АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2024/16 Справа № 192/1455/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Дніпро

13 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000489 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 5 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпрі, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 25 листопада 2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 листопада 2014 року до покаранням за цим вироком, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На зазначений вирок захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати вирок районного суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Провадження № 11-кп/774/2024/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 391 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат вказує на те, що вирок є необґрунтованим, незаконним, постановленим з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження. Автор зазначає, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю події кримінального правопорушення. За твердженням адвоката по даному провадженні не доведено факту вчинення злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або інша протидія адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Звертається увага на те, що відмова ОСОБА_7 прибрати коридор була обґрунтована поганим самопочуттям останнього, оскільки він хворіє на гепатит С, про що неодноразово повідомлялося працівникам виправної колонії, зокрема і 24 липня 2015 року під час медичного огляду, однак, працівниками установи були внесені неправдиві дані до медичного висновку, про те, що ОСОБА_7 здоровий та скарг немає, що за твердженням захисника, підтверджує штучність створення доказів з боку посадових осіб Солонянської виправної колонії з метою притягнення засудженого до кримінальної відповідальності.

Адвокат, посилається на те, що суд жодним чином не дослідив даний доказ, взявши до уваги виключно показання свідків, а саме посадових осіб Солонянської виправної колонії, які є заінтересованими особами, чим фактично порушив вимоги ст. 23 КПК України. Також, в апеляції вказується на встановлення судом відсутності підпису обвинуваченого на графіку двогодинного залучення засуджених до робіт, що свідчить про неповідомлення ОСОБА_7 про чергування, а відтак неможливо вважати законними вимоги посадових осіб колонії щодо примушення засудженого до прибирання коридору 24 липня 2015 року, що виключає умисел засудженого до вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України.

Прокурор в апеляції просить вирок в частині призначеного судом покарання скасувати, через невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ст. 391 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 листопада 2014 року до покарання за цим вироком, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 7 місяців позбавлення волі.

Автором звертається увага на безпідставне призначення занадто м`якого покарання ОСОБА_7 , що не відповідає закону про кримінальну відповідальність.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 будучи засудженим 25 листопада 2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, за обставин і у спосіб відображені у вироку, та 24 липня 2015 року о 13 годині 45 хвилин, будучи двічі повідомленим начальником відділення №3 соціально-психологічної служби Солонянської виправної колонії № 21, в кабінеті останнього, про те, що він є черговим, згідно графіка двогодинного залучення засуджених відділення №3 до робіт, та має прибрати коридор відділення №3, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, умисно в присутності інших працівників адміністрації виправної колонії, не маючи поважних причин, відмовився виконувати законні вимоги адміністрації вищенаведеної колонії, в якій відбуває покарання у виді позбавлення волі.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала принесену державним обвинувачем апеляцію та просила її задовольнити, вказавши, що апеляція захисника є необгрунтованою.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 заперечували проти апеляції прокурора та просили задовольнити їх апеляційну скаргу.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Доводи апеляції адвоката ОСОБА_8 про наявність по кримінальному провадженні підстав для закриття провадження щодо ОСОБА_7 , відсутності в діях останнього складу кримінального правопорушення, неповноти судового розгляду та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає безпідставними.

Із вироку суду слідує, що в якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 у злісній непокорі вимогам адміністрації установи виконання покарань суд привів показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та документи, які мали значення для кримінального провадження та підтверджували обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

Вказані докази свідчать про те, що відповідно до затвердженого графіку ОСОБА_7 повинен був прибирати територію відділення, однак він відмовився це робити. При цьому, стан здоров`я засудженого свідчив про те, що він міг виконувати таку фізичну роботу.

Перевіряючи доводи апеляції захисника щодо законності переведення засудженого ОСОБА_14 в приміщення камерного типу, апеляційний суд витребував з особової справи засудженого та дослідив в судовому засіданні витяг з протоколу засідання профілактичної комісії Солонянської виправної колонії по розгляду матеріалів відносно порушників режиму відбування покарання від 12 червня 2015 року та постанову про переведення засудженого ОСОБА_7 до ПКТ від 15 червня 2015 року.

Зазначені документи вказують на те, що ОСОБА_7 10 червня 2015 року допустив злісне порушення режиму відбування покарання, яке виразилось у відмові двогодинного відпрацювання за графіком. В постанові начальника установи засвідчено, що засуджений систематично допускає порушення режиму відбування покарання, за що 20 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Отже, наведені у вироку докази повністю спростовують доводи апеляції адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 безпідставно був поміщений до ПКТ, за станом здоров`я не міг працювати та не був ознайомлений з графіком чергувань.

Таким чином, при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для її правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину, допитані всі особи, показання яких мали суттєве значення для справи.

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляції прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. ст. 65, 71 КК України, оскільки при обранні виду та розміру покарання суд об`єктивно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та інші обставини.

Призначене ОСОБА_7 покарання в повній мірі перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, а тому, на думку колегії суддів, покарання у виді 7 років позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, підстави для задоволення принесених апеляцій відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 залишити без задоволення, а вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 5 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 5 серпня 2016 року по 13 жовтня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області