Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001315, щодо
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 і п. 13 ч. 2 ст. 115 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати постановлені щодо нього вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Засуджений, не погоджуючись із кваліфікацією діянь, стверджує, що суд не дав належної оцінки зібраним у проваджені доказам, унаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про наявність у нього умислу на вбивство потерпілих. Аргументуючи свою позицію, посилається на роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Крім того, ОСОБА_7 зазначає про порушення його права на захист через неправомірну, на його думку, участь захисника ОСОБА_6 у справі під час її судового розгляду та про порушення таємниці наради суддів при ухваленні вироку. Оскільки апеляційний суд не усунув допущених порушень, переглянув вирок за відсутності потерпілого, скаржник вважає рішення цього суду незаконним.
За вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2014 року, з урахуванням ухвали цього суду від 03 червня 2015 року про виправлення описки, ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 115 КК на строк 12 років; за ч. 2 ст. 15 і п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на строк 14 років. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь Нововолинської центральної міської лікарні 1940,15 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні за обставин, викладених у вироку, умисного вбивства, а також у закінченому замаху на такий злочин особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Як установив суд, 16 грудня 2013 року близько 02.00 год. неподалік нічного клубу «Донбас» на вул. Луцькій, 1 у м. Нововолинську ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із метою вбивства вдарив ОСОБА_8 ножем, заподіявши останньому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з повним пересіченням лівої шлункової артерії, гепатодуональної зв`язки кишківника та порожнистої вени печінки, від яких потерпілий помер.
Після цього ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному місці, маючи умисел на вбивство ОСОБА_9 , з метою помсти вдарив останнього ножем у грудну клітину, заподіявши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини справа з пошкодженням діафрагми та печінки. Вважаючи доведеним свій умисел до кінця, засуджений зник із місця події. Проте своєчасно надана ОСОБА_9 кваліфікована медична допомога запобігла настанню його смерті. Таким чином, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 .
Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 03 березня 2015 року залишив указаний вирок без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційних вимог, пояснення прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Ухвала суду апеляційної інстанції це рішення стосовно законності й обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й рішення суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Відповідно до ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено належні правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою. Водночас за законодавчими приписами у вступній частині ухвали, крім інших, установлених у ч. 1 ст. 419 КПК, даних обов`язково має бути зазначено закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, також у мотивувальній частині слід зазначити обставини, встановлені судом апеляційної інстанції з посиланням на докази, які повинні бути конкретними за змістом.
Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
При перегляді вироку щодо ОСОБА_7 апеляційний суд не дотримався зазначених вимог закону.
За матеріалами провадження, засуджений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких, наводячи конкретні аргументи, заперечували законність вироку, просили його скасувати і закрити кримінальне провадження за недоведеності винуватості ОСОБА_7 .Скаржники, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, стверджували, що: все слідство проводилося з порушеннями норм процесуального права; вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК, ґрунтується на недопустимих доказах, яких місцевий суд належним чином не дослідив і не оцінив. Водночас захисник зазначав про відсутність у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілих і про те, що у разі встановлення беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_7 кримінально караних діянь винні дії має бути кваліфіковано як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілим. У своїй апеляційній скарзі засуджений також указував на порушення таємниці наради суддів.
Проте суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, всупереч ст. 419 КПК не виклав в ухвалі всіх доводів захисника, зокрема з питань правильності застосування місцевим судом норм матеріального права при кваліфікації діянь, не дав вичерпних відповідей на них шляхом аналізу й зіставлення доказів у справі щодо спрямованості умислу ОСОБА_7 , зважаючи не тільки на знаряддя злочину, але й кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Відтак, цей суд не навів переконливих мотивів для спростування аргументів сторони захисту з огляду на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 14 листопада 2013 року (справа № 5-46кс13), 26 червня 2014 року (справа № 5-10кс14) та від 22 січня 2015 року (справа №5-35кс14).
До того ж суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком місцевого щодо юридично правової оцінки діянь ОСОБА_7 , у своєму рішенні зазначив про доведеність його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених «ч. 1 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК», хоча, як видно з вироку, суд першої інстанції виключив із кваліфікації дій засудженого інкриміновану слідчими органами кваліфікуючу ознаку за п. 7 ч. 2 ст. 115 вказаного Кодексу вбивство з хуліганських мотивів, а у ст. 15 КК не міститься пунктів. Так само у вступній частині ухвали помилково вказано, що ОСОБА_7 призначено покарання за «п. 7 ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК».
Разом із цим, апеляційний суд не звернув уваги на допущену в резолютивній частині вироку описку, а саме на те, що ОСОБА_7 було призначено покарання за ч. 2 ст. 15, п. 13 ст. 115 КК, тобто без вказівки частини статті кримінального закону. Згадану описку було виправлено місцевим судом пізніше на підставі звернення начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Черкаської виправної колонії № 62.

Також, як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд, перевіряючи доводи засудженого щодо порушення таємниці наради суддів, провів судове слідство і допитав свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , котрі надали свої показання з цього приводу. Однак в ухвалі суд не відобразив, яких саме свідків було допитано, і не виклав стислого змісту їх показань, визнаних у рішенні неприйнятними.
Наведені обставини в їх сукупності свідчать про те, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи провадження, належно не виконав приписів ст. 2 КПК, звідси й, порушив право засудженого на об`єктивний та неупереджений перегляд справи щодо нього в порядку апеляційної процедури.
Таким чином, ухвалуапеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Тому це рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Отже, касаційну скаргу засудженого слід задовольнити частково.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити всі доводи в апеляційних скаргах сторони захисту й у поданих прокурором запереченнях, а також перевірити інші доводи, наведені у касаційній скарзі засудженого, дати на все вичерпну відповідь і з урахуванням правових позицій Верховного Суду України ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3