Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000101 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить відомості про місце вчинення кримінального правопорушення, що позбавляє можливості визначитися з підсудністю даного кримінального провадження. В акті зазначено, що діями ОСОБА_7 державі спричинено збитки, однак відсутні відомості про те, хто є потерпілим в особі держави, а також невірно вказано рік народження обвинуваченого.

_______________________________________

Справа № 11-кп/796/1829/2016
Категорія: ч.1 ст.366 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор у кримінальному провадженні прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки в обвинувальному акті чітко сформульоване обвинувачення, зазначена форма вини, обставини вчинення кримінального правопорушення, як то час та місце його вчинення. Так, відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у своєму робочому кабінеті в Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), який дислокований на території Голосіївського району м. Києва. А тому немає жодних підстав вважати про підсудність кримінального провадження іншому суду, крім Голосіївського районного суду м. Києва.

Зайвими, на переконання прокурора, є і посилання суду на положення ст.91 КПК України, оскільки обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є предметом судового розгляду, а не підготовчого судового засідання, і повинні бути доведені стороною обвинувачення з посиланням на відповідні докази.

Що стосується висновків суду про відсутність відомостей про потерпілого, то склад кримінального правопорушення за ст.366 КК України не передбачає обов`язкової наявності потерпілого. Завдана кримінальним правопорушенням шкода відшкодована обвинуваченим у повному обсязі, тому Центральний клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України із заявою про залучення до провадження як потерпілого не звертався. Посилання ж в ухвалі на те, що неправильно зазначено рік народження обвинуваченого, пояснюється технічною помилкою.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як встановив суд першої інстанції, в обвинувальному акті не знайшло свого відображення місце вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, про те, що вказаним вимогам закону обвинувальний акт не відповідає, оскільки не містить даних про місце вчинення кримінального правопорушення, а так само про неможливість під час досудового розслідування встановити такі обставини.
Зі змісту обвинувального акта лише випливає, що ОСОБА_6 , який був призначений на посаду старшого техніка-начальника центральної котельні Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), як відповідальна за облік робочого часу особа табелював ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в період їх перебування на лікарняному або у відрядженні як працівників, що відпрацьовують 2 години робочого часу кожного дня, тобто вносив до офіційних документів табелів обліку робочого часу завідомо неправдиві відомості.
Доводи прокурора про те, що обвинувальний акт містить відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у своєму робочому кабінеті в Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), який дислокований на території Голосіївського району м. Києва, не відповідають дійсності.

А тому, як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, такі недоліки обвинувального акта перешкоджають вирішенню питання щодо підсудності кримінального провадження.

При цьому суд правильно послався на положення ст.91 КПК України, оскільки обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є не тільки предметом судового розгляду.

Згідно з ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Оскільки збирання доказів відбувається на стадії досудового розслідування, і обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то за наявності відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення саме прокурор повинен їх зазначити. В даному ж випадку суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання оцінку доказам не давав, а лише мотивував свої висновки про невідповідність обвинувального акта вимогам закону.

Крім того, як вказано в обвинувальному акті, злочинними діями обвинуваченого державі спричинено збитки на загальну суму 7 000 гривень, які відшкодовано в повному обсязі.

З огляду на положення п.7 ч.2 ст.291 КПК України, згідно з яким обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої саме кримінальним правопорушенням, і, враховуючи, що злочин, передбачений, ст.366 КК України, є злочином з формальним складом, при цьому у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, взагалі, не йдеться про спричинення ОСОБА_6 майнової шкоди, суд правильно звернув увагу прокурора на суперечливе відображення таких відомостей.

Не можна не погодитися і з тим, що в обвинувальному акті неправильно зазначено анкетні відомості обвинуваченого, зокрема, рік його народження. І ця, як вказує прокурор, технічна помилка, підлягає усуненню разом з іншими допущеними при складанні обвинувального акта порушеннями.

Також колегія суддів зауважує, що прокурор посилається як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, однак жодного обґрунтування, в чому саме виразилися ці порушення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів в ухвалі ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000101 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, повернуто прокурору, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3