Ухвала
іменем україни
12 квітня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світлогорська Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 08 жовтня 1996 року Рівненським обласним судом за п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК, на підставі ст.ст. 42, 43 КК (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК,
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та на нього покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання і постановив свій вирок. За цим вироком ОСОБА_6 призначено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
За обставин детально викладених у вироку місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 02 лютого 2015 року приблизно о 05.00 год. на четвертому поверсі будинку на АДРЕСА_2 вчинив розбійний напад на ОСОБА_7 , завдавши потерпілому не менше двох ударів кулаком в обличчя та заволодів його мобільним телефоном і курткою. В результаті дій ОСОБА_6 потерпілому заподіяно легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та майнової шкоди на загальну суму 3883,7 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Уважає необґрунтованим застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК, оскільки це не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого через м`якість. Вказує на те, що апеляційний суд в ухвалі не мотивував непризначення додаткового обов`язкового покарання у виді конфіскації майна.
Захисник засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_8 подав заперечення касаційної скарги прокурора, вважаючи вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 420 цього Кодексу. Зокрема, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання та інше. Суперечливість і невмотивованість висновків суду у вироку є неприпустимими.

Наведених вимог закону апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання, подав апеляційну скаргу. В ній він, навівши доводи щодо неправильного застосування положень статей 69, 75 КК, просив скасувати вирок місцевого суду та постановити новий, яким призначити засудженому за ч. 2 ст. 187 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Апеляційний суд, переглянувши провадження в порядку апеляційної процедури, частково задовольнив скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду через неправильне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням і постановив новий вирок, яким призначив засудженому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 187 КК, пославшись на положення ч. 1 ст. 69 КК.

Разом із тим санкція закону, за яким засуджено ОСОБА_6 передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна. Проте апеляційний суд у мотивувальній частині вироку взагалі не навів мотивів, з яких він визнав за можливе не застосовувати до засудженого такий вид додаткового покарання, та не послався на норму закону, якою передбачено можливість його не призначати.

За таких обставин доводи прокурора у скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме щодо невирішення питання про застосування обов`язкового додаткового покарання на підставі ч. 2 ст. 69 КК та про невідповідність вироку апеляційного суду вимогам ст. 420 КПК слід визнати обґрунтованими.

З урахуванням викладеного вирок апеляційного суду не може залишатися в силі й підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду слід урахувати зазначене, дослідити всі обставини, які мають правове значення, перевірити інші доводи, наведені в апеляційній та касаційній скаргах прокурора, і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3