Справа № 1-54/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/50/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 1-54/11 про обвинувачення, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лисовичі, жительки АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України за апеляційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016,

за участю: прокурора ОСОБА_7

засудженої: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_5 визнано винною за ч.1 ст.121 КК України і призначено їй покарання у вигляді 6-ти (шести) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 залишено тримання під вартою, а строк відбування покарання зараховано з 15 жовтня 2009 року до 02 серпня 2010 року, під час якого вона не перебувала на попередньому ув`язненні, оскільки вирок набрав законної сили 01.10.2009 року та її звільнено з Качанівської ВТК № 54 м. Харкова / а.с. 333,368, 379 та 393 т.2./

Повторно ОСОБА_5 перебуває під вартою з 05 листопада 2013 року до 19.04.2016 року, а тому на підставі вимог ст. 72 ч. 5 КК України зараховано до відбутого строку час перебування засудженої ОСОБА_5 на попередньому ув`язненні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05 листопада 2013 року до 19.04.2016 року та набрання даним вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Стрийським РВ 07.12.1999 р. на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 75 916 грн (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн. спричиненої матеріальної шкоди та 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди. А.с. 3-149 т.2 та а.с. 188-205 т.7.

Стягнуто з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий, Стрийським РВ 07.12.1999 р. в доход держави 218 (двісті вісімнадцять) грн. 80 коп. судових витрат за проведення дослідження та експертизи. А.с. 19. 44 т.1.

Вирішено питання речових доказів згідно вимог закону.

Згідно вироку суду, 18 жовтня 2006 року біля 15 год. 30 хв. обвинувачена ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці села Воля Задеревацька Стрийського району Львівської області поблизу свого будинку, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаючи, що в скляній банці об`ємом 0,5 л. знаходиться рідина, яка містить сульфатну кислоту, навмисно вилила вміст банки в обличчя потерпілій ОСОБА_8 внаслідок чого заподіяла потерпілій хімічний опік 3-го ступеня рогівки та конюктиви обох очей, в результаті якого вона повністю втратила зір на обидва ока, у зв`язку з чим дане тілесне ушкодження відноситься до умисних тяжких ушкоджень за ознакою втрати органом його функцій.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник засудженої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить винести ухвалу якою вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 у кримінальній справі №1-54/11 щодо засудження ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України скасувати, а справу направити прокурору на додаткове розслідування.

В обґрунтування покликається на те, що вирок є незаконним, так як досудове і судове слідство проведено однобічно, вирок не відповідає фактичним обставинам справи і судом неправильно застосовано кримінальний закон, а покарання є таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженої.

Стверджує, що судом не було досліджено вміст вилученої з місця події банки на предмет того, які складники входили до суміші речовини, що знаходилася в банці і чи могла дана суміш речовини спричинити наслідки аж до хімічного опіку 3-го ступеня рогівки та коньюктиви обох очей потерпілої.

Звертає увагу на те, що суд визнав ОСОБА_5 винною в тому, що вона злочин скоїла нібито на вулиці села Воля Задеревацька поблизу свого будинку. Проте, з досліджених в судовому засіданні доказів випливає, що місцем як сварки так і вчинення злочину була не вулиця, а подвір`я ОСОБА_5 , що підтверджується зокрема як показами свідків так і показами самої потерпілої.

Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показів свідка ОСОБА_9 та відкинув покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проте взяв до уваги покази свідків Сепиків та Пошиваків.

Вказує, що висновки у вироку містять істотні суперечності. Так, ОСОБА_5 обвинувачувалася і судом визнана винною в тому, що спричинила потерпілій тяжкі тілесні ушкодження за ознакою втрати органом його функції. Проте у вироку враховуючи твердження потерпілої ОСОБА_8 про те, що для відновлення зору в клініці за кордоном їй необхідні грошові кошти в сумі не менше 16 000 євро, суд задовольняючи цивільний позов стверджує, що відшкодовані в якості моральної шкоди кошти потрібні на часткове відшкодування втраченого потерпілою зору.

Стверджує, що виходячи з доказів досліджених у судовому засіданні випливає, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.121 КК України, натомість має місце злочин, передбачений ст.128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження.

Звертає увагу на те, що посилення покарання або застосування закону про більш тяжкий злочин при новому розгляді справи судом першої інстанції або апеляційним судом допускається тільки за умови, що вирок було скасовано за м`якістю покарання або у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника, а також коли при новому розслідуванні справи буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення. Таким чином, судами різних інстанцій покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі було визнано таким, що відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, а тому згідно вимог ст.400 КПК України суд при постановленні вироку не мав би посилювати покарання.

Зазначає, що цивільний позов в частині відшкодування як матеріальних збитків так і моральної шкоди не є обґрунтованим, а тому в задоволенні цивільного позову у кримінальній справі слід відмовити.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 залишити без змін а апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу в яких просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Заслухавши доповідача, адвоката і засуджену, які до початку розгляду справи в апеляційному суді змінили апеляційні вимоги , просять скасувати вирок тільки в частині цивільного позову, не оспорюючи його в частині доведеності, кваліфікації і призначеної міри покарання, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з урахуванням її змін, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, описаних у вироку, кваліфікація її дій і призначена міра покарання самою засудженою та її захисником , відповідно змін до апеляції, не оспорюються.

Згідно ст..365 КПК України / в ред..1960 року/ вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи сторони захисту і засудженої про те, що цивільний позов в частині відшкодування як матеріальних збитків так і моральної шкоди не є обґрунтованим.

Потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, у порушення ст.323 КПК України (1960 року) свого рішення належним чином не обґрунтував та не зазначив, з наведенням відповідних доказів, обґрунтованих підстав для визначення саме такого розміру відшкодування.

Так, стягнувши у відшкодування матеріальної шкоди всі витрати потерпілої на придбання ліків, оплати за лікування, проїзд разом із супроводжуючим до місця лікування в м. Одесу, проживання супроводжуючого в м. Одеса, за мінусом витрат на купівлю продуктів посиленого харчування, оскільки потреба в такому не підтверджена відповідним висновком лікаря-дієтолога, суд зазначив, що за його підрахунками, загальна сума матеріального відшкодування повинна становити 75 916 грн. не врахувавши 16 000 грн. отриманих потерпілою за попереднім вироком, а також 3 367 грн. вартості посиленого харчування, а також інфляційних показників, оскільки даний позов вирішувався судом заново.
Однак в чому полягають ці підрахунки, на підставі чого і яких документів вони зроблені, в мотивувальній частині вироку не зазначено.
Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначив, що враховує тяжкість завданої потерпілій ОСОБА_8 травми, фізичні та психічні страждання перенесені нею, непоправимість наслідків, які настали. Однак, в чому, на думку суду, полягає тяжкість завданої потерпілій травми та перенесені нею фізичні і психічні страждання, наскільки саме тяжкими вони є, у рішенні суду не зазначено, як і те, чому розмір відшкодування повинен становити не більше як саме 350 000 грн. і на часткове відшкодування втраченого зору їй потрібно не менше саме 16 000 євро, що становить по курсу понад 465 000 грн.
Тому вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з засудженої ОСОБА_5 підлягають скасуванню з направленням провадження в цій частині до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вироком суду проведено зарахування у призначений ОСОБА_5 строк покарання строк її перебування під вартою, зокрема з урахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України, однак розрахунок остаточного строку відбутого покарання суд поклав на спецчастину за місцем знаходження засудженої до набуття вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377, 379 КПК України (1960 року), колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задоволити .

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 відносно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з засудженої ОСОБА_5 скасувати та направити кримінальне провадження в цій частині до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4