Справа № 554/5669/16-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 14.09.2016
14 вересня 2016 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою.: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-19.09.2001 року Апеляційним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.2, 142 ч.3, 42 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-22.03.2005 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 04.10.2010 року у зв`язку з відбуттям покарання;
-23.09.2011 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України
01.12.2011 року близько 00 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи в парку «Скорботної матері», що розташований по вул. Пушкарівська в м.Полтава, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом, передбачаючи суспільно небезпечний характер свого діяння, та бажаючи його настання, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , відкрито, шляхом застосування фізичної сили, яка виразилася в збиванні ОСОБА_7 з ніг, та притисканні його до землі, заволодів його особистим майном, а саме: мобільним телефоном «Nokia 1800» вартістю 305 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора «Джинс» вартістю 10 гривень, на рахунку якої були гроші в сумі 85 гривень, грошима в сумі 100 гривень різними купюрами, та пластиковою карткою «Укрсоцбанк», забравши дані речі з кишень одягу, в який був одягнений потерпілий ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому матеріального збитку на загальну суму 500 гривень.
Допитаний у суді ОСОБА_6 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що у листопаді 2011 року до нього додому, у смт. Опішня Полтавської області, заїхав ОСОБА_8 на своєму автомобілі марки ВАЗ 2105, та попросив його поїхати з ним в м.Полтаву, для чого пояснити не зміг. Він погодився на прохання ОСОБА_8 і вони приїхали в м. Полтаву. Як саме вони опинилися в парку по вул.Пушкарівській в м.Полтаві він не пам`ятає. Вони сиділи в автомобілі і когось чекали, кого саме, обвинувачений не запитував. Потім ОСОБА_8 вийшов із машини і пішов в бік парку. Через деякий час він теж вийшов із машини та направився за ОСОБА_8 , позаду останнього. Потім він побачив, біля дерева метушню і як ОСОБА_8 світить ліхтариком і перевіряє кишені потерпілого, який лежить на землі. ОСОБА_6 підійшов до них, після чого ОСОБА_8 вимкнув ліхтарик і вони пішли в автомобіль. Він зрозумів, що ОСОБА_8 пограбував якогось чоловіка. В автомобілі ОСОБА_8 показав йому мобільний телефон марки «Нокіа», який як він зрозумів належав потерпілому. Він перевірив стан рахунку, на якому були кошти в сумі 85 гривень, після чого ОСОБА_8 сказав переслати половину цих коштів йому на мобільний телефон, а половину ОСОБА_6 , що обвинувачений і зробив. Після цього картку мобільного оператора ОСОБА_6 викинув у вікно, а мобільний телефон залишив собі, однак в подальшому загубив його через декілька днів біля річки. Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_6 їздили по місту та намагались зняти гроші із банківської картки потерпілого, однак це їм не вдалося.
Незважаючи на невизнання своєї вини у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілого за попередньою змовою групою осіб, вина ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:
-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 01.12.2011 року близько 00.00 години він повертався додому по вул.Пушкарівській в м.Полтава та направлявся до пров. Свято-Макаріївський (Комісарівський). У цей час він помітив, що за ним швидко йдуть поруч один з одним двоє хлопців, та вирішив звернути в парк, щоб вони відстали від нього. Побачивши, що хлопці не відстають, вирішив сховатися за дерево, щоб чоловіки пройшли, однак вони відразу ж підійшли до нього. Чоловіки були одягнені у темний одяг, а на голові в них були капюшони. Один з них поставив потерпілому підніжку і збив його з ніг. Інший чоловік забрав у нього сумку, потім присвітив ліхтариком і обшукав кишені сумки і одягу. Потім він повернув ОСОБА_7 на бік та обшукав задні кишені. Таким чином, чоловіки викрали грошові кошти, які були в потерпілого у нагрудній кишені та мобільний телефон, який знаходився у кишені куртки. Сумку останні не взяли, оскільки в ній не було нічого цінного. Потім чоловіки побігли у ту ж сторону, звідки і з`явилися. Прийшовши додому, ОСОБА_7 зателефонував у міліцію та повідомив про злочин. Нічого із викрадених речей йому не повернули. Із викраденої банківської картки намагалися зняти грошові кошти, яких було більше 2000 гривень, втім картку потерпілий заблокував. Такі ж показання він давав під час судового розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 . Впевнений, що нападників було двоє та вони діяли спільно. Підстав оговорювати ОСОБА_6 у нього немає;
-даними протоколу огляду місця події від 01.12.2011 року та схемою до нього, в ході якого оглянуто ділянку місцевості по вул. Пушкарівській в м. Полтава, де було відкрито викрадено майно потерпілого ОСОБА_7 ( а.с. 21-23);
-даними протоколі огляду від 16.12.2011 року, в ході якого оглянуто надані потерпілим роздруківку «Аваль-Банк» щодо спроби здійснення операцій з його банківською карткою та фотографії осіб з камери банкомату (а.с. 25-29);
-даними довідки головного спеціаліста УББ ОСОБА_9 згідно з якою 01.12.2011 року в 00:35 хв. по вул. Монастирській, 8 була спроба зняття 200 гривень, неправильний ПИН; о 6:51 хв. по вул. Великотирнівській, 39А - перевірка балансу, неправильний ПИН; о 6:52 хв. по вул. Великотирнівській, 39А - перевірка балансу, перевищено кількість спроб введення ПИНа (а.с. 27);
-даними протоколу відтворення обстановки та обставин події злочину від 01.10.2012 року участю потерпілого ОСОБА_7 та фототаблицею до нього, в ході якого потерпілий продемонстрував місце та обставини як його збили з ніг та відкрито викрали його майно два чоловіки 01 грудня 2011 року ( а.с. 33-41);
-даними протоколу огляду від 16.10.2012 року в ході якого ОСОБА_8 оглянув фотографії з камер банкоматів надані потерпілим та повідомив, що особа, яка розташована на задньому плані схожа на нього, а попереду схожа на ОСОБА_6 (а.с. 42-43);
-даними протоколу огляду від 16.10.2012 року в ході якого ОСОБА_6 оглянув фотографії з камер банкоматів надані потерпілим та повідомив, що на фотографіях зображений він в той час коли намагався скористатись банківською карткою. Також на фотокартці зображений ОСОБА_8 , який був при цьому присутній (а.с. 44-45).
Наведені вище докази суд вважає достатніми, належними та допустими, які зібрані у порядку, встановленому кримінально-процесуальним законом.
Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 з дитинства та з приводу подій, які відбувалися в листопаді 2011 року нічого не пам`ятає.
Разом з тим, вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 04.06.2013 року встановлено, що ОСОБА_8 01.12.2011 року, близько 00 години, перебуваючи в парку «Соборної Матері» по вул.Пушкарівській м.Полтава, за попередньою змовою групою осіб із особою матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, умисно, з корисливих мотивів, із застосування фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , збили його з ніг та, притиснувши до землі, відкрито викрали належні останньому: мобільний телефон Нокіа 1800, вартістю 305 грн. з сім карткою Джинс вартістю 10 грн. та коштами на рахунку в сумі 85 грн., а також гроші в сумі 100 грн. і пластикову банківську картку, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.
Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та показав, що 01.12.2011 року у нічний час він на своєму автомобілі разом із особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, за його проханням приїхали в м.Полтава із селища Опішня, Зіньківського району, Полтавської області. Перебували в автомобілі біля парку «Соборної матері». Там побачили як повз автомобіль пройшов потерпілий, після чого особа, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження вийшов з автомобіля і пішов за ним. Потім особа, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження покликав його і він також вийшов із автомобіля та пішов за ним. Підійшовши ближче, він насвітив ліхтарем та побачив, що потерпілий лежав на землі, а останній витягав з його кишені мобільний телефон та кредитну картку. Далі із мобільного телефону викинув сім картку, а з пластикової картки вони в подальшому намагались зняти гроші, але нічого не вийшло. Пізніше особа, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження за його допомогу перерахував ОСОБА_8 із викраденого мобільного телефону на його мобільний телефон 5 грн. Підсудний обіцяв відшкодувати шкоду потерпілому після винесення вироку (а.с. 65-67).
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Аналізуючи та оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , суд оцінює їх критично та вважає обраною позицією захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене ним діяння, оскільки вони спростовуються доказами, перевіреними в ході судового розгляду та показаннями потерпілого ОСОБА_7 , які є стабільними та об`єктивними, узгоджуються між собою та іншими доказами у справі і відповідають фактичним обставинам. Підстав ставити їх під сумнів у суду не вбачається.
При цьому, суд виходить із того, що потерпілий ОСОБА_7 категорично наполягає на тому, що участь у заволодінні його майном приймали двоє осіб, які діяли спільно та узгоджено. Показання дані потерпілим в судовому засіданні узгоджуються з його ж показаннями даними ним під час проведення відтворення обстановки та обставин події злочину від 01.10.2012 року та під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні цього ж злочину.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 не зміг пояснити, що він робив із ОСОБА_8 у нічний час, у неосвітленому безлюдному місці по вул. Пушкарівській в м. Полтава. Одразу ж після вчинення злочину вони розподіли між собою кошти, що знаходились на рахунку оператора мобільного зв`язку потерпілого, вирішили долю мобільного телефону та спільно намагались скористатись банківською карткою потерпілого з метою заволодіння грошовими коштами.
Таким чином, вказані вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заволоділи майном потерпілого спільно, діяли узгоджено, спираючись один на одного, та усвідомлювали, що спільними діями вони вчиняють злочин.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
При призначенні покарання, суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, у відповідності до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та положення ч.1 ст.65 КК України, згідно з яким суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає покарання за даний злочин, враховуючи не лише ступінь тяжкості злочину, а й особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2014 році» так як він має на утриманні неповнолітню дитину та звільнення його від покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.09.2011 року, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2014 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Зі змісту положень ст.ст. 537, 539 КПК України питання щодо звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію» повинно вирішуватись судом, яких ухвалив вирок.
Крім того, в матеріалах справи знаходиться свідоцтво про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де батьком вказаний ОСОБА_12 .
Таким чином, суду не надано доказів того, що батьком дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6 та що він не позбавлявся відносно неї батьківських прав.
Не обґрунтованими також суд вважає доводи сторони захисту про те, що судимість за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.09.2011 року щодо ОСОБА_6 є погашеною та закінчились строки давності виконання вказаного вироку, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 до відбуття вказаного покарання вчинив новий злочин, після чого ухилився від суду та з 26.02.2013 року по 18.05.2016 року перебував у розшуку (а.с. 54). А тому виконати вирок у частині направлення ОСОБА_6 для відбування покарання було неможливо.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.
Згідно зі ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.
Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 травня 2013 року відмовлено у поданні кримінально-виконавчої інспекції про звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 засудженого вироком Зіньківського районного суду Полтавської області 23.09.2011 року за ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, корисливий мотив злочину, ступінь вини обвинуваченого, його особу, який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем утримання задовільно, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше судимий, має не погашені і не зняті судимості, в тому числі за вчинення особливо тяжких злочинів проти власності.
Обставиною, що в силу ст. 66 КК України пом`якшує покарання є відшкодування завданих збитків потерпілому.
Обставиною, що в силу ст. 67 КК України обтяжує покарання є рецидив злочину.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції статті.
Суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив злочин за цим вироком, маючи невідбуте покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.09.2011 року, а тому покарання йому має бути призначене з урахуванням правил, передбачених ст. 71 КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_6 призначається покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, з метою виконання вироку та попередження ризиків ухилення від відбування покарання чи продовження вчинення кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_6 винним за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.09.2011 року, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Початок строку відбуття покарання рахувати з 14.09.2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання за цим вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 18.05.2016 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити до вступу вироку в законну силу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави протягом 30 діб з моменту його проголошення.

СуддяОСОБА_1