Справа №345/2169/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.06.2016 року м. Калуш
Клопотання мотивує тим, що на сьогоднішній день арешт майна ОСОБА_4 має бути скасовано, оскільки в арешті майна відпала потреба і відпали підстави застосування арешту. Крім цього, має місце необґрунтованість висновку про використання майна, як засобу чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а наявність на ньому слідів правопорушення під час огляду працівниками поліції зафіксовано ще 10.06.2016 року, а тому на даний час немає більше необхідності зберігати вказане майно на території арешт майданчика.
Заявник вказує, що ОСОБА_4 згідно з випискою з Єдиного державного реєстру, серії АГ №996562 є фізичною особою-підприємцем, а тому, отримавши ліцензію серія АЕ № 422549 Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті здійснює внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами. Громадянин ОСОБА_4 , займаючись підприємницькою діяльністю по всій території України та маючи у власності декілька вантажівок, 01.02.2016 року уклав договір № 0102/16 з ТзОВ «Нафтопродуктсервіс», що в місті Полтава про перевезення вантажів і добросовісно надавав зазначені послуги. Оформленням документів на вантаж завжди займався замовник, тобто працівники ТзОВ «Нафтопродуктсервіс», а транспортним засобом керував водій ОСОБА_6 .
Також адвокат ОСОБА_3 зазначає, що оскільки санкції ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 185 КК України не передбачають конфіскації майна, доказів подання цивільного позову в рамках кримінального провадження стороною обвинувачення не надано, арешт майна має бути скасований.
Крім цього, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 170 КПК заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В даному випадку всі зазначені негативні наслідки вже не можуть наступити, оскільки зникнення або втрата транспортних засобів ніяк не може вплинути на якість досудового розслідування та збереження доказової бази. Пошкодження сідлового вантажного тягача та паливоцистерни внаслідок експлуатації або настання інших наслідків ніяк не зможуть перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню.
ОСОБА_4 і ОСОБА_7 не мають статусу підозрюваних або підсудних та не несуть за законом матеріальну відповідальність за дії інших осіб. ОСОБА_4 є власником і володільцем зазначеного майна та добросовісно надавав послуги з перевезення. Він не був присутній при розгляді клопотання про арешт майна.
Таким чином, відпала потреба в подальшій забороні використання і розпорядження автомобіля марки «ДАФ» XF 95.480 та напівпричіпа ЕХО мод. НОМЕР_3 .
Заявник в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав з вищенаведених підстав, просив його задоволити. Наголосив, що ОСОБА_4 як власник транспортного засобу не має відношення до крадіжки нафтопродуктів. Попри те, що тягач і напівпричіп визнані речовими доказами в межах кримінального провадження, від часу їх фактичного вилучення 10.06.2016 р. в сторони обвинувачення було достатньо часу для проведення необхідних слідчих дій з цими об`єктами. Враховуючи, що ОСОБА_4 як підприємець надає послуги з перевезення небезпечних вантажів, позбавлення його права користування і розпорядження тягачем із напівпричепом завдає йому майнових збитків.
Прокурор в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні клопотання захисника про часткове скасування арешту майна, оскільки на даний час не перестали існувати обставини, які були підставою накладення арешту на тягач із напівпричепом. Ці речі були знаряддям вчинення злочину, вони визнані речовими доказами і з метою їхнього збереження слід залишити в силі раніше накладений арешт. Додатково повідомив, що на даний час кваліфікація кримінальних правопорушень не змінювалась і в межах кримінального провадження ще нікому підозру не оголошено.
Слідчий, за клопотанням якого було арештовано майно, в судове засідання не з`явився, проте його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Заслухавши заявника та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Водночас статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Власник майна ОСОБА_4 не був присутнім під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Разом із тим, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Стороною обвинувачення слідчому судді не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що подальше незастосування заборони користування, розпорядження вказаними автомобілем та напівпричепом призведе до наслідків, зазначених у п. 11 ст. 170 КПК України.
Натомість судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 10-11), має ліцензію на здійснення внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами (а.с. 12).
Відповідно до ч. 4 ч. 174 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Разом з тим, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 без достатніх підстав на невизначений час обмежений у праві розпорядження та користування своїм рухомим майном. Його право власності на це майно у законний спосіб на даний час не спростоване.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Таким чином, з метою недопущення порушення прав законного власника на володіння і користування майном, клопотання про часткове скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню шляхом скасування обмеження власника у праві розпорядження та користування автомобілем із напівпричепом і залишення обмеження щодо їх відчуження.
Розумність та співрозмірність обмеження права власності, яке матиме місце при накладення арешту на дане майно, відповідає завданням кримінального провадження та не буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентної практики Європейського суду з прав людини.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 369-372 КПК України,
В іншій частині вказане клопотання залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на дану ухвалу слідчого судді може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя