Справа № 182/5462/16-к
Провадження № 1-кп/0182/592/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.10.2016 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2016 р. за № 0003752 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньо-технічною освітою, неодруженого, судимого:
- 05.09.2016 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.1 ст. 190 КК України до штрафу у сумі 850 грн., штраф сплачено
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 22.09.2016 р. приблизно о 22.00 год. разом із ОСОБА_5 , знаходячись поблизу кафе по вул. І. Богуна в м. Нікополь Дніпропетровської області, зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , в руках у якого побачив мобільний телефон чорного кольору марки «S-TELL» і в цей час у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення вказаного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою отримання доступу до майна, а саме до телефону марки «S-TELL», а також підготовки зручної обстановки для вчинення злочину, ОСОБА_8 вигадав, історію про те, що у дворах біля будинку АДРЕСА_2 проживає знайома йому дівчина та запропонував ОСОБА_6 пройтись до вищевказаного будинку.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, приблизно о 23.30 год. 22.09.2016 р. ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №10/Б по пр.. Трубників в м. Нікополь Дніпропетровської області в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зловживаючи довірою, з метою отримання доступу до майна, а саме телефону, попросив у ОСОБА_6 вищевказаний мобільний телефон під приводом необхідності зробити телефонний дзвінок.
Отримавши від ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «S-TELL», ОСОБА_8 , не повертаючи телефон ОСОБА_6 та нічого не пояснюючи, побіг в сторону району «8-й квартал» у м . Нікополь Дніпропетровської області.
Таким чином ОСОБА_8 відкрито умисно повторно з корисливих мотивів викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон «S-IEEE» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 1999 грн., з сім-картою мобільного оператору «МТС» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, та зник у невідомому напрямку, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1999 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав у повному обсязі і показав суду, що у вересні 2016 р. він зі своїм знайомим ОСОБА_5 прогулювався по м. Нікополь, також вони пили пиво. Побачили потерпілого, якого раніше не знали. Познайомилися і він, т.я. побачив у потерпілого телефон, вирішив викрасти його. Спочатку він запропонував потерпілому пройти із ними у двір будинку АДРЕСА_2 , де нібито проживає його дівчина. Потерпілий погодився. У дворі зазначеного будинку він попросив у потерпілого дати йому телефон подзвонити. Він і раніше брав у потерпілого телефон і повертав. На цей раз, узявши телефон, він з телефоном втік з місця злочину. Телефон через малознайомих хлопців здав у ломбард. Гроші витратив на власні потреби. У вчиненому він розкаюється і просить не позбавляти його волі. Потерпілий спочатку за власні гроші викупив телефон у ломбарді, потім він повернув потерпілому гроші.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають вірну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ст.. 69-1 КК України, яка передбачає, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, відшкодування шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Але, враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід домашній арешт скасувати. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Запобіжний захід домашній арешт скасувати. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1