 за виклики отримувала по 20 грн. Після того, як разом з дівчатами пішли з квартири по вул. Леніна, їй дзвонила ОСОБА_82 та погрожувала, говорила, що за те, що їх «кинули», коли вийде ОСОБА_73 буде погано. ОСОБА_82 говорила, що прозвисько ОСОБА_71 « ОСОБА_97 », що він катує і вбиває. Після цього вона вирішила звернутись у міліцію, бо їй було страшно. Зазначила, що оголошення в Інтернеті про надання сексуальних послуг було викладено з ноутбука ОСОБА_116 , про це хтось із дівчат говорив. Також пояснила, що для повій існували штрафні санкції, про них говорила ОСОБА_82 і ОСОБА_114 , вони говорили, що ці штрафи придумав ОСОБА_73 , це були штрафи за невчасне повернення та повернення у нетверезому стані. Про те, що ОСОБА_73 буде наказувати дізналась від ОСОБА_110 ще під час роботи повією. Коли відбулась втеча на її адресу поступали погрози від ОСОБА_110 , про те що ОСОБА_73 особисто буде розбиратися з ними.

Показаннями свідка ОСОБА_38 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що працювала дівчиною по виклику у ОСОБА_116 і ОСОБА_110 . На той час повії проживали на квартирі по АДРЕСА_11 . ОСОБА_114 приїжджав за грішми, його бачила один раз. Замовлення від клієнтів приймала ОСОБА_82 . Крім неї були ще й інші дівчата, від клієнта отримувала 350 грн., гроші передавала ОСОБА_91 , собі залишала 100 грн. Знаходилась тільки по одній адресі, у них була декілька днів, ОСОБА_13 і ОСОБА_71 не бачила, вони на квартиру не приїздили. Вказала, що ОСОБА_82 не була постійно у квартирі. Ствердила, що проституцією займалась добровільно, не бачила, щоб когось били.

Показаннями свідка ОСОБА_23 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що з ОСОБА_79 знайома давно, ОСОБА_71 , ОСОБА_116 і ОСОБА_13 теж знає. Вказала, що у 2013 році зимою приїхала до ОСОБА_136 від неї узнала, що вона надає сексуальні послуги. Вона теж захотіла займатись проституцією, про що повідомила ОСОБА_91 . Для цього знімали квартиру по АДРЕСА_5 , коли приїхала до Кіровограда, то квартира уже була орендована. Разом з ОСОБА_112 надавали сексуальні послуги ОСОБА_104 і ОСОБА_84 . На квартирі був телефон, клієнти дзвонили і вони на виклик виїжджали на таксі для надання сексуальних послуг у сауни. Послуга коштувала 350 грн. за годину, цю суму вони віддавали ОСОБА_91 і ОСОБА_137 , який був ще і охоронцем, із 350 грн. вона отримувала 100 грн., решта грошей залишалась у ОСОБА_93 . Потім переїхали на іншу квартиру по вул. Садовій, займалась наданням послуг періодично, це тривало приблизно три місяці. Пояснила, що ОСОБА_138 приходив на адресу по вул. Комарова, завіряв у тому щоб не боялись працювати, також дзвонив, розмовляв з ОСОБА_87 . Дівчата знали, що він є сутенером. Зазначила, що коли бувала у ОСОБА_110 за місцем її проживання туди приходив ОСОБА_90 , він розмовляв з ОСОБА_87 , із їхніх розмов вона зрозуміла, що він приходив за грішми, які були зароблені від надання сексуальних послуг. Знала, що ОСОБА_90 є міліціонером, чула це від дівчат. Зазначила, що ОСОБА_90 ніяких вказівок дівчатам не давав розмовляв тільки з ОСОБА_87 . Із їхньої поведінки вона зрозуміла, що ОСОБА_98 і ОСОБА_90 є головними у цій організації. Вказала, що їй було відомо, що ОСОБА_73 на той час відбував покарання. Пояснила, що на виклики їздили на таксі розраховувались із грошей, які давав клієнт. Також вказала, що ОСОБА_73 приходив на адресу по вул. Комарова один раз, він розмовляв в основному з ОСОБА_120 . Пояснила, що ОСОБА_82 спочатку займалась проституцією, а пізніше тільки відповідала на дзвінки. Бачила, як один раз, у 2013 році, ОСОБА_84 біля готелю «Турист» передавала пакет ОСОБА_127 , ОСОБА_13 вона бачила більше трьох разів. Із зароблених грошей по 100 грн. за виклик їй давав ОСОБА_114 . Із розмов між ОСОБА_78 , ОСОБА_72 і ОСОБА_77 зрозуміла, що гроші ОСОБА_127 передавав ОСОБА_90 візитки із номером телефону по якому дзвонили клієнти робив ОСОБА_90 ,він в Інтернеті давав також рекламу. В день затримання приїхала із сауни додому до ОСОБА_110 , туди привезла зароблені кошти, яку суму не пам`ятає, зайшовши у квартиру гроші положила на тумбочку, це бачили ОСОБА_114 і ОСОБА_82 , потім прибули працівники міліції.

Показаннями свідка ОСОБА_30 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що весною 2013 року перебував у сауні по АДРЕСА_12 . При вході в сауну були адміністратори він їх попросив викликати дівчат-повій. Через деякий час прибули троє дівчат, він заплатив за послуги повії 300 грн.

Показаннями свідка ОСОБА_39 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що приблизно два чи півтора роки тому працювала у власника сауни по АДРЕСА_13 . Здається весною до сауни прибули працівники міліції, які проводили обшук у сауні, вилучили гроші якими розраховувався клієнт за сауну це було 200 грн. Один із працівників міліції став переглядати візитки, які лежали на вікні у коробці у кабінеті персоналу, де знайшов якусь візитку, яку не показував, зазначивши, що це саме те, що їм потрібно. Гроші 200 грн. були вилучені з каси у присутності господаря.

Показаннями свідка ОСОБА_40 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що у 2013 році вона працювала банщицею у сауні по АДРЕСА_8 . У 2013 році, здається весною, у сауну прибули працівники міліції, де знайшли на вікні візитку, на візитці була зображена полуниця, що це була за візитка не пам`ятає, кому належала візитка їй не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_41 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що 21.05.2013 року разом із ОСОБА_139 вирішили поїхати в сауну по АДРЕСА_14 , до сауни їхали на таксі, по дорозі розмовляли з таксистом і він дав номер телефону по якому можна було викликати дівчат-повій. Коли були у сауні ОСОБА_140 подзвонив по номеру та замовив дівчину, вартість послуги була 350 грн. за годину. Через деякий час приїхала дівчина, ОСОБА_140 дав їй гроші за одну годину. Вона вийшла з цими грішми, потім повернулась. Коли ця дівчина збиралась йти у сауну зайшли працівники міліції.

Показаннями свідка ОСОБА_42 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що працює в оздоровчому комплексі за адресою Червоногвардійська 23 «Д» адміністратором. Взимку 2013 року до оздоровчого комплексу завезли візитки з наданням послуг масажу, де був зазначений номер телефону. Зазначила, що ці візитки викинула, залишила тільки одну картку, яка лежала на підвіконні.

Показаннями свідка ОСОБА_59 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що в період з січня по червень 2013 року працював старшим оперативним працівником ВК № 6. У цей період ОСОБА_141 відбував покарання в колонії, а саме на дільниці соціальної реабілітації. ОСОБА_73 постійно знаходився вночі на дільниці, а в денний час працював на об`єктах м. Кіровограда. За своїм родом служби він здійснював перевірку засуджених на цій дільниці і контролював періодично іх вихід на роботу. До місця роботи засуджених супроводжував працівник колонії. Під час виконання робіт на об`єктах засуджені не мають права відлучатись. Будь-яке відлучення з колонії не можливе, йому таких фактів не відомо, також не відомо щоб ОСОБА_73 керував діями якоїсь групи, інформацією про вилучення у ОСОБА_71 мобільного телефону також не володіє.

Показаннями свідка ОСОБА_44 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що у період з січня по червень 2013 року працював молодшим інспектором дільниці соціальної реабілітації ВК № 6, знає ОСОБА_71 як засудженого, який перебував на дільниці соціальної реабілітації. Пояснив, що ОСОБА_73 працював на роботі в Управлінні пенітенціарної служби по Кіровоградській області, з колонії його супроводжувала оперативна група до місця роботи. Чи перебував засуджений ОСОБА_73 під наглядом під час виконання робіт йому не відомо, чи ОСОБА_127 дозволялось залишати колонію теж не відомо. У період його служби ОСОБА_73 самовільно колонію не залишав, таке не можливо щоб засуджений залишав самовільно колонію. За період перебування ОСОБА_71 на ДСР, під час його служби, мобільних телефонів у нього не вилучалось. Ствердив, що самовільне залишення робочого місця є грубим порушенням, перебуваючи у ВК № 6 під його наглядом ОСОБА_73 не міг займатися злочинною діяльністю.

Показаннями свідка ОСОБА_45 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що знає ОСОБА_71 як особу , яка відбувала покарання. У період з січня по травень 2013 року він працював начальником ДСР, а з травня виконував обов`язки начальника відділу нагляду та безпеки. Зазначив, що йому не відомо про факти порушень режиму з боку ОСОБА_71 , він виконував будівельні роботи в Управлінні, ці роботи проводились ОСОБА_77 під наглядом працівників Управління. На роботу ОСОБА_71 в Управління доставляли працівники установи за письмовою рознарядкою. При доставці засудженого на роботу в цій рознорядці робилась відмітка працівником Управляння, ця рознарядка поверталось в дільницю. В рознарядці є графа час прибуття і час повернення засудженого з роботи. Пояснив, що йому не відомо щоб ОСОБА_127 надавався дозвіл на залишення колонії.

Показаннями свідка ОСОБА_46 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що станом на 2012 та 2013 роки працював в Управлінні пенітенціарної служби. У цей період ОСОБА_71 у супроводі працівника ВК № 6 доставляли на роботу до Управління. Коли його доставляли він його приймав від працівників колонії. ОСОБА_73 доставлявся з особовою карткою, ця картка залишалась у чергового Управління. Коли ОСОБА_71 забирали з Управління, після виконання робіт, картка видавалась працівникові колонії. Пояснив, що коли ОСОБА_73 виконував роботи, він перебував постійно під наглядом працівників Управління. Якби засуджений ОСОБА_73 без дозволу вийшов у місто, то це вважалось би як втеча. ОСОБА_73 працював на роботах в Управлінні приблизно з 8 год. до 17 год. У вечірній і нічний час ОСОБА_73 в ОСОБА_142 не працював. У період з січня по червень 2013 року йому не відомо щоб ОСОБА_73 покидав робоче місце. Вказав, що роботи виконувались під наглядом, який здійснювався періодично працівником чергової частини, тобто цей нагляд не був постійним. На території ОСОБА_143 засуджені пересувались вільно, йому нічого не відомо, чи ОСОБА_73 покидав територію ОСОБА_143 . Приблизно через 20-30 хв. працівник чергової частини, виходив і перевіряв наявність засудженого на робочому місці. На роботи до ОСОБА_143 залучались засуджені, які характеризувались позитивно та не мали порушень режиму.

Показаннями свідка ОСОБА_47 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що ОСОБА_90 , це її колишній чоловік. На період 2013 року перебувала з ним у шлюбі, коли проживали разом, не знала, що чоловік займається сутенерством. Пояснила, що при обшуку квартири було вилучено ноутбуки, які належать їй та сестрі, також було вилучено насіння коноплі, яке належало матері, вона робила з нього настої.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що ОСОБА_144 є її сином. На період 2013 року проживала із сім`єю сина. 19 червня 2013 року проводився обшук квартири, при обшуку сказали, що син займався сутенерством, вона була присутня при обшуку, серед працівників міліції був слідчий ОСОБА_145 , чула його розмову по телефону, він комусь дзвонив, та запитував, що робити, оскільки нічого не знайшли. У процесі обшуку у її спальні знайшли невелику картонну коробку з насінням, що це було за насіння не пам`ятає, купила його десь 5 років тому на Критому ринку для виготовлення примочок для сина, оскільки у нього захворювання суглобу. Також було вилучено три комп`ютера. Зазначила, що їй не відомо чи син займався сутенерством, але займатись цим він не міг, оскільки хворіє, 2-3 місяці, лежить у лікарні. Ствердила, що в будинку ніколи не було ОСОБА_71 , ОСОБА_116 , ОСОБА_110 , їх взагалі не знає. Зазначила, що насіння було вилучено у її кімнаті, квартира належить ії та чоловіку. Із ноутбуків один належить їй, інший донці, яка приїхала за день до цього.

Показаннями свідка ОСОБА_31 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що допитувався слідчим з приводу відпочинку з дівчатами влітку 2013 року у сауні. Пояснив, що йому з товаришем дали номер телефону по якому можна було викликати дівчат-повій, номер був на візитці, після дзвінка трубку підняла дівчина, яка повідомила, що вартість послуги приблизно 300 грн. Коли дівчина надали сексуальні послуги, прибули працівники міліції і повідомили, що проходить перевірка.

Показаннями свідка ОСОБА_32 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що у таксиста отримав номер телефону за яким можна було замовити інтимні послуги. Знаходився у сауні туди викликав дівчину, сексуальні послуги коштували 350 грн., це було десь влітку 2013 року.

Показаннями свідка ОСОБА_29 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що в інтернеті побачив оголошення, що можна замовити дівчину для досугу, це було влітку 2013 року. По номеру замовив дівчину, послуга була платна, але скільки коштувала, точно не пам`ятає. Замовлення було на годину, ім`я дівчини не пам`ятає.

Показаннями свідка ОСОБА_48 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що в інтернеті знайшов адресу про надання інтимних послуг, це було зимою чи весною 2013 року. За телефоном вказаним у рекламі зателефонував і замовив дівчину, вартість послуги була 350 грн. за годину. Дівчина приїхала за адресою, яку він вказав, гроші віддавав цій дівчині, вона поїхала від нього на таксі.

Показаннями свідка ОСОБА_26 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що відпочивав у сауні з дівчатами, це було приблизно літом 2013 року, сауна була у центрі, номер телефону по якому можна було викликати дівчат дав таксист. У сауну приїхало двоє дівчат, за послуги сплатив 300-350 грн. за годину.

Показаннями свідка ОСОБА_49 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що надає послуги Інтернет у місті, був запрошений до міліції з приводу клієнта, який мав доступ до Інтернета, через послугу яку він надавав. Прізвища особи назвали у міліції, ця особа дійсно була користувачем.

Показаннями свідка ОСОБА_50 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, у період з кінця 2012 року користувався інтимними послугами. В інтернеті дізнався номер телефону за яким викликав дівчину, послуги коштували приблизно 350 грн. за годину. На телефонний дзвінок відповідала жінка, на адресу приїхала одна дівчина з нею він і розрахувався, не бачив, хто дівчину привозив і забирав.

Показаннями свідка ОСОБА_51 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що побачила ОСОБА_116 і ОСОБА_81 під час обшуку по АДРЕСА_15 . Вона тоді була понятою з нею була ще одна понята, слідчий, експерт і оперативна група. У квартирі була ОСОБА_82 та ОСОБА_114 , слідчий зачитав Ухвалу та запропонував видати заборонені предмети, мобільні телефони, сім - карти і гроші, все знімалось на відео. ОСОБА_82 сказала, що в неї тільки її мобільний телефон і телефон співмешканця ОСОБА_93 . При обшуку було виявлено ще декілька мобільних телефонів, сім - картки різних операторів, обрізану пластикову пляшку і обрізані пластикові трубки. Гордєєва сказала, що обрізана пляшка для наркотичного засобу коноплі, а обрізаними паличками грались діти. Також було вилучено з кишені ОСОБА_93 гроші, з сумки ОСОБА_107 також було вилучено гроші. Після цього світили на руки ОСОБА_114 , ОСОБА_80 і ОСОБА_146 , у них на руках були сліди. ОСОБА_94 це була повія, яка зайшла у квартиру до ОСОБА_110 і ОСОБА_116 . Вона приїхала до будинку по вул. Г. Сталінграду на таксі. В цей час вона разом з іншою понятою і працівниками міліції знаходилась у машині і за цим спостерігала.

Показаннями свідка ОСОБА_52 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що її допитували працівники міліції з приводу перебування ОСОБА_147 у бані влітку 2013 року. Пояснила, що дівчат викликав ОСОБА_148 по телефону, також особисто з ними розраховувався.

Показаннями свідка ОСОБА_53 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що 05.06.2013 року їй запропонували бути понятою при обшуку квартири сутенера. Після цього разом ще з одною понятою, на автомобілі, з працівниками міліції поїхали за адресою ОСОБА_149 . Сталінграду здається будинок 3. Прибувши до місця всі знаходились біля будинку у автомобілі, чекали поки прийде дівчина, яка їхала з поміченими грішми. Коли дівчина під`їхала на таксі і зайшла в під`їзд за нею пішли працівники міліції, потім вони всі разом піднялись на п`ятий поверх. Коли зайшли у квартиру там були господарка ОСОБА_86 , двоє неповнолітніх дітей, ОСОБА_85 співмешканець та дівчина, яка приїхала на таксі, їм була зачитана постанова суду на обшук квартири, також було запропоновано видати мобільні телефони та візитки, ОСОБА_86 відповіла, що крім її телефону і співмешканця інших телефонів не має. При обшуку було вилучено три телефони, а також сім картки. Також були вилучені гроші у ОСОБА_93 приблизно 200 грн., гроші у ОСОБА_107 , яка приїхала на таксі, вона дістала ці гроші з сумки, сказала, що частину витратила на таксі. Все було упаковано, також просвічувались руки у ОСОБА_93 , ОСОБА_107 та господарки, у них були сліди на руках. Під час обшуку все записувалось.

Показаннями свідка ОСОБА_54 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що брав участь у вилученні грошей і підготовці речових доказів для передачі, також проводив обробку грошей спеціальними засобами від яких на руках залишались сліди. У 2013 році до відділу звернулись оперативні працівники відділу по боротьбі з торгівлею людьми, це було звернення з тим щоб провести обробку грошей. У відділі по боротьбі з торгівлею людей йому, як спеціалісту, у присутності понятих були передані гроші для їх хімічної обробки. Після цього він гроші передав працівникам відділу. Був присутнім у сауні, де були вилучені гроші, ці гроші були оглянуті при понятих, на грошах було світіння. Після вилучення грошей, оперативні працівники повідомили про необхідність їхати на квартиру, де можливо була особа, яка розрахувалась міченими грішми. Потім поїхали в район вулиці Яновського, де проходив огляд квартири працівниками міліції. Під час огляду були присутні ОСОБА_82 і ОСОБА_114 . У цих осіб на руках було виявлено світіння. Пояснив, що у сауні була вилучена частина купюр, він не бачив у кого гроші вилучались у квартирі. Вказав, що краска якою оброблялись купюри не передається з рук на руки. На руках ОСОБА_116 і ОСОБА_110 було світіння у необхідній кількості, його було достатньо видно.

Показаннями свідка ОСОБА_150 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що у червні 2013 року знаходився у автомобілі навпроти сауни, це був день, йому запропонували працівники міліції бути свідком. Після цього з вулиці Дзержинського поїхали до сауни де мали чекати хлопця, який мав розрахуватись міченими купюрами за послуги повії. Цього хлопця бачив у міліції, гроші йому вручали у міліції. Біля сауни чекали на цього хлопця потім пішли на обшук сауни, де були знайдені візитні картки «Досуг». Потім поїхали на квартиру, але він до неї не заходив.

Крім вищенаведеного, вина обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України підтверджується належними та допустимими письмовими доказами:

-протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 05.06.2013 року з участю ОСОБА_151 ( т. 1 а.п. 52-53);

-протоколом огляду ідентифікації (помічення) та вручення грошових коштів ОСОБА_151 (т. 1 а.п. 56-62);

-протоколом обшуку домоволодіння від 05.06.2013 року по АДРЕСА_13 під час якого було вилучено візитні картки та грошові кошти (т. 1 а.п. 68-70);

-протоколом огляду предмету від 21.06.2013 року, під час якого оглянуто дві візитні картки, що були вилучені під час обшуку домоволодіння по АДРЕСА_5 (т.1 а.п. 71-72);

-протоколом обшуку від 05.06.2013 року квартири ОСОБА_15 , по АДРЕСА_16 під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон, грошові кошти та пластикову пляшку (т. 1 а.п. 76-78);

-протоколом освідування особи від 05.06.2013 року, яким встановлено, що на тілі та на руках ОСОБА_15 , виявлені сліди, які при освітленні ультрафіолетового променя світяться синім кольором (т. 1 а.п.81-82);

-протоколом освідування особи від 05.06.2013 року, яким встановлено, що на тілі та на руках ОСОБА_14 , виявленні сліди, які при освітленні ультрафіолетового променя світяться синім кольором (т. 1 а.п.84-86);

-протоколом освідування особи від 05.06.2013 року, яким встановлено, що на тілі та на руках ОСОБА_23 , виявлені сліди, які при освітленні ультрафіолетового променя світяться синім кольором (т. 1 а.п.87-88);

-протоколом огляду від 04.09.2013 року, під час якого оглядались грошові кошти (т. 1 а.п. 94-97);

-протоколом обшуку від 19.06.2013 року квартири ОСОБА_13 , по АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено три ноутбуки, та поліетиленовий пакет з насінням (т. 1 а.п. 125-127);

-протоколом огляду предметів вилучених під час обшуку за адресою АДРЕСА_2 від 20.06.2013 року, з участю спеціаліста ОСОБА_37 (т. 1 а.п. 128-142);

-протоколом огляду предметів вилучених за адресою АДРЕСА_2 від 19.06.2013 року, а саме блокнота, коробки від телефона та паспорта (т. 1 а.п. 143-146);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2013 р. згідно яких свідок ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 5-7, 9-11, 13-15, 17-19);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2013 р. згідно яких свідок ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 (т. 2 а.п.25-27, 29-31, 33-35);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2013 р. згідно яких свідок ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 (т. 2 а.п. 41-43, 45-47, 49-51);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2013 р. згідно яких свідок ОСОБА_22 впізнала ОСОБА_15 та ОСОБА_18 (т. 2 а.п. 59-61, 63-65);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 р. згідно яких свідок ОСОБА_36 впізнала ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (т. 2 а.п. 123-125, 127-129, 131-133, 135-137);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 р. згідно яких свідок ОСОБА_23 впізнала ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 141-143, 145-147, 149-151, 153-155);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.07.2013 р. згідно яких свідок ОСОБА_26 впізнав ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , як осіб, які надавали сексуальні послуги (т. 3 а.п. 15-17, 19-21);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.07.2013 р. згідно якого свідок ОСОБА_28 впізнав ОСОБА_21 , як особу, яка надавала сексуальні послуги (т. 3 а.п. 27-29);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.07.2013 р. згідно якого свідок ОСОБА_30 впізнав ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , як осіб, які надавали сексуальні послуги (т. 3 а.п. 46-48, 50-52);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.09.2013 р. згідно якого свідок ОСОБА_25 впізнав ОСОБА_19 , як особу, яка надавала сексуальні послуги (т. 3 а.п. 68-70);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.09.2013 р. згідно якого свідок ОСОБА_27 впізнав ОСОБА_19 і ОСОБА_21 , як осіб, які надавали сексуальні послуги (т. 3 а.п.74-76, 78-80);

-висновоком експерта № 906 судово-хімічної експертизи грошей від 08.07.2013 р. (т. 3 а.п.149-152);

-висновоком експерта №905 судово-технічної експертизи документів від 11.07.2012 р. (т. 3 а.п.155-157);

-протоколом про результати оперативно-розшукового заходу, візуального спостереження за особою від 29.04.2013 р., а саме за ОСОБА_12 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 11.03.2013 р. (т. 4 а.п. 4-6);

-протоколом про результати проведення оперативно-розшукового заходу, що тимчасово обмежує конституційні права громадян, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 13.05.2013 р. за абонентським номером ОСОБА_14 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 11.03.2013 р. (т. 4 а.п.10);

-протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 23.04.2013 р. з мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_12 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 22.02.2013 р. (т. 4 а.п. 36);

-протоколом про результати проведення оперативно-розшукового заходу, що тимчасово обмежує конституційні права громадян, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 23.04.2013 р. з абонентських номерів стільникового зв`язку, яким користувався ОСОБА_13 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 22.02.2013 р. (т. 4 а.п. 53);

-протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 23.04.2013 р. (т. 4 а.п. 65);

-протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії-зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 18.06.2013 року з мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_12 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 30.04.2013 р. (т. 5 а.п. 2);

-протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії-зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 18.06.2013 року з мобільних терміналів, якими користувалась ОСОБА_15 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 30.04.2013 р. (т. 5 а.п. 20);

-протоколом про результати проведення оперативно-розшукового заходу, візуального спостереження за особою від 10.06.2013 року, а саме за ОСОБА_12 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 30.04.2013 р. (т. 5 а.п. 72-74);

-протоколом про результати проведення оперативно-розшукового заходу, візуального спостереження за особою ОСОБА_14 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 30.04.2013 р. (т. 5 а.п. 75-76);

-протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії-зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 18.06.2013 року з абонентського номеру, яким користувався ОСОБА_14 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 30.04.2013 р. (т. 5 а.п.78);

-протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії-зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 04.07.2013 року з абонентського номеру, яким користувався ОСОБА_13 , згідно ухвали заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від 30.04.2013 р. (т. 5 а.п. 82);

-протоколом огляду предметів від 10.09.2013 року, а саме СД-R- дисків (т. 5 а.п. 89);

-речовими доказами а саме: СД-R дисками (т.4 а.п. 7-8, 37, 54, 66, 67, 79, т. 5 а.п. 18, 70, 79, 81, 83, 88).

Твердження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та в їх інтересах захисників-адвокатів ОСОБА_66 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у частині недоведеності вини обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину, та відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_14 про відсутність кваліфікуючих ознак, об`єктивної сторони, вчинення злочину з примушуванням чи втягненням до систематичних занять проституцією шляхом застосування насильства чи погрози застосування фізичного насильства, знищити чи пошкодити їх майно, шантажу або обману та суб`єктивної сторони, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються показами свідків та матеріалами кримінального провадження, викладеними вище.
Частиною 1 статті 303 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за втягнення особи в заняття проституцією або примушування її до зайняття проституцією з використанням обману, шантажу чи уразливого стану цієї особи, або із застосуванням чи погрозою застосування насильства, або сутенерство.
Відповідно до примітки ст. 303 КК України, під сутенерством у цій статті слід розуміти дії особи по забезпеченню заняття проституцією іншою особою.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 303 КК України, полягає у вчиненні суспільно небезпечного діяння з примушування або втягнення в заняття проституцією або сутенерства.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу. Мотиви злочину на кваліфікацію не впливають, але зазвичай мають корисливий характер.
Згідно ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Положеннями ч. 2 ст. 303 КК України, передбачено відповідальність за дії зазначені у частині першій цієї статті, вчинені щодо кількох осіб або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища, або особою, від якої потерпілий був у матеріальній чи іншій залежності.
Кваліфікуючими ознаками ч. 2 ст. 303 КК України є вчинення злочину щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 303 КК України, сутенерство, тобто дії по забезпеченню заняття проституцією іншої особи, вчинені щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідальність по даній статті настає за сутенерство, об`єктивною стороною даного злочину є сутенерство, суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом, тобто, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, неодноразово забезпечували заняття проституцією іншими особами за попередньою змовою між собою, при цьому, при кваліфікації їх дій відсутні кваліфікуючі ознаки такі, як: примушуванням чи втягненням до систематичних занять проституцією шляхом застосування насильства чи погрози застосування фізичного насильства, знищити чи пошкодити їх майно, шантажу або обману.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 303 КК України та вважає її правильною.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні доводи прокурора про безпідставну перекваліфікацію дій обвинувачених з ч. 3 ст. 303 КК України на ч. 2 ст. 303 КК України, доводи ОСОБА_12 , що він не міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ст. 303 КК України, оскільки знаходився у місцях позбавлення волі, а сутенерство, це насильне втягування, обов`язково з фізичним впливом, однією особою для заняття проституцією іншою особою, а він фізично не міг здійснити дані дії та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 303 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, у мотивувальній частині обвинувального вироку суд зобов`язаний зазначати мотив злочину (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України), а зміст пред`явленого обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 303 КК України не містить жодних вказівок на мотиви вчинення цього кримінального правопорушення обвинуваченим, що унеможливлює встановлення мотивів вчинення даного кримінального правопорушення у судовому засіданні та постановлення вироку, який би відповідав вимогам закону, спростовуються викладеними вище показами свідків та письмовими доказами.

Що стосується посилань прокурора у своїй апеляційній скарзі, що районний суд безпідставно виключив кваліфікуючу ознаку «організованою групою», колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність даної кваліфікуючої ознаки, виходячи з наступного.
Положеннями ч. 3 ст. 28 КК України передбачено, що злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Відповідно до п. 4 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 23.12.2005 р. «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднанням», утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукання співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складення плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин.

Керування організованою групою або злочинною організацією полягає у вчиненні сукупності дій, спрямованих на управління їх функціонуванням як стійких об`єднань осіб (забезпечення існування, відповідного рівня організованості, дотримання загальних правил поведінки і дисципліни; вербування нових учасників, розподіл або перерозподіл між ними функціональних обов`язків, планування конкретних злочинів і злочинної діяльності в цілому; організація заходів щодо прикриття останньої; вдосконалення структури об`єднання) та здійснення ними злочинної діяльності (визначення її мети і напрямів, конкретних завдань об`єднання, його структурних частин або окремих учасників, координація їхніх дій, ініціювання здійснення певного виду злочинної діяльності чи вчинення конкретних злочинів тощо).

При вчиненні злочину організованою групою чи злочинною організацією, встановленню та доведенню підлягають не тільки ознаки конкретного злочину, а й ті ознаки, які вказують на його вчинення саме організованою групою чи злочинною організацією, - щодо виду об`єднання, мети його створення і плану злочинної діяльності, тривалості існування, матеріальної бази, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії об`єднання, наявності в нього корупційних зв`язків, існування певних правил поведінки його членів, розподілу між ними функцій тощо. При цьому має бути встановлено те, коли саме і протягом якого часу було утворено організовану групу чи злочинну організацію, як довго вона функціонувала, відомості про організаторів об`єднання та характер стосунків, які склалися між ними і членами останнього.

Отже, для організованої групи притаманний ряд характерних ознак, які відрізняють таку групу від інших злочинних угрупувань. Із таких ознак основними є стійкість групи та наявність організатора.

Таким чином, під час судового розгляду у суді першої інстанції не встановлено факту, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 діяли як організована група, а саме не встановлено обов`язкових ознак: стійкість вказаної групи та наявність у неї організатора, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження та показаннями осіб, які надавали платні сексуальні послуги, зокрема ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , тобто, жодна із вказаних осіб не підтвердила того, що злочинна організація мала певне місце знаходження, засоби пересування, хто конкретно був організатором та як члени угрупування взаємодіяли. Крім того, органом обвинувачення під час судового розгляду не надано об`єктивних та належних доказів, які б підтвердили існування організованої групи до складу якої входили обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та що ОСОБА_12 здійснював керування даною організованою групою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 таку кваліфікуючу ознаку як «організована група» вмінено в обвинувачення безпідставно, а тому дії обвинувачених правильно перекваліфікував з ч. 3 ст. 303 КК України на ч. 2 ст. 303 КК України, як вчинення сутенерства, тобто дії по забезпеченню заняття проституцією іншої особи, вчинені щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Також , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , який оцінивши докази за фактом сутенерства з позиції їх належності та допустимості, прийшов до переконання, що зібрані у кримінальному проваджені докази за цим фактом відповідають вимогам ст.ст. 85, 86 КПК України, а тому є належними і допустимими та такими, що отримані без істотного порушення Конституційних прав та свобод обвинувачених та у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, вказаний факт підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків: ОСОБА_22 , ОСОБА_36 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_152 , ОСОБА_23 , які підтвердили факт сутенерства групою осіб у складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 по забезпеченню їх заняття проституцією. Зокрема, свідками підтверджено факт контролю за їхнім пересуванням, факт контролю за кількістю часу надання сексуальних послуг, факт введення штрафних санкцій за невиконання вказівок будь-кого із членів групи. Також свідками підтверджено факт того, що саме членами групи було встановлено розмір оплати в сумі 350 грн. за 1 голину надання сексуальних послуг та розмір суми, яку повії повинні були віддавати ОСОБА_14 . Свідок ОСОБА_36 також підтвердила факт того що гроші від надання сексуальних послуг нею передавались і ОСОБА_13 . Разом з цим всі свідки підтвердили факт того, що обвинувачені були між собою знайомі, спілкувались, періодично на квартирах, які орендувались появлялись ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , які цікавились справами, спілкувались з повіями. Показання названих свідків є логічними, взаємопов`язаними між собою та нічим не спростовані під час судового розгляду.

Доводи обвинувачених про те, що вказані свідки їх оговорили із-за тиску працівників міліції не знайшов свого підтвердженні під час розгляду справи районним судом, а тому колегія судді вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх за основу при ухвалені судового рішення та прийшов до висновку , що вказані доводи є бездоказовими та такими щоб уникнути відповідальності за вчинене.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_12 , що він неодноразово заявляв клопотання на обставини, які підлягають доказуванню посилаючись на ст. 91 КПК України, оцінка доказів відповідно до ст. 94 КПК України, проте, у ході судового слідства суд не розглянув дане клопотання, та не розглянув клопотання про недопустимість доказів, чим порушено п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 410 КПК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при судовому розгляді розглянув та враховував всі клопотання, які заявлялись сторонами кримінального провадження та дав їм належну оцінку в судовому рішенні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що органи досудового розслідування незаконно внесли відомості до ЄРДР 26.04.2013 року, оскільки з вироку районного суду видно, що працівники правоохоронних органів знали у лютому місяці 2013 року про нібито вчинене правопорушення, тобто, у порушення вимог ч. 1 ст. 214 КК України інформація про скоєне кримінальне правопорушення повинна бути внесена до ЄРДР протягом 24 годин і тільки після цього повинні проводитися негласні слідчі дії та апеляційні твердження захисника-адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника-адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , що негаласні слідчі (розшукові) дії, а саме проведення оперативно розшукового заходу, що тимчасово обмежує конституційні права громадян, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контроль за телефонними розмовами від 23.04.2013 року з абонентських номерів стільникового зв`язку, яким користувався ОСОБА_13 , згідно ухвали заступника голови суду Кіровоградської області від 22.02.2013 року (Т.4 а.п. 53) проводилися до початку досудового розслідування та внесення відомостей в ЄРДР, яке відбулося 26.04.2013 року, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» передбачено, щооперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено, що підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є: наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про: злочини, що готуються або вчинені невстановленими особами;

Пункт 9 частини 1 статті 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» передбачає надає правооперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності при наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав знімати інформацію з каналів зв`язку, застосовувати інші технічні засоби отримання інформації.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що досудове розслідування і оперативно-розшукова діяльність два різних поняття, при цьому, негласні слідчі (розшукові) дії, можуть проводитися в рамках досудового розслідування або до початку досудового розслідування в рамках оперативно-розшукової діяльності, внаслідок чого, в даному кримінальному провадженні були проведені негласні розшукові дії, в рамках оперативно-розшукової справи, відповідно до вимог кримінального законодавства України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також вважає необґрунтованими і безпідставними доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що суд не мав права посилатися на речові докази, а саме СД-R диски (з розмовами людей чоловічої та жіночої статі, які по версії обвинувачення та суду нібито належать обвинуваченим по справі) та на даний протокол та речові докази, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесенння відомостей до ЄРДР, а ч. 3 ст. 214 КПК України зазначає, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.
Апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_12 , в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_16 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , що судом не взято до уваги порушення стороною обвинувачення вимог ст. 228 КПК України щодо пред`явлення особи для впізнання, оскільки впізнання ОСОБА_12 відбувалося за фотокартками і не було надано чіткого обґрунтування чому саме впізнання відбувалося за фотокартками, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, і не приймає до уваги з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 228 КПК України, передбачено, що перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Прямої заборони проводити впізнання за фотознімками вказана стаття кримінально-процесуального кодексу не передбачає.

Як вбачається з матеріалів кримінального впровадження впізнання за фотознімками обвинуваченого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , проводилося у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, в присутності двох понятих, на чотирьох фотознімках зображені особи чоловічої статі, які не матють різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями. Крім того, перед проведенням впізнання слідчий з`ясовував та опитував свідків, за якими ознаками та прикметами вони впізнають ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , що підтверджується відповідними протоколами: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2013 року згідно якого ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 9-11); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2013 року згідно якого ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 45-47); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 року згідно якого ОСОБА_36 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 123-125); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 року згідно якого ОСОБА_23 впізнала ОСОБА_13 (Т.2 а.п. 149-151), протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2013 року згідно якого ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_153 (Т.2 а.п. 17-20); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2013 року згідно якого ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_12 (Т.2 а.п. 29-32); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 року згідно якого ОСОБА_36 впізнала ОСОБА_12 (Т.2 а.п.1279-130); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2013 року згідно якого ОСОБА_23 впізнала ОСОБА_12 (Т.2 а.п. 154-156).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі, що при проведенні його впізнання ОСОБА_20 та іншими слідчий ОСОБА_58 показав на моніторі ноутбука його фотографію та вказав, що це сутенер, а також, свідки вказали, що на них здійснювався тиск зі сторони працівників правоохоронних органів, що в подальшому підтвердили і у судовому засіданні, внаслідок чого, суд першої інстанції повинен був відреагувати на даний факт відповідно до ст. 333 КПК України і винести відповідне рішення про фальсифікацію кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, так і під час апеляційного розгляду, а тому є безпідставними та необгрунтованими.

Апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_12 , що усі повії, у суді першої інстанції зазначали, що інколи вони і самі приймали дзвінки клієнтів, що підтверджує їх участь, внаслідок чого, їх покази, на підставі п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України, у суді є недопустимим доказами, колегія суддів вважає хибними, оскільки обвинувачений має на увазі, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, при цьому, жодна з повій не була визнаною ні підозрюваною ні обвинуваченою. Крім того, вказана норма на момент апеляційного розгляду втратила чинність.

Доводи апеляційної скарги,обвинуваченого ОСОБА_12 , що у вироку суду і обвинувальному акті, у якості доказів вказані епізоди нібито скоєних ним та іншими обвинуваченими по даному кримінальному провадженню, проте, їх учать в даних епізодах жодними доказами не підтверджується, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявними в матеріалах кримінального провадження належними та допустимим доказами, які взаємо узгоджуються з показаннями свідків його вина у причетності до вчинення сутенерства повністю доведена.

Посилання ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться протокол про виїмку коштів з контрольної закупки, які нібито були у нього, при цьому, за весь час проведення оперативно-розшукових заходів у нього ніякі гроші не вилучалися, що свідчить про фальсифікацію кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження оскільки та є намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_12 , що відповідно до показів працівників УДПтС за весь час перебування в ВК № 6 він не порушував режим утримання, у нього не вилучався телефон, він самовільно без супроводу не відлучався з ВК № 6, внаслідок чого, суд незрозуміло з яких підстав не взяв до уваги покази працівників УДПтС, проте, прийняв до уваги покази повій, судова колегія не приймає до уваги, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений мав можливість відлучатися з місць позбавлення волі, про що зазначав і сам обвинувачений (Т. 10 а.п. 84), перебуваючи на дільниці соціальної реабілітації, на підставі ст. 99 КВК України, тобто, дані доводи колегія суддів визнає намаганням уникнути кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи захисника-адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , що обвинувачений ОСОБА_12 постійно знаходився вночі на дільниці, а в денний час працював на об`єктах в м. Кіровограді і постійно знаходився під наглядом працівників управління.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_16 , що відсутні фактичні докази належності номера телефону НОМЕР_3 з якого були записані переговори, як доказ його участі у вчиненні даного кримінального правопорушення, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які експертизи та документи, які підтверджують його участь у даних телефонних розмовах, судова колегія не приймає до уваги, оскільки його причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, підтверджується доказами, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом України порядку та узгоджуються з показаннями свідків.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_12 , що районний суд ухвалив вирок відносно нього та ОСОБА_15 за відсутності їх захисників-адвокатів, чим порушив п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України і їх права на захист, судова колегія вважає хибними, оскільки кримінальним процесуальним законом України, саме під час проголошення вироку, не передбачено обов`язкову участь захисників.

Апеляційні доводи захисника-адвоката ОСОБА_16 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , що на допиті деяких свідків, які ігноруючи вимоги ст. 352 КПК України зачитували покази з аркуша, саме що їм написали працівники міліції, колегія суддів вважає безпідставними , оскільки свідки, які зачитували показання з аркушу паперу, пояснили це тривалим проміжком часу, який сплинув та власними записами для послідовності дачі показів, що не заборонено кримінальним процесуальним законом. Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що свідку ОСОБА_21 надавав поради, що свідчити працівник міліції ОСОБА_64 , то вказаний свідок у судовому засіданні вказані доводи спростувала. Щодо того, що ОСОБА_21 переплутала ОСОБА_12 з ОСОБА_14 , то під час перегляду запису даного засідання, яке відбувалось в режимі відеоконференції, судовою колегією було встановлено низьку якість зображення, яке передавалось та те, що свідку навіть заважали предмети побачити обвинувачених, такі як лампа освітлення залу судового засідання.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_13 , що протокол обшуку від 19.06.2013 року квартири ОСОБА_13 по АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено три ноутбуки, та поліетиленовий пакет з насінням (Т.1 а.п. 125-127); протокол огляду предметів вилучених під час обшуку за адресою АДРЕСА_2 від 20.06.2013 року з участю спеціаліста ОСОБА_37 (Т.1 а.п. 128-142); протокол огляду предметів вилучених за адресою АДРЕСА_2 від 19.06.2013 року, а саме блокнота, коробки від телефону та паспорта (Т.1 а.п. 143-146), не можуть бути доказом вини ОСОБА_13 , оскільки на вилучених ноутбуках ніяких доказів того, що ОСОБА_13 створив електронну сторінку в комп`ютерній мережі «Інтернет» із зазначенням номерів для забезпечення реклами та розширення кола клієнтів, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження. Крім того, саме з вилученого обладнання та з відповідної ip-адреси, яка визначена по АДРЕСА_2 , та з інформації, яка надана провайдером інтернет-послуг, вбачається, що були розміщені оголошення із зазначенням номерів телефонів, про надання послуг сексуального характеру.

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, що районний суд у вироку зазначив, що вина ОСОБА_13 підтверджується показами свідків: ОСОБА_22 , ОСОБА_36 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_38 , ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_29 , ОСОБА_48 , ОСОБА_26 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , проте, з досліджених в судовому засіданні доказів, а саме допиту вищевказаних свідків було встановлено, що ОСОБА_13 не має ніякого відношення до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто покази вказаних свідків не підтверджують вину та доводи обвинувачення, а навпаки спростовують її, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки, при допиті свідків-повій було встановлено, що вони чули про ОСОБА_13 , як про особу, яка працює в правоохоронних органах та якщо що, то «вирішить» проблеми, які виникнуть з законом.

Доводи адвоката про те, що свідок ОСОБА_63 показала, що їх, дівчат, тримали приблизно три години в приміщенні УБОЗУ, здійснювали психологічний тиск та примушували дати покази на інших обвинувачених, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки даний факт не зна2шов свого підтвердження в суді першої інстанції.

Твердження захисника ОСОБА_16 , що судом проігноровано посилання сторони захисту на фальсифікацію доказів, а саме (Т.1 а.п. 104) доказ вилучення у ОСОБА_12 грошових коштів відповідно до квитанції А-000063 в сумі 500 грн. 20.09.2013 року, на той час ОСОБА_12 перебував під вартою і ніякі кошти у нього не вилучались, колегія суддів вважає, такими, що частково заслуговують на увагу, оскільки дійсно ОСОБА_12 перебував під вартою, при цьому, він свідчить про вилучення грошових коштів у співучасника вчинення кримінального правопорушення, даний доказ хоча прямо і не вказує на вину ОСОБА_12 , проте зібраний в передбаченому законом порядку є належним та допустимим і в сукупності з іншими доказами дає підстави вважати, що вина обвинуваченого ОСОБА_12 доведена та не може бути підставою для закриття провадження у справі.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_14 , що досудове слідство та суд належним чином не дослідили та не встановили, того факту, що об`єктивно не існувало та не було ніяких підстав для примушування та втягування ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , до зайняття проституцією, оскільки вказані особи тривалий час займалися проституцією, і неодноразово затримувалися працівниками міліції, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими. Крім того, посилання обвинуваченого на кваліфікуючі ознаки - примушування та втягування осіб до зайняття проституцією є хибними, оскільки при кваліфікації дій обвинувачених вищезазначені кваліфікуючі ознаки відсутні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що ні досудовим розслідуванням , ні судом не встановлено, що він та інші обвинувачені підшукували та приймали виклики від «клієнтів», а робили це самі вказані «потерпілі», що прибуток від їх діяльності вони розподіляли між обвинуваченими, не встановлено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає їх необґрунтованими, такими, що спростовуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, які є належні, об`єктивні та допустимі.

Апеляційні доводи ОСОБА_14 про те, що слідство та суд , звинувачуючи його у скоєнні тяжкого злочину, так і не навело доказів, що він чи інші обвинувачені, своїми діями, всупереч волі осіб примушували чи схиляли їх до систематичного надання сексуальних послуг за плату, в тому числі шляхом застосування насильства чи погрози його застосування, знищення чи пошкодження майна, шантажу чи обману, а також, що обвинувачені вчиняли інші злочинні дії: наймання будівлі з метою використання її використання для зайняття проституцією третіми особами, утримання відповідного будинку чи приміщення та управління ним, свідоме фінансування даного приміщення, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки всі перераховані кваліфікуючі ознаки, при кваліфікації їх дій відсутні, а перераховані ознаки притаманні «організованій групі», при тому, що дана кваліфікуюча ознака виключена судом першої інстанції з чим погодилась і колегія суддів.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Перевіряючи вирок в частині призначеного ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 покарання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особу обвинувачених та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, районний суд правильно зазначив, що ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 вчинено умисний злочин , який відповідно до ст. 12 КК України відносить до категорії тяжких злочинів, та належним чином врахував характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке посягає на свободу, честь та гідність людини, особу обвинувачених, які за місцем проживання характеризуються позитивно, ОСОБА_12 раніше судимий, вчинив злочин у період відбування покарання за вчинення аналогічного злочину, ОСОБА_14 раніше судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, ОСОБА_13 , не працює, не одружений, вперше притягається до кримінальної відповідальності, являється інвалідом ІІ групи, ОСОБА_15 є особою, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не працюють.

Тому, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 покарання у виді позбавле6ння волі ( ОСОБА_12 із застосуванням ст. 71 КК України), з його реальним відбуванням, обвинуваченій ОСОБА_15 - покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 76 КК України покарання, з встановленням іспитового строку на 3 (три ) роки, обравши мінімальний строк, необхідний для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, що цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Тобто вид та розмір призначеного обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 районним судом покарання, на думку колегії суддів є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню ними нових злочинів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи прокурора, проте що до ОСОБА_15 застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме положення ст. 75,76 КК України та призначення мінімального покарання ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів не погоджується з вироком суду пешої нстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_13 та вважає за необхідним , в порядку ст. 404 КПК України, вирок суду першої інтанції змінити в частині призначеного ОСОБА_13 покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , судом першої інстанції не в достатній мірі враховано, що ОСОБА_13 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину - доньку ОСОБА_154 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , вперше притягюється до кримінальної відповідальності, являється інвалідом ІІ групи, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має стійки соціальні зв`язки та постійне місце проживання, тяжкі наслідки від скоєного кримінального правопорушення не настали.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає призначене судом першої інстанції ОСОБА_13 покарання занадто суворим.

У зв`язку з наведеним, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання та враховуючи особу обвинуваченого та його стан здоров`я, обставини злочину, колегія суддів вважає можливим за вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які перелічені вище, пом`якшити призначене ОСОБА_13 судом першої інстанції покарання. Зокрема, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_13 можливе без ізоляції від суспільства, покарання призначене із застосуванням ст. 75,76 КК україни, в силу яких обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання слід звільнити з випробуванням і встановленням іспи тового строку та відповідних обмежень, яке буде достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_13 нових злочинів.

Разом із тим, на підставі ч.2 ст.404 КК України, апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення та змінити вирок в цій частині.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» слід зарахувати: обвинуваченому ОСОБА_12 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, 13.06.2013 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 20 травня 2016 року, включно, обвинуваченому ОСОБА_14 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 27.04.2015 року по 20.05.2016 року, з дня ухвалення вироку по день набрання вироком законної сили, та період з 05.06.2013 року по 01.08.2013 року, включно, оскільки вказаний термін вони перебували під вартою в місцях попереднього ув`язнення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_12 і в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_16 та прокурора не підлягають задоволенню, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання ОСОБА_13 та запобіжного заходу стосовно останнього.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407-408, 418, 419, 539 КПК України, колегія суддів апеляційного суду.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_12 , в інтересах останнього захисника-адвоката ОСОБА_16 та прокурора залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2015 року стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , залишити без змін.
Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2015 року стосовно ОСОБА_13 , змінити.
Вважати ОСОБА_13 засудженим за ч. 2 ст. 303 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_13 у вигляді застави та обраний даним вироком запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, скасувати.

Сплачену за ОСОБА_13 заставу в розмірі 22940 грн. за квитанцією №5 від 20.09.2013 року повернути заставодавцю ОСОБА_17 .

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_12 строк його тримання під вартою з 13.06.2013 року по 20.05.2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити з-під варти ОСОБА_12 в залі суду негайно, у зв`язку із фактичним відбуттям покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_14 строк його тримання під вартою з 27.04.2015 року по 20.05.2016 року, включно, та період 05.06.2013 року по 01.08.2013 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженими, які перебувають під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4