Єдиний унікальний номер 205/2241/16-к
Един. унік. № 205/2241/16-К
Провадження №1-в/205/844/16
У Х В А Л А
13 квітня 2016 року Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпропетровську, клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Луганського обласного суду від 26 липня 1999 року на покарання у виді позбавлення на певний строк, -

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Луганського обласного суду від 26 липня 1999 року на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, оскільки, на його думку, в період часу з 29 грудня 1999 року до 04 квітня 2000 року, за вчинені ОСОБА_5 діяння, було передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважає, що клопотання заявлено необґрунтовано та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, вироком Луганського обласного суду від 26 липня 1999 року, ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ст.93 п. «ж», «з», «і»; 142 ч.1, 140 ч.2, 177 ч.1 КК України (1960 року) до смертної кари розстрілу, з конфіскацією майна. Ухвалою Луганського обласного суду від 13 липня 2000 року, покарання у вигляді смертної кари розстрілу, призначене ОСОБА_5 за вироком Луганського обласного суду від 26 липня 1999 року, змінено на довічне позбавлення волі.

Рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року, дійсно, положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили чинність з моменту ухвалення цього Рішення. В той же час, згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення, Верховній Раді України необхідно привести Кримінальний кодекс України у відповідність з цим Рішенням Конституційного Суду України.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України №1-5/2011 від 26 січня 2011 року в аспекті конституційного подання та конституційного звернення положення Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України" від 22 лютого 2000 року, якими смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, у взаємозв`язку з положеннями статей 3, 8, частини першої статті 58, пункту 22 частини першої статті 92, частини другої статті 152 Конституції України, статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України", частини другої статті 6 Кримінального кодексу України 1960 року, частини другої статті 4, частини першої статті 5 Кримінального кодексу України 2001 року треба розуміти як такі, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України", у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано.

Висловлене Конституційним Судом України рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, згідно яких заміна смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачене законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року).

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява №10249/03).

Таким чином, на думку суду, клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Луганського обласного суду від 26 липня 1999 року на покарання у виді позбавлення волі на певний строк - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк, з моменту вручення копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Копія вірна: Суддя -
Секретар -