Справа № 363/4216/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/291/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 23.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
23 березня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,
- засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України - до штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 грн.

Постановлено стягнути з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_8 10429 грн. 53 коп. матеріальної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 20000 грн. моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 2629 грн. 90 коп. судових витрат за залучення експерта та проведення експертиз.

Згідно вироку, 14.07.2014 р. близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107» д.н.з. « НОМЕР_1 », рухався автодорогою «Димер-Любимівка-Сичівка» по вул. Революції в смт. Димер Вишгородського району, під час руху проявив неуважність та злочинну недбалість до дорожньої обстановки, у зв`язку з чим не відреагував на її зміну, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, поставив під загрозу їхнє життя та здоров`я. В порушення п.34 (дорожня розмітка 1.1) ПДР України під час виконання розвороту ліворуч пересік вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, на яку в`їзд заборонено, в порушення п.10.1 ПДР України перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення п.10.4 ПДР України перед початком розвороту не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого навпроти будинку № 320 по вул. Революції в смт. Димер виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з мотоциклом «Lioncin Citi Star» під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в напрямку с. Любимівка Вишгородського району.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Lioncin Citi Star» ОСОБА_8 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи за №66Д-2014 р. від 14.08.2014р., такі тілесні ушкодження: перелом лонної кістки справа, забійну рану в області лівого колінного суглобу, венозну кровотечу, садна кінцівок які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликає тривалий розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 10.1, 10.4, 34 (дорожня розмітка 1.1) ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким вирішити питання про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.
Вказує, що судом не вирішено питання про застосування чи незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України, призначення якого має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів, рішення суду в цій частині не мотивоване.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього змінити в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , зменшивши суму, яка підлягає стягненню на користь останнього до 3 000грн.
Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а саме: на завищення суми відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не було враховано ступінь вини обвинуваченого, його майновий стан та стан здоров`я, а також порушення самим потерпілим ОСОБА_8 положень ПДР України, який згідно висновку експерта мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107 шляхом застосування термінового гальмування, а тому вважає, що сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. є такою, що відповідає зазнаним потерпілим моральним стражданням, є справедливою та достатньою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого ОСОБА_7 з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і учасниками судового розгляду не оспорюється. Дії ОСОБА_7 вірно судом кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання за ст. 286 ч. 1 КК України, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а тому призначив основне покарання, яке відповідає вимогам закону, є домірним скоєному та не оскаржується апелянтом.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України, передбачає, окрім необхідності призначення основного покарання, ще й можливість застосування, або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Проте, судом першої інстанції жодним чином рішення суду в цій частині не мотивовано, тому доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає обґрунтованими.
При таких обставинах, при апеляційному розгляді, вирішуючи питання в частині додаткового покарання, апеляційний суд враховує суспільну небезпечність, тяжкість та обставини скоєного, дані про особу обвинуваченого, який вчинив порушення правил дорожнього руху у тверезому стані, за місцем проживання характеризується позитивно, стан його здоров`я, при якому автомобіль йому необхідний для відвідування лікувальних закладів, його суб`єктивне ставлення до вчиненого - а саме : чистосердечне розкаяння, він є пенсіонером за віком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, думку потерпілого, який на суворості вироку не наполягав.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе не призначати обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого, то її слід відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, потерпілий ОСОБА_8 просив стягнути з обвинуваченого відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн.
Приймаючи рішення про часткове задоволення моральної шкоди в сумі 20 000 грн., суд першої інстанції, крім інших обставин, врахував також ті обставини, на які вказується в апеляційній скарзі, а сааме: стан здоров`я обвинуваченого та обґрунтовано зменшивши суму стягнення.
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_8 , що, на думку обвинуваченого, повинно було бути враховано при визначені сум відшкодувань, є безпідставними, оскільки, згідно постанови апеляційного суду Київської області від 20.03.2015р. в діях ОСОБА_9 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Стягнута судом сума, на думку колегії суддів, відповідає характеру та обсягу, як страждань потерпілого, так і майновому стану, а також стану здоров`я обвинуваченого. Підстав для зменшення суми стягнення моральної шкоди колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного та керуючись ст., ст. 404, 405, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів -

ухвалила :

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) грн. без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Головуючий

Судді