Дата документу Справа № 334/573/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1487/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.186 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу і уточнення до неї обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та такого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за те, що він 07.01.2016р., приблизно о 03 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, а саме на зупинці громадського транспорту «Каховська», біля кіоску, який розташований по вул. Каховська 3Б, в м. Запоріжжі, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні норми поведінки, почав нецензурно висловлюватися в адресу продавця зазначеного кіоску ОСОБА_10 , що виражалося у приниженні честі та гідності останньої, здійснив природню потребу у громадському місці, що є проявом безсоромності. На пропозицію продавця заспокоїтись та вести себе чемно ОСОБА_9 не відреагував та продовжив свої хуліганські дії, а саме відійшов від кіоску та наніс 2 удари по терміналу поповнення мобільного рахунку.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 на чергове зауваження відреагував негативно та, продовжуючи свої хуліганські дії, підійшов до вітрини кіоску та наніс один удар ліктем, внаслідок чого розбив скло зазначеної вітрини в результаті чого був порушений режим роботи кіоску та спричинена матеріальна шкода на суму 1250 грн.

Крім того, 30.01.2016р., приблизно о 03 год. 30 хв., ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , шляхом ривку з рук, відкрито викрав у свого малолітнього сина ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Lenovo А 6000» в корпусі чорно - білого кольору, який був придбаний 22.11.2015р. за грошові кошти у розмірі 3385 грн. 80 коп. ОСОБА_7 та переданий у користування малолітньому сину.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за

ч.1 ст.296 КК, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю;

ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Йому призначено покарання за ч.1 ст.296 КК 3 роки обмеження волі; за ч.2 ст.186 КК 4 роки позбавлення волі. У відповідності до ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2016р. покарання у виді одного місяця арешту поглинуто та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, зарахування строку попереднього ув`язнення, речові докази і цивільний позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , не оспорюючи обставин справи, доведеності своєї вини та правильності кваліфікації своїх дій, просив суд змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Згодом до початку апеляційного розгляду ОСОБА_9 подав уточнення до своєї апеляції, в якій вже оспорив обставини справи і доведеність своєї вини за обставинами вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК, тому знову таки вимагав пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу ОСОБА_7 , яка відмовилась від обвинувачення за ч.2 ст.186 КК, вимагаючи в цій частині кримінальне провадження закрити; обвинуваченого, який відмовився від заперечень апеляційної скарги щодо доведеності своєї вини за ч.2 ст.186 КК і просив задовольнити відмову потерпілої від обвинувачення за ч.2 ст.186 КК; захисника, який підтримав позицію обвинуваченого; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляції і доповнень до неї, вимагаючи вирок суду змінити лише з урахуванням відмови від обвинувачення потерпілою; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право його змінити.

Як убачається зі справи, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК. Потерпілою за даним обвинуваченням є ОСОБА_7 , яка відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КПК є членом сім`ї обвинуваченого, оскільки на момент скоєння злочину спільно з ним проживала, пов`язана з ним спільним побутом, має спільного сина, взаємні права і обов`язки. Тому з огляду на п.3 ч.1 ст.477 КПК дане кримінальне провадження за ч.2 ст.186 КК є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

В ході апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_7 , за заявою якої було розпочато кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК, подала заяву про відмову від обвинувачення у цьому провадженні.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Абзацом 2 частини 6 зазначеної статті визначено, що якщо обставини, передбачені пунктом 7 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Обвинувачений проти закриття кримінального провадження за ч.2 ст.186 КК не заперечував. Відмовився від своїх доводів і заперечень щодо недоведеності його вини за ним, зазначивши, що повністю визнає вину і в цій частині. Наполягав лише на розгляді його вимог щодо призначення йому більш м`якого покарання за ч.1 ст.296 КК.

Зважаючи на наведене та подану особисто потерпілою ОСОБА_7 підписану нею заяву про відмову від обвинувачення, судове рішення за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК.

Вирішуючи питання щодо правильності призначеного ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.296 КК і обґрунтованості заперечень апеляційної скарги в цій частині, судова колегія виходила з такого.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи обмеження волі за дане кримінальне правопорушення, суд вірно виходив з того, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, потерпіла наполягала на обранні суворого покарання. Разом з тим, визначений судом строк покарання є занадто великим, оскільки ОСОБА_9 вину визнав, розкаявся у вчиненому, має на утриманні неповнолітню дитину. Тому, на переконання судової колегії, такий строк покарання можна зменшити, тим самим, частково задовольнивши апеляційну скаргу обвинуваченого.

При вирішенні питання щодо відбування покарання судова колегія також зважає на наступне. ОСОБА_9 тримається під вартою з 26.02.2016 року. Станом на день розгляду апеляційної скарги строк його тримання під вартою становить 7 місяців 16 днів, що з огляду на положення ч.ч.1, 5 ст.72 КК відповідає 2 рокам 6 місяцям 4 дням обмеження волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу і доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 КК України закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2016 року, даним, більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 26.02.2016 року (включно) до 12.10.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду, як особу, що повністю відбула призначене судом покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4