Справа № 482/2052/13-к
У Х В А Л А
26 липня 2016 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса клопотання начальника Вознесенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області ОСОБА_3 про зарахування засудженому вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 307 і ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 5 років,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

періоду відбутого покарання у місцях позбавлення волі до строку відбуття покарання,

з учасниками судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
20 липня 2016 р. до суду надійшло письмове клопотання від начальника Вознесенської виправної колонії, який вказав, що до колонії прибув для відбування покарання за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2014 р. ОСОБА_4 , засуджений за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Зазначив, що у період з 21 жовтня 2014 р. по 06 квітня 2015 р. засуджений ОСОБА_4 вже відбував покарання у цій колонії, але ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11 березня 2015 року ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 липня 2014 року скасовано. Вирок суду першої інстанції набрав законної сили 24 лютого 2016 року. Проте у вироку суду не зазначено щодо зарахування засудженому вищевказаного періоду відбування покарання.

Заслухавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд дійшов наступного.

31 жовтня 2012 року на розгляд Новоодеського районного суду Миколаївської області від прокурора Новоодеського району Миколаївської області надійшов обвинувальний акт, з якого видно що, зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (том № 1, а. с. 1, 2).

21 липня 2014 року вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області обвинуваченого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України і з застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (том № 2, а. с. 102).

У вказаному вироку зазначено, що початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання, а також зараховано засудженому у строк відбування покарання період тримання під вартою з 27 серпня 2013 року по 13 вересня 2013 року включно.

24 вересня 2014 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок суду першої інстанції залишено без змін (том № 2, а. с. 134).

15 жовтня 2014 року Новоодеським районним судом Миколаївської області направлено на адресу Новоодеського РВ УМВС області та СІЗО м. Миколаєва розпорядження про виконання вироку щодо засудженого ОСОБА_4 , який набрав законної сили 24 вересня 2014 року (том № 2, а. с. 143).

06 листопада 2014 року до суду надійшло із СІЗО м. Миколаєва повідомлення про направлення засудженого ОСОБА_4 для відбування покарання до Вознесенської виправної колонії (том № 2, а. с. 151).

11 березня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ частково задоволено скаргу захисника засудженого та скасовано ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 вересня 2014 року та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції (том № 2, а. с. 177).

24 лютого 2016 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок суду першої інстанції від 21 липня 2014 року залишено без змін (том № 2, а. с. 286).

14 березня 2016 року Новоодеським районним судом Миколаївської області направлено на адресу Новоодеського відділення поліції та СІЗО м. Миколаєва розпорядження про виконання вироку щодо засудженого ОСОБА_4 , який набрав законної сили 24 лютого 2016 року (том № 2, а. с. 302).

Зі змісту листа начальника Новоодеського відділення поліції Вознесенського відділу поліції головного управління Національної поліції у Миколаївській області видно, що 18 березня 2016 року засудженого ОСОБА_4 затримано та поміщено до СІЗО (том № 2, а. с. 303), а 24 березня 2016 року засуджений прибув для відбування покарання до Арбузинської виправної колонії, а 07 липня 2016 року його переведено до Вознесенської виправної колонії (том № 2, а. с. 304, 307).

Судом з`ясовано, що після набрання законної сили вироку суду першої інстанції за розглядом скарги апеляційною інстанцією 24 вересня 2014 року засудженого ОСОБА_7 21 жовтня 2014 р. було затримано та поміщено в СІЗО, а далі для відбування покарання направлено до Вознесенської виправної колонії, звідки його звільнено 06 квітня 2015 року на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року.

Таким чином, у період розгляду апеляційним судом Миколаївської області апеляцій засудженого на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2014 року засуджений ОСОБА_4 перебував під вартою, а саме, з 21 жовтня 2014 року по 06 квітня 2015 року.

У розпорядженні Новоодеського районного суду Миколаївської області щодо виконання вироку, який набрав законної сили 24 лютого 2016 року вищевказаний період часу перебування засудженого під вартою та відбування ним покарання у місцях позбавлення волі не зараховано.

За такого, суд дійшов висновку про зарахування засудженому у строк відбування покарання періоду перебування під вартою та відбування покарання у місцях позбавлення волі за цим кримінальним провадженням з 21 жовтня 2014 року по 06 квітня 2015 року включно.

Керуючись статтями 537, 539 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Зарахувати засудженому вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2014 року за ч. 2 ст. 307 і ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 5 років ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання за цим вироком часу перебування ним під вартою та в місцях позбавлення волі у період з 21 жовтня 2014 року по 06 квітня 2015 року включно.

У хвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий