Справа № 357/5151/16-к
1-кп/357/495/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.06.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 04.05.2016 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні № 0000026 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, на утриманні має новонароджену дитину, засуджений 24 червня 2015 року за ст.185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком - 1 рік, призваний на військову службу під час мобілізації 13 липня 2015 року Вовчансько- Великобурлуцьким ОРВК Харківської обл., телефоніст - лінійний наглядач відділення зв`язку взводу управління протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президент України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014р. затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VIІ; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 14.01.2015 року № 1 13-VI11, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

ОСОБА_4 , будучи солдатом, 13 липня 2015 року Вовчансько-Великобурлуцьким ОРВК Харківської області призваним на військову службу під час мобілізації, згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 81 від 18 грудня 2015 року призначеним на посаду телефоніста - лінійного наглядача відділення зв`язку взводу управління протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова НОМЕР_3 , яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, однак являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, в умовах особливого періоду бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 28 січня 2016 року близько 14 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у період з 28 січня по 16 квітня 2016 року ОСОБА_4 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, а 16 квітня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась у Рівненській обл., с. Нова Любомирка.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що коли він проходив військову службу по мобілізації, посварився з своєю дружиною, від якої

дізнався по телефону, що вона бажає з ним розлучитись та подала на стягнення аліментів з нього на утримання дочки ОСОБА_5 , який в даний час виповнилось лише 1,5 року. Він, в зв`язку з сімейними обставинами звертався до командування частини з проханням надати йому відпустку, однак йому відмовили, а тому він сам поїхав додому, врегулював конфлікт з дружиною, заробив грошей та повернувся добровільно у військову частину. Він знав, що за самовільне залишення військової частини настає кримінальна відповідальність та вдома перебував до 16 квітня 2016 року.

У вчиненому щиро розкаюється, просить засудити його до мінімальної міри покарання, яка не пов`язана з позбавленням волі, так як повністю усвідомив тяжкість вчиненого, бажає проходити службу в зоні АТО.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше судимий за злочин з корисливих мотивів, вчинив новий умисний тяжкий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком суду від 24 червня 2015 року, яким був засуджений Вовчанським районним судом Харківської області до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, одружений, до мобілізації офіційно не працював, однак працював неофіційно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно службової характеристики характеризується посередньо за місцем проходження служби.

У скоєному ОСОБА_4 щиро розкаюється, на утриманні має новонароджену дитину, вчинив злочин під впливом збігу тяжких сімейних та особистих обставин, загрозою розлучення, - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого та як такі, що значно знижують суспільну небезпеку особи обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обтяжуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин судом не встановлено, суд не вважає обтяжуючою відповідальність обвинуваченого обставиною рецидив злочину, так як попередній злочин був вчинений обвинуваченим з корисливих мотивів, новий проти встановленого порядку несення військової служби, тобто іншого характера, у відповідності до вимог ст.67 ч.2 КК України залежно від характеру вчиненого злочину суд має право не визнати будь яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин вперше, злочином тяжких наслідків не завдано, обвинувачений добровільно з`явився по місцю проходження служби з каяттям, суд вважає особу обвинуваченого такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах обмеження волі, а тому обвинуваченому слід призначити покарання за вчинений злочин з застосуванням ст.69 КК України, більш м`яке, ніж визначене санкцією ст.407 ч.4 КК України, у виді обмеження волі та остаточне покарання визначити у відповідності до вимог ст.71ч.1 КК України за сукупністю з попереднім вироком суду від 24.06.2015 року шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати - відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався і підстав застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої з застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.71ч.1 КК України за сукупністю з вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 24.06.2015 року шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, ОСОБА_4 визначити остаточну міру покарання у 3 роки 90 днів обмеження волі.

Контроль за виконанням вироку покласти на військового прокурора Білоцерківського гарнізона, кримінально- виконавчу інспекцію Вовчанського району Харківської області.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1