Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000199, щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалені щодо нього судові рішення, а кримінальне провадження закрити. Засуджений стверджує, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин події, що входять до предмету доказування, і не дав належної оцінки зібраним доказам, унаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про наявність у нього умислу на заподіяння потерпілій легкого тілесного ушкодження. Оскільки суд апеляційної інстанції допущених порушень не усунув, скаржник вважає ухвалу цього суду незаконною.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених пунктами 13 ч. 1 ст. 438 КПК. На думку прокурора, зазначений суд, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, всупереч вимогам ст. 419 вказаного Кодексу не навів мотивів, з яких визнав її необґрунтованою. При цьому апеляційний суд не звернув уваги на допущені місцевим судом порушення загальних засад призначення покарання, що призвело до його м`якості, а також на неправильне застосування ч. 2 ст. 53 КК при призначенні ОСОБА_6 штрафу в конкретній грошовій сумі, а не у розмірі, визначеному в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, про що йдеться у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2015 року (справа № 5-154кс15).

Учасників кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, про його відкладення клопотань не надходило.

За вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1530 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 950 грн та 10 000 грн відповідно, а також 7000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 05 квітня 2014 року близько 16.00 год. у приміщенні ТОВ «Українські аграрні традиції», розташованого в торгівельному центрі «Центральний» на вул. Червоноармійській, 1 у м. Шполі, ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_7 умисно стискав і заламував руки останній, а також штовхнув її на підлогу, заподіявши потерпілій легких тілесних ушкоджень. Крім того, із предмета, схожого на пістолет, ОСОБА_6 вистрілив у бік ОСОБА_7 , унаслідок чого вона отримала сліпе поранення правої ступні, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 24 червня 2015 року залишив без змін указаний вирок.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення і заперечив проти задоволення касаційних вимог засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають на таких підставах.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_6 вбачається, що засуджений надаючи свою оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірки в силу ст. 433 КПК до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань потерпілої ОСОБА_7 про обставини заподіяння їй ОСОБА_6 тілесних ушкоджень; показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , допитаних у судовому засіданні щодо обставин події злочину; показань судово-медичного експерта ОСОБА_17 про ступінь тяжкості завданих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; показань самого засудженого, який не заперечував факту заподіяння ним ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, здійснення пострілів із револьвера у бік потерпілої; даних, що містяться у протоколах: огляду місця події та фототаблиці до нього; додаткового огляду місця події; проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 і фототаблицею до нього, а також висновків експертів та на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Поряд із цим суд перевірив висунуту ОСОБА_6 на свій захист версію про відсутність у нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень і вмотивовано її спростував у вироку. За встановлених у провадженні фактичних обставин дії засудженого, який у закритому приміщенні здійснив із пневматичної зброї постріли, носили умисний характер і, зважаючи на його поведінку щодо потерпілої (стискання і заламування рук, штовхання), були спрямовані на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 .
Усупереч посиланням засудженого у скарзі покладені в основу вироку докази було отримано у порядку, визначеному процесуальним законом, вони є належними та допустимими. Переконливих аргументів, які би свідчили про зворотне, про упередженість суду при оцінці доказів з точки зору їх достовірності, в касаційній скарзі не наведено.
Водночас за матеріалами кримінального провадження, суд з`ясував у ході слідства всі передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано визнав зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .
Отже, суд із додержанням норм процесуального права встановив фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до яких діяння ОСОБА_6 обґрунтовано отримало юридичну оцінку за ч. 2 ст. 125 КК.
З огляду на викладене доводи засудженого про недоведеність його винуватості не можна визнати прийнятними.
Як убачається з вироку, суд при виборі ОСОБА_6 виду й розміру покарання дотримався вимог статей 50, 65 КК. Так, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину суд урахував особу винного, який вважається не судимим відповідно до ст. 89 КК, позитивно характеризується, утримує двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку. Не встановивши пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, зваживши на ставлення засудженого до вчиненого та на думку потерпілої, суд визначив ОСОБА_6 захід примусу у виді штрафу, який за розміром не у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 125 КК. Підстав вважати це покарання явно несправедливим через м`якість немає. Отже, посилання прокурора на порушення судом загальних засад призначення покарання є необґрунтованими.
Не можна погодитись і з доводами касаційної скарги прокурора про неправильне застосування у цій справі закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 53 КК)в якості безперечної підстави для скасування ухвали.
Як видно з вироку, в його мотивувальній частині суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в резолютивній частині фактично здійснив перерахунок розміру в грошовій сумі, призначивши цей штраф у розмірі 1530 грн. Зазначена сума відповідає 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що не оспорюється прокурором у касаційній скарзі. За таких обставин допущений у резолютивній частині вироку недолік (невідображення визначених судом неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) саме по собі не впливає на законність та суть ухваленого рішення, адже у випадку необхідності його може бути виправлено в порядку виконання за правилами ст. 539 КПК. Тому згаданий недолік не можна розглядати виключно як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і як підставу для скасування оскаржуваного судового рішення.
Крім того, недолік у вироку в цьому кримінальному провадженні не є тотожним порушенню, встановленому Верховним Судом України у справі № 5-154кс15. Тому посилання прокурора насамперед на постанову цього суду від 01 жовтня 2015 року є помилковим.

Наведені в касаційних скаргах доводи, майже аналогічні за змістом та суттю тим, що були предметом апеляційного розгляду, не містять нових даних, які би ставили під сумнів законність та справедливість судових рішень і слугували підставами для їх скасування. Суд апеляційної інстанції, зазначивши відповідні аргументи, вмотивував належним чином своє рішення про залишення апеляційних скарг сторін захисту та обвинувачення без задоволення. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень норм матеріального і процесуального права, які в силу ч. 1 ст. 438 КПК є безумовними підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, колегією суддів під час касаційного провадження у справі не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг.
Керуючись статтями 433, 434, 436438, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:
Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3