н/п 1-кп/640/79/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька, громадянина України, одруженого, має на утриманні непнолітню дочку, середньою спеціальною освітою, працюючого директором ТОВ «Агротера», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Донецька, громадянки України, заміжньої, має на утриманні неповнолітню дочку, з середньою освітою, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 достовірно знаючи, що належне ОСОБА_11 та придбане ним у шлюбі з ОСОБА_12 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , є предметом іпотеки відповідно до укладеного 09.11.2010 ОСОБА_11 з ПАТ «Оксі Банк» договору іпотеки, та на яке накладено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 заборону відчуження із записом 10464898 в забезпечення виконання ОСОБА_11 зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 у сумі 1 250 000 грн., не виплачуючи кредит за вказаним договором, строк якого повинен був закінчитися 08.11.2014, не повідомивши банк - іпотекодержатель про намір відчужити зазначений будинок, із корисливих мотивів, влітку 2011 року вирішили незаконно продати вказане домоволодіння, для чого розмістили у сеті Інтернет об`яву щодо продажі вищевказаного домоволодіння.
Однак, розуміючи неможливість продажу домоволодіння, щодо якого існує заборона на відчуження, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирішили реалізувати вказане майно шляхом омани, тобто замовчування для покупця відомостей про знаходження домоволодіння у іпотеці та зняття заборони його відчуження в судовому порядку шляхом подачі до суду цивільного позову із повідомленням суду завідомо неправдивих відомостей про те, що нібито ОСОБА_12 - дружині ОСОБА_11 , який був стороною договору іпотеки на вказане домоволодіння, не було відомо про факт передачі останнім в іпотеку спільного майна подружжя.
Реалізовуючи злочинний намір, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знайшли покупця в особі ОСОБА_9 , якому повідомили завідомо неправдиві відомості про те, що вказане домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього, але в той час ОСОБА_9 не погодився на запропоновану ОСОБА_11 вартість у сумі еквівалентної 200 000 доларів США.
ОСОБА_12 , діючи згідно спільного з ОСОБА_11 злочинного плану, спрямованого на шахрайське заволодіння чужим майном, достовірно знаючи і беручі участь у 2010 році в передачі чоловіком ОСОБА_11 спільного майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , в іпотеку банку, 03.10.2011 подала у Жовтневий районний суд м. Харкова цивільний позов до свого чоловіка ОСОБА_11 та ПАТ «Оксі Банк» про визнання недійсними кредитного договору №01/10-ВКЛ-2001 та договору іпотеки від 09.11.2010, навмисно повідомивши суду завідомо неправдиві відомості про те, що договір іпотеки, предметом якого було вказане домоволодіння, був укладений її чоловіком - ОСОБА_11 без її відому.
При цьому ОСОБА_12 достовірно знала, що особисто надавала ПАТ «Оксі Банк» письмову згоду на передання вказаного вище домоволодіння в іпотеку, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , а ОСОБА_11 , який був відповідачем за вказаним позовом, надав до суду заяву про повне визнання ним цивільного позову та прохання розглядати справу за його відсутністю, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_17 .
На підставі неправдивої інформації, поданою до суду подружжям ОСОБА_18 , 30.11.2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова була постановлена ухвала щодо зняття заборони відчуження з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
Отримавши таким чином в Жовтневому районному суді м. Харкова заочне рішення від 30.11.2011 року, в якому було постановлено про зняття заборони відчуження домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 , розуміючи неправомірність своїх дій і продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, наприкінці листопада 2011 року зателефонував ОСОБА_9 , щоб увести останнього в оману щодо вартості, запропонував йому продаж домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на більш привабливих умовах. При цьому ОСОБА_11 , обманюючи ОСОБА_9 що його домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього, повідомив його, що продасть йому своє домоволодіння в обмін на належну родині ОСОБА_9 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 407 466 грн., з доплатою у розмірі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн., тобто за 1 126 557 грн.
При цьому ОСОБА_11 просив ОСОБА_9 дуже швидко укласти вказану угоду, мотивуючи це своєю потребою у грошах, які, начебто, з нього вимагали невідомі ОСОБА_9 особи.
З метою реалізації злочинного плану, зав`язаного з оманою ОСОБА_9 та заволодінням його майном та грошима, ОСОБА_11 14.12.2011 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_19 з метою вилучення записів із Єдиного реєстру заборон відчуження та з Державного реєстру іпотек, та одержав витяги про реєстрацію вилучення записів, після чого відразу призначив ОСОБА_9 час укладання угод у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , що здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розуміли, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 обов`язково буде оскаржене до суду та скасоване, як тільки ПАТ «Оксі Банк» стане про це відомо.
16.12.2011 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , із корисливих мотивів, діючи у групі та за попередньою змовою між собою, з умислом, спрямованим на заволодіння чужим ( ОСОБА_9 та його родини) майном шляхом омани, швидко підготувавши усі необхідні документи, під приводом дійсних правочинів, посвідчених за адресою: АДРЕСА_5 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , уклали договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , між продавцем ОСОБА_11 і покупцем ОСОБА_9 та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , між продавцями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і покупцем ОСОБА_12 , після чого також одержали від ОСОБА_9 у якості доплати грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн.
Після укладання вищевказаних договорів купівлі-продажу, подружжя ОСОБА_11 і ОСОБА_12 розуміючи свої завідомо неправомірні дії щодо вчинення правочину, з метою утримання незаконно отриманого майна та грошових коштів родини ОСОБА_21 , ОСОБА_12 23.12.2011 подарувала раніш належну родині ОСОБА_9 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 своїй доньці - ОСОБА_22 , котра відразу, у грудні 2011 року, продала цю квартиру. Грошові кошті у сумі 90 000 доларів США, які були отримані від ОСОБА_9 при укладанні вищевказаних договорів, на погашення заборгованості перед ПАТ «Оксі Банк» по договору іпотеці, не пішли, а були використані подружжям ОСОБА_18 в особистих цілях.
26.12.2011, тобто через 10 діб після укладання договорів купівлі-продажу, при перегляді заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011, воно було скасовано, а на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 накладено заборону відчуження та обтяження іпотекою.
Розуміючи що їх викрили, подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на виклики суду не з`являлись, ОСОБА_9 про арешт домоволодіння не повідомляли.
Крім того, у січні 2012 року, ОСОБА_9 дізнавшись про рішення суду щодо накладення заборони відчуження та обтяження іпотекою на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , яке він придбав у грудні 2011 року у ОСОБА_11 , звернувся до ОСОБА_11 та зажадав пояснень від нього щодо омани при продажі домоволодіння за вищезазначеною адресою та повернення квартири за адресою: АДРЕСА_3 і отриманих грошей у сумі 90 000 доларів США.
ОСОБА_11 дав пояснення ОСОБА_9 , що не може повернути грошові кошти та квартиру у зв`язку з їх відсутністю, але готовий був розірвати договір купівлі-продажу від 16.12.2011 та повернути домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 до свого володіння і передати його до банку як забезпечення виконання їм - ОСОБА_11 , зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 у сумі 1 250 000 грн.
ОСОБА_9 , розуміючи неможливість повернення свого майна та грошових коштів, якими заволоділо подружжя ОСОБА_18 у грудні 2011 року, а у разі розірвання договору купівлі-продажу від 16.12.2011 року, він залишиться без домоволодіння, грошей та місця помешкання і, фактично, буде мешкати на вулиці, ОСОБА_9 змушений був звернутися до ПАТ «Оксі Банк» з проханням пошуку компромісів щодо можливості залишення у його володінні помешкання за адресою: АДРЕСА_4 .
У 2012 році, після тривалих переговорів, керівництво ПАТ «Оксі Банк» запропонувало ОСОБА_9 відкрити банківський рахунок та погасити заборгованість перед банком замість ОСОБА_11
24 жовтня 2012 року ОСОБА_9 змушений був відкрити в ПАТ «Оксі Банк», згідно договору банківського рахунку №05/60-Д, банківський рахунок № НОМЕР_1 , з правом поповнення та зняття коштів, на умовах та в порядку визначеному Договором, на який їм було покладено грошові кошти у сумі 110 000 доларів США.
З метою можливості повернення хоч якоїсь суми грошевих коштів від подружжя ОСОБА_18 , якими вони заволоділи шахрайським шляхом, та можливості мешкання у будинку АДРЕСА_4 , 26 листопада 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 був укладений договір позики №1, згідно до якого ОСОБА_9 «позичив» ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., фактично передав свій рахунок у ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_11 для погашення заборгованості по кредиту. В свою чергу ОСОБА_11 зобов`язався повертати гроші ОСОБА_9 у розмірі 3 (трьох) тисяч доларів США щомісяця до травня 2016 року. Однак до теперішнього часу ОСОБА_11 свої зобов`язання не виконує, на попередження ОСОБА_9 щодо здійснення умов повернення грошових коштів не реагує, ні гроші, ні майно ОСОБА_11 не повертає, чим спричинили потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 особливо велику матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Органом досудового розлідування дії обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинено за попереднью змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
Потерпілим ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної, моральної шкоди на суму 2 610 000 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину у заволодінні чужим майном шляхом омани в особливо великих розмірах за обставин викладених у обвинувальному акті і описовій частині вироку не визнав, також не визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та пояснив, що у 2010 році він уклав договір кредиту з ПАТ «Оксі Банк» на суму 1250000 гривень та передав в іпотеку банку належний йому на праві власнсті житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , на який згідно договору іпотеки з банком було накладено заборону на відчуження. На той час займався підприємницькою діяльністю. Оскільки у нього було богато інших платежів, він у квітні 2011 року звернувся до головного офісу ПАТ «Оксі Банк» у м. Львові для того, щоб знизити кредитне навантаження на 50%. Знаходячись у м. Львові, він з керуючим банку домовився про зниження кредитного навантаження, отримав згоду на продаж іпотечного житлового будинку. Він дав оголошення до газети щодо продажу будинку. У кінці травня 2011 року ріелтор привів першого покупця ОСОБА_9 . Він йому розповів, що має борг у банку 1 250 000грн., це приблизно 150 000 доларів США. Показав ОСОБА_9 оціночну вартість будинку зроблену банком 2557170 грн. та сказав, що йому необхідно на протязі літа переселити сім`ю. ОСОБА_9 був ознайомлений з документами на будинок, з кредитним договором, з договором іпотеки та сказав, що за будинок більше 150 000 доларів США не дасть. Він йому запропонував розрахуватись за будинок частково грошима і передати квартиру з двома гаражами, розташовану по АДРЕСА_3 . У вересні 2011 року для огляду заставного майна до будинку прийшла керуюча Харківським відділенням банку ОСОБА_23 . З собою вона привела працівників ХМБТІ. ОСОБА_23 мала намір переоформити житловий будинок у власність банку та у подальшому його реалізувати та погасити кредит. У розмові з ОСОБА_23 йому стало відомо, що на частину виданого йому кредиту є покупець за 600000 грн., що ці гроші підуть на погашення кредиту, а частину грошей 650000 грн. він буде платити без застави. ОСОБА_23 мала власний інтерес від продажу його будинку, тому він її з працівниками ХМБТІ для огляду будинку не впустив. Крім того йому не було надано для огляду правових документів, які підверджували їх правові дії. Після чого він звернувся до знайомого юриста ОСОБА_24 розповів йому про намір банка захопити його житловий будинок та дав йому довіреність від себи і дружини на представлення їх інтересів у банку і в суді.
У середині листопада 2011 року він зустрівся з ОСОБА_9 і домовились, що за продаж житлового будинку ОСОБА_25 передає йому 724500 грн. та квартиру АДРЕСА_7 за 483000 грн. Після чого він став готовити документи на продаж будинку. ОСОБА_9 дав йому технічний паспорт на квартиру для виклику техника з БТІ. Потім він зустрівся з ОСОБА_26 , який йому передав рішення суду і сказав, що нотаріус який наклав арешт на будинок зніме ареш згідно рішенням суду. По його заяві нотаріусом був знятий ареш з будинку. 16 грудня 2011 року він його дружина ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та його члени сім`ї уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та квартири. ОСОБА_25 став власником житлового будинку по АДРЕСА_4 , а його дружина ОСОБА_12 стала власницею квартири АДРЕСА_7 .
В подальшовму в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що 09.10.2011 року ріелтор ОСОБА_28 привела до нього покупця ОСОБА_29 з якою він домовився про продаж житлового будинку на 20 жовтня 2011 року за 180000 дол.США з умовою про приватизацію землі. 11.10.2011 р. він з ОСОБА_29 оформив нотаріально посвідчений договір задатку на суму 5000 дол.США. В зв`язку з затримкою приватизації землі укладання угоди про купівлю будинку було перенесено на 30.11.2011 р. при цьому було укладено додатковий договір задатку до договору від 11.10.2011 р. на суму 5000 дол.США.
ОСОБА_9 попросив його скласти додатковий договір на випадок розірвання договору купівлі-продажу будинку. 17.12.2011 р. він приїхав до ОСОБА_9 щоб віддати йому ключі від будинку і привіз додатковий договір, який вони підписали. ОСОБА_9 попросив його підписати ще одну розписку з описом купівлі будинку і продажу квартири., пояснив це тим, що йому необхідно для оформлення декларації.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 вину у заволодінні чужим майном шляхом омани в особливо великих розмірах за обставин викладених у обвинувальному акті і описовій частині вироку не визнала, також не визнала цивільний позов потерпілого ОСОБА_25 та пояснила, що їй було відомо про те, що чоловік збирається взяти кредит в «Оксі банку». Вона підписувала у банку документи, що саме підписувала не знала. Їх сім`я часто отримувала кредити, не пам`ятає яку давала згоду, ставила свій підпис під кожним аркушем. До банку надавалась копія її паспорту. Вона не знала, що будинок по АДРЕСА_4 є предметом іпотеки, оскільки не вникала у справи чоловіка. Після того, як дали кредит чоловіку, додому приходив щомісяця представник банку та дивився чи на місці все майно, тоді вона дізналась, що будинок був під іпотекою. Будинок вирішили продати щоб погасити кредит. Прийшла представник банку з представниками з БТІ та хотіли сфотографувати будинок, зробити розмітки, чоловік нікого не впустив. Всіма питаннями реалізації будинку займався її чоловік, який звертався до юриста ОСОБА_30 . Вона видала на ім`я юриста довіреність та юрист готував і подавав позовну заяву до суду від її імені Суть позовної заяви їй була невідома, вона її підписала не читаючи. Коли продали будинок, кредит не погасили. Чоловік сказав, що не може поки погасити кредит, оскільки є невідкладні платежі, розповів, що зайняв гроші у ОСОБА_9 Квартира, яку сім"я ОСОБА_21 передала їм в рахунок продажу будинку, була ормлена на її ім"я. Після чого, вона квартиру подарувала своїй дочки.
Як на підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у скоєнні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, сторона обвинувачення покладається на:
-показання потерпілої ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що їх родина шукала житло, дивились різні варіанти. У 2011 році влітку в інтернеті була виставлена на продаж половина будинку по АДРЕСА_4 . Продавцем був ОСОБА_11 . Вони домовились про зустріч. Їх все влаштовувало, окрім ціни, яка була дуже висока, тому і розійшлись. Приблизно восени 2011, в кінці листопада передзвонив ОСОБА_11 , спитав, чи купили ми будинок Йому відповіли, що нічого, щоб нам підходило не знайшли. Він запропонував зустрітись. При зустрічі, ОСОБА_11 сказав, що він погоджується продати будинок за 150 000 доларів США. Таких грошей в наявності у них не було, але була 3-х кімнатна квартира по АДРЕСА_3 . ОСОБА_11 погодився купити у них квартиру. Вони йому дали документи на квартиру для підготовки їх на продаж. На угоді була присутня його дружина ОСОБА_12 , вона, її чоловік, діти приїхали пізніше, оскільки були зайняті на роботі. Що будинок знаходився під іпотекою їм ніхто не казав. Нотаріус теж нічого їм не сказала. Коли відбулась угода, чоловік провів розрахунок з ОСОБА_11 у них на руках залишився договір купівлі-продажу. ОСОБА_11 знову запропонував свою допомогу зареєструвати договір в БТІ та в земельних ресурсах. У нього були там знайомі. В будинок вони не заселялись, були проблеми з опаленням. Через місяць зателефонувала сусідка по АДРЕСА_8 , повідомила, що прийшов замовний лист вона поставила свій підпис, щоб вони приїхали забрали. В цьому листі йшла мова про те, що банк подав позов про визнання угоди купівлі-продажу будинку недійсною. В будинок вони заселились, коли вже в банку заплатили кредит.Чоловік з ОСОБА_11 уклав договір позики на суму 110000 грн. ОСОБА_11 пообіцяв, що щомісяця буде виплачувати по 3 000 доларів США позики. Це приблизно було у 2013 році. Обіцяв виплачувати гроші упродовж трьох років, але вони нічого від нього не отримали. Після чого чоловік звернувся з заявою до органів прокуратури про порушення відносно ОСОБА_11 кримінальної справи за шахрайство. Зараз вони проживають в цьому будинку. Складався договір купівлі-продажу між ними та ОСОБА_18 , різниця яку вони доплачували складала 90 000 доларів. Все було прописано в договорі купівлі-продажу. Квартиру оцінили в 60 000 доларів США, а останні гроші вони доплачували готівкою, розраховувались у нотаріуса;
- показання потерпілого ОСОБА_15 , який пояснив суду, що приблизно у 2011 році його батько підбирав для купівлі житловий будинок і приблизно у жовтні 2011 року знайшов будинок, який йому сподобався і запропонував поїхати подивитись його. Будинок належав ОСОБА_11 . Він поїхав разом з батьком ОСОБА_9 та матір"ю ОСОБА_13 . Батько задавав питання ОСОБА_11 , чи знаходиться будинок під іпотекою, чи є ще покупці на вказаний будинок. Радужан повідомв, що будинок під іпотекою не знаходиться та інших покупців немає. На той час батько вимушений був відмовитись від купівлі будинку, оскільки тієї суми яку запросив ОСОБА_11 у них не було. Однак через деякий час, приблизно у листопаді 2011 року батько повідомив, що ОСОБА_11 хоче продати будинок,а він продасть квартиру по АДРЕСА_3 в рахунок продажу будинку. На таких підставах їх родина погодилась продати квартиру та придбати у власність будинок, який належав Радужанам. Після чого між ОСОБА_18 та його батьком був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованого по АДРЕСА_4 , та договір купівлі-продажу квартири розташованої по АДРЕСА_3 . Квартира належала йому, батьку, матері та його сестрі. Після укладання договору через деякий час йому від батька стало відомо, що будинок знаходиться під іпотекою. Вартість іпотеки була приблизно 110 000 доларів США. Як повідомив йому батько, що він спілкувався з ОСОБА_11 , щодо погашення кредиту і він нічого йому не пояснив, тому батько вимушений був погашати сам кредит розміром приблизно 110 000 доларів США. Батько самостійно сплачував цю суму, яким чином йому не відомо;
-показання потерпілої ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що влітку 2011 року батьки для купівлі шукали будинок вартістю до 100000 дол.США. Продивились багато варіантів. Восени один із власників будинку ОСОБА_11 зателефонував і запропонував купити будинок, сказав, що йому терміново потрібні гроші. Вона з братом приїхали на укладання угоди по продажу квартири, бо всі були власниками квартири і повинні були підписати у нотаріуса договір. Вона була не проти того, щоб віддати квартиру в рахунок купівлі удинку. На угоду вона спізнилась на 2 години;
-показання свідка ОСОБА_23 , яка пояснила в судовому засіданні, що вона на той час працювала начальником відділення банку де обслуговувався ОСОБА_11 . Зараз не працює у банку майже три роки. На момент видачі кредиту ОСОБА_11 в розмірі 1 250 000 грн. у банку не працювала. ОСОБА_11 виплачував відсотки по кредиту, у нього була відстрочка платежів по тілу кредиту. Коли почались платежі по тілу кредиту, жодного платежу не було. Почалось прострочення по відсоткам, вони вели з ним активну співпрацю. Він казав, що у нього проблеми з бізнесом, просив зачекати. Випадково від нотаріуса вони дізналися, що ОСОБА_11 через суд визнав недійсним кредитний договір і продав будинок ОСОБА_9 . Потім банк рішення суду скасував і зробили знову дійсним кредит. Оскільки ОСОБА_9 вже будинок купив, він хотів вирішити цю ситуацію. У ОСОБА_11 грошей не було і ОСОБА_9 сказав, що йому допоможе погасити заборгованість, щоб будинок залишився за ним. Відкрили рахунок, почали збирати гроші. Потім ОСОБА_11 зняв ці гроші з рахунку і заплатив у касі кредит. В матеріалах кредитної справи була нотаріальна та банківська підписка, була заява ОСОБА_12 про те, що вона не заперечує проти взяття кредиту чоловіком. Вона знала, що будинок є предметом іпотеки, про це також була складена заява. На той момент погасили суму еквівалентну сумі 110 000 доларів США. Це були гроші ОСОБА_9 . По документам банку ОСОБА_11 погасив кредит. ОСОБА_11 домовився з ОСОБА_9 , писали якусь розписку. По кредиту залишалась не спачена різниця 200 000 грн. Цих грошей у Радужан не було, тому оформили під заставу машину доньки ОСОБА_11 потім повинен був їх виплачувати. Надалі їй нічого не відомо;
- показання свідка ОСОБА_26 , який пояснив суду, що за проханням ОСОБА_11 допоміг йому скласти позов до суду від імені дружини про визнання недійсними договору кредиту, іпотеки з підстав незнання дружини про укладення чоловіком кредитного договору, про що йому повідомили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Після складення позову ОСОБА_12 почитала його та підписала. Їй та її чоловікові було достовірно відомо про суть позовних вимог. Після чого за довіреністю ОСОБА_12 він здав позов до Жовтневого районного суду м. Харкова та більше участі у цій справі не приймав;
- показання свідка ОСОБА_31 , який пояснив суду, що він представляв інтереси ОСОБА_11 , ОСОБА_12 по цивільний справі, коли банк подав позов про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння не дійсним, ОСОБА_9 подав зустрічний позов. про визнання договору купівлідажу домоволодіння недійсним. В ході розгляду справа ОСОБА_9 змінював умови, збільшував суму позовних вимог, просив стягнути грошову суму у подвійному розмірі. Жовтневий районний суд задовольнив позови. Апеляційний суд рішення суду в частині стягнення грошей у подвійного розміру змінив, а договір купівлі-продажу домоволодіння було розірвано. Цивільна справа закінчилась тим, що представник банку та ОСОБА_9 подали заяви про перегляд рішення Жовтневого районного суду за новововиявленими підставами. Рішення було скасовано і за заявами банку і ОСОБА_9 справу було закрито у зв`язку з відмовою від позовів;
- показання свідка ОСОБА_32 , який пояснив суду, що 01.05.2012 він з дружиною купили за 62 000 доларів США у ОСОБА_22 квартиру по АДРЕСА_3 . Квартира була не дуже в гарному стані, потребувала ремонту;
- речовими доказами документами кредитної справи ОСОБА_11 з ПАТ «ОКСІ БАНК», в яких містяться договір кредиту, заяви ОСОБА_12 про надання згоди на укладення кредитного договору та передання майна в іпотеку ( т. 1 а.с. 95 - 145);
- документами, що містяться в нотаріальній справі приватного нотаріуса ОСОБА_20 , а саме: договорами купівлі-продажу будинку між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 від 16.12.2011, квартири між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 від 16.12.2011, купівлі-продажу квартири між ОСОБА_22 та ОСОБА_33 від 27.04.2012, договору дарування квартири між ОСОБА_12 та ОСОБА_22 від 23.12.2011 ( т. 2 а.с. 169 - 192);
- документами нотаріуса ОСОБА_19 , а саме заявою ОСОБА_11 від 14.12.2011 р. про зняття заборони відчуження будинку АДРЕСА_4 з доданим до нього Заочним Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 р. ( т. 2 а.с. 78 -82). Зазначеними даними спростовуються доводи обвинуваченого щодо його необізнаності з яким позовом зверталась до суду його дружина ОСОБА_12 ;
- документами, які містяться в матеріалах цивільної справи Жовтневого районного суду м. Харкова за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_11 та ПАТ «Оксі Банк» про визнання договору іпотеки недійсним та зняття заборони відчуження будинку;
(т. 2 а.с. 95 -145);
- документами, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи з БТІ на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т.2. а.с 203 -227);
- даними, що містяться у висновку судової почеркознавчої експертизи № 441 від 08.09.2014 р., згідно до висновків якої підписи від імені ОСОБА_12 у наданій на дослідженні позовній заяві до суду від 03.10.2011 р., виконані ОСОБА_12 (т. 4 а.с. 110- 114);
- даними, що містяться в договорі займу № 1 від 26.11.2012 р., укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та розписці від 26.11.2012 р., написаної власноручно ОСОБА_11 , згідно до яких ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 110000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 20.05.2016 р. (т. 4 а.с. 14 15);
Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які пітверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст..94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв"язку, прийшов до висновку, що інкриміноване ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч.4 ст.190 КК України органами досудового розслідування обвинувачення не знайшло свого пітвердження під час судового розгляду, а відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України суд у разі, якщо не доведено що в діяннях осіб є склад кримінального правопорушення ухвалює виправдувальний вирок.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч.4 цієї статті, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Згідно ст..62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень за застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права». Так, у справі Бербера, Мессере і Хабардо проти Іспанії від 06 грудня 1988 року (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумції невинуватості вимагає, серед іншого, щьоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справ з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
За змістом диспозиції ст..190 КК України шахрайство полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою. При цьому суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу і корисливого мотиву. Відсутність хоча б одного зі складових елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином, та може свідчить про наявність між цією особою та потерпілим цивільно-правових відносин.
Для заволодіння вказаного майна Радужани подали до Жовтневого районного суду м.Харкова цивільний позов з повідомленням суду завідомо неправдивих даних, в результаті чого заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 р. було постановлено про зняття заборони відчуження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
Дійсно 30.11.2011 р. заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_12 були задоволені, визнано недійсним кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії від 09.11.2010 року та договір іпотеки від 09.11.2010 р. та зобов`язано нотаріусів зняти заборону відчуження, вилучити з державного реєстру заборон відчуження, зняти та вилучити з Державного реєстру іпотек запис щодо домоволодіння по АДРЕСА_4 .
В судовому засіданні не знайшло підтвердження того факту чи було заочне рішення Жовтневого районного суду від 30.11.2011 року про зняття заборони відчуження домоволодіння ухвалено в результаті злочинних дій обвинувачених, направлених на заволодіння майном, або завідомо неправосудним рішенням, постановленним суддею ОСОБА_34 .
Як убачається з листа першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області від 01.03.2016 р. (Т.7 а.с.1) будь-яких фактичних обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення за фактом постановлення суддею неправосудного рішення не встановлено, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР прокуратура не вбачає.
Тобто на день укладення 16.11.2011 договору купівлі- продажу домоволодіння заочне рішення Жовтневого районного суду від 30.11.2011 р. було чинним та обов`язковим для виконання всіма фізичними, юридичними та посадовими особами. Обвинувачені не вводили потерпілих в оману і не могли знати, що в подальшому суд скасує своє рішення.
26.12.2011 р. ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова заочне рішення суду за заявою ПАТ «ОксіБанк» скасовано. 06.02.2012 р. ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова позовна заява ОСОБА_12 до ОСОБА_11 ,ПАТ «Оксі Банк» залишена без розгляду.
08.06.2012 р. Жовтневим районним судом м.Харкова було ухвалено рішення за позовом ПАТ «ОксіБанк» до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , третя особа ОСОБА_20 , КП «ХМБТІ», управління Держкомзему у м.Харкові про визнання договору купівлі-продажу недійсним та за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_11 ,третя особа ОСОБА_20 ,КП «ХМБТІ», ПАТ «ОксіБанк» про визнання договору купівлі продажу недійсним. Судом позовні вимоги ПАТ «Оксі Банк» задоволено, а позовні вимоги ОСОБА_9 задоволені частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 , зобов`язано ОСОБА_9 повернути домоволодіння ОСОБА_11 , скасовано реєстрацію домоволодіння за ОСОБА_35 та зареєстровано за ОСОБА_11 . Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 2 800 000 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.10.2012 р. рішення районного суду було змінено, зменшена сума стягнення з ОСОБА_11 на Користь ОСОБА_9 до 905500 грн., а в іншій частині рішення суду залишено без змін.
18.12.2012 р. за заявою ПАТ «ОксіБанк» Жовтневим районним судом рішення суду від 08.06.2012 р скасовано у зв`язку з нововиявленими обставами. В цей же день ухвалою Жовтневого районного суду провадження у справі було закрито у зв`язку з відмовою ПАТ «Оксі Банк» і ОСОБА_25 від позовних вимог. (Т.4 а.с.98)
Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочин проти власності» №10 від 06.11.2009 р., отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
З моменту укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, тобто з 16.12.2011 р. та реєстрації його за ОСОБА_9 , дане домоволодіння з його власності не вибувало, ніякої реєстрації за іншим власником не проводилося.
Позов стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 та повернення її потерпілим до суду не подавався.
Укладений 26.11.2012 р.між ОСОБА_9 і ОСОБА_11 договір позики на суму 110000 доларів США не підпадає під дію кримінальної відповідальності. Шахрайських дій зі сторони ОСОБА_11 не встановлено це цивільно-правові відносини. Дійсність договору не оспорена. Суд зазначає, що не повернення грошових коштів ОСОБА_11 . ОСОБА_9 не свідчить про наявність умислу на заволодіння коштами шляхом шахрайства під час укладання договору позики.
Крім того, з пояснень ОСОБА_9 убачається, що розмір завданої шкоди потерпілий обґрунтовує невиконанням ОСОБА_36 договору позики від 26.11.2012 р. на суму 110000 доларів США., а не вартістю майна, яке відповідно до обвинувачення є предметом злочину.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях обвинувачених відсутній прямий умисел, направлений на заволодіння грошових коштів ОСОБА_9 та квартири в особливо великих розмірах, отже відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України в діях ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і на підставі викладеного, суд вважає необхідним виправдати їх за вказаною статтею у зв`язку з недоведеністю, що в їх діяннях є склад вищезазначеного кримінального правопорушення.
Оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягають виправданню, то суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч.3 ст.129 КПК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_25 залишити без розгляду.
Речовими доказами суд вважає за необхідне розпорядитись у відповідності до вимог ст.100 КПК України. Понесені процесуальні витрати суд відшкодовує за рахунок держави.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 368,370,373,374 КПК України, судова колегія ,-
У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України визнати невинним та виправдати по суду за відсутністю в його діях складу даного злочину.
ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України визнати невинною та виправдати по суду за відсутністю в її діях складу даного злочину.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди на суму 2 610 000 грн. залишити без розгляду.
Процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 1667.40 грн. відшкодувати за рахунок держави.
Речові докази: документи, які містяться в матеріалах провадження, залишити у справі.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3