Провадження № 1-кп/756/185/16
У Х В А Л А

02 червня 2016 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , проводячи в приміщенні суду судове засідання по розгляду кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого , що народився в Одеській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такого, що народився в Вінницькій області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

в с т а н о в и в:
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001637 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В судовому засіданні 02.06.2016 р. захисником обвинуваченого БОНДАРИНИ адвокатом ОСОБА_11 заявлено клопотання про визнання доказу недопустимим.

В обґрунтування клопотання захисник посилається на наступне.

Так, в матеріалах кримінального провадження міститься Протокол обшуку від 20.02.2015 р. службових кабінетів №43 та 44, які знаходяться на третьому поверсі Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві (Печерське УП ГУ НП в м. Києві), що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Московська, 30.

У відповідності до вказаного протоколу, обшук у вказаних приміщеннях було проведено старшим слідчим СВ Прокуратури м. Києва ОСОБА_12 на підставі Ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2015 р. (далі - Ухвала)

У той же час, у відповідності до вказаної Ухвали, дозвіл на проведення обшуку було надано лише слідчому в ОВС СВ Прокуратури м. Києва ОСОБА_13 .

Крім того, слідчий ОСОБА_14 , провів обшук в приміщеннях, на які дозвіл на обшук не надавався взагалі, а саме в кабінетах №№ 43,44, в той час, як в Ухвалі надано дозвіл на проведення обшуку лише в кабінеті №46.

Таким чином, захисник стверджує, що обшук старшим слідчим СВ Прокуратури м. Києва ОСОБА_12 , проведено без відповідних на те підстав, не уповноваженою особою, та в приміщеннях, дозвіл на обшук яких не надавався, а відповідно просив визнати протокол обшуку від 20.02.2015 р. недопустимим доказом.

Інші захисники, обвинувачені, кожен окремо, просили дане клопотання задовольнити.

Прокурор в задоволенні клопотання адвоката КЛИМЧУКА просив відмовити, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим, а крім того, поданим з порушенням порядку заявлення такого клопотання.
Заслухавши сторону захисту, сторону обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, необхідним для вирішення клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Так, з дослідженого судом Протоколу обшуку від 20.02.2015 р. службових кабінетів №43 та 44, видно, що обшук проведено старшим слідчим СВ Прокуратури м. Києва ОСОБА_12 на підставі Ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2015 р. (т.2 а/с 44-49).

З дослідженої судом Ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2015 р. видно, що право на проведення обшуку в службових кабінетах відділу ВБНОН Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Московська, 30, 3 поверх, кабінет №46, що при вході на поверх наліво, надано лише одній особі, а саме слідчому СВ Прокуратури м. Києва ОСОБА_13 (т.2 а/с 44-49).

Як видно с дослідженого судом обвинувального акту, витягу з реєстру кримінальних проваджень, в групу слідчих у кримінальному провадження № 0001637 від 09.12.2014 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, входять слідчі СВ Прокуратури м. Києва ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т.2 а/с 9, 122-123).

Положеннями ч.2 ст. 234 КПК України встановлено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з ч.1 ст. 86 цього Кодексу, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушення прав та основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Щодо критеріїв «порушення суттєвих умов», то тут слід дотримуватись практики ЄСПЛ за Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод», зокрема ст. 8, у ч.2 якої йдеться про те, що таке втручання може мати місце лише «згідно із законом».

Так, у п. 43 рішення у справі «Клас та інші проти Німеччини», ЄСПЛ зазначив, що втручання не порушуватиме ст.8 Конвенції, якщо воно здійснено згідно із законом, тобто «втручання» має мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети (див. рішення ЄСПЛ у справах «Кривицька та Кривицькій проти України», п. 42; «Сілвер та інші проти Сполученого Королівства», п. 84; «Кузнєцов проти України», п. 134; «Шалімов проти України», п.84; «Петра проти Румунії», п.36).

«Передбачено законом» визначає, що втручання ґрунтувалося на внутрішньому праві (див. рішення ЄСПЛ у справі «Michaud v. France», п.94). При цьому у справі «Кривицька та Кривицькій проти України», п. 43 ЄСПЛ наголосив, що вислів «згідно із законом» передбачає не тільки дотримання національного права, а й стосується якості цього права, вимагаючи, щоб воно не суперечило принципу верховенства права.

Так, у п.49 рішення у справі «Волохи проти України» зазначено: верховенство права ґрунтується на тому, що втручання органів виконавчої влади в права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай здійснюється судовим органом як останньою інстанцією, оскільки він дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Таким чином, підсумовуючи все вказане вище у своїй сукупності, суд приходить до висновку про те, що обшук в службових кабінетах відділу ВБНОН Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Московська, 30, 3 поверх, кабінет №43, 44, проведено не уповноваженою особою, без відповідних на те повноважень з істотним порушенням прав людини, основоположних свобод, ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ч. 2 ст.234 КПК України, а відповідно має бути визнаним недопустимим доказом «Протокол обшуку від 20.02.2015 р. службових кабінетів №43 та 44» (т.2 а/с 44-49) та внаслідок цього недопустимими всі докази, отримані під час проведення цієї слідчої дії.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 62 Конституції України, ст.ст. 86 89, 234 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про визнання доказу недопустимим задовольнити.

У кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001637 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України визнати недопустимим доказом «Протокол обшуку від 20.02.2015 р. службових кабінетів №43 та 44» (т.2 а/с 44-49) та внаслідок цього недопустимими всі докази, отримані під час проведення цієї слідчої дії.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_17