Провадження №1-кп/748/243/16
Єдиний унікальний № 748/2144/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2016 року за № 0000083 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове, Чернігівського району, Чернігівської області, громадянина України, розлученого, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

19 березня 2014 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому був направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 56 від 21.03.2014 року сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду командира автомобільного підвозу пального взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення вказаної військової частини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 10.10.2014 року, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни. Незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

У подальшому. 01.12.2014 року сержант ОСОБА_3 повернувся до військової частини НОМЕР_1 та відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 256 від 01.12.2014 року приступив до виконання службових обов`язків військової служби.

У період з 10.10.2014 року по 30.11.2014 року сержант ОСОБА_3 перебував за адресою свого місця проживання, а саме: Чернігівська область, Чернігівський район с. Нове, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, пояснивши, що дійсно самовільно залишав військову частину понад один місяць та перебував вдома. В подальшому повернувся до військової частини. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд вважає за необхідне визнати щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

У відповідності до наданих довідок ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані, що характеризують його особу, те що він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, стан його здоров`я, майновий стан, що офіційно ніде не працює, обставини вчиненого ним злочину, і вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у межах санкції ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Слід зазначити, що санкцією ч.3 ст.407 КК України не передбачено призначення покарання у виді штрафу, а підстав для застосування ст.69 КК України судом не встановлено.

Разом з тим, враховуючи особу ОСОБА_3 , те що він у вчиненому щиро розкаявся, є раніше не судимим, а також обставини даної справи, а саме те, що ОСОБА_3 повернувся до військової частини та продовжив військову службу до звільнення на підставі Указу Президента, суд вважає, що обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки він як особа не становить небезпеки, а отже його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, і призначити йому за даний злочин покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, поклавши обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтись до цих органів для реєстрації.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1