Справа № 377/1164/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/632/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 22 21.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
21 червня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_7
обвинуваченої: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 23 березня 2016 року; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 березня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Нова Красниця Чорнобильського району Київської області, громадянку України, з середньою освітою, пенсіонерку, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

засуджено за ч.1 і ч.2 ст. 190 КК України до покарання:

- за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 850 грн.;

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та покладанням обов`язків: попросити публічно пробачення у потерпілих; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 56490 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди.

Вирішено питання щодо судового збору та речових доказів.

Згідно із вироком, обвинувачена ОСОБА_8 заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а також повторно заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) за наступних обставин.
4 лютого 2010 року ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, звернулася до ОСОБА_9 , з яким познайомилась понад 15 років тому назад та підтримувала з ним довірливі стосунки, з проханням надати їй у борг гроші в сумі 1400 євро, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти євро станом на 04.02.2010 р. становить 15664 гривні 43 копійки (1400 євро*1118,8878 грн./100 євро), мотивуючи це необхідністю приватизації земельної ділянки, яка дісталась їй у спадщину після смерті матері, хоча достовірно знала, що це не відповідає дійсності, оскільки 20 травня 2009 року вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті її матері та батька на користь своєї рідної сестри ОСОБА_11 ..
Реалізуючи цей умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 4 лютого 2010 року за його місцем проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_3 , завідомо не маючи наміру повернення грошових коштів, зловживаючи довірою потерпілого, яка ґрунтувалась у тому числі на тому, що раніше вона брала у нього гроші в позику і повертала, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 1400 євро, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти євро станом на 04.02.2010 р. становить 15664 гривні 43 копійки (1400 євро*1118,8878 грн./100 євро), якими в подальшому розпорядилася за власним розсудом, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 15664 гривні 43 копійки.
Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), ОСОБА_10 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.
Крім того, 27 квітня 2010 року ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, діючи з корисливих мотивів, вмовила ОСОБА_9 надати їй в борг 5000 гривень, мотивуючи це начебто тим, що гроші їй необхідні для поховання рідних, які проживали на батьківщині її матері в Київській області та загинули в дорожньо-транспортній пригоді.
Того ж дня ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння його грошима шляхом зловживання довірою, не маючи наміру їх повернення, повідомивши завідомо неправдиву інформацію щодо мети отримання грошей, повторно заволоділа грошима ОСОБА_9 на суму 5000 гривень, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 5000 гривень.
Крім того, 24 листопада 2011 року ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, діючи з корисливих мотивів, повідомивши ОСОБА_9 завідомо неправдиву інформацію про начебто смерть своєї сестри, зловживаючи його довірою, вмовила його надати їй у борг гроші на суму 8400 гривень начебто для поховання сестри.
Того ж дня ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, завідомо не маючи наміру повертати грошові кошти, повідомивши ОСОБА_9 неправдиву інформацію щодо мети отримання грошей, зловживаючи довірою потерпілого, заволоділа його грошима на суму 8400 гривень, якими в подальшому розпорядилася на свій розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 8400 гривень.
Крім того, 26 грудня 2011 року ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, діючи з корисливих мотивів, знову звернулася до ОСОБА_9 з проханням про надання їй у борг грошей в сумі 7600 гривень, мотивуючи потребу в них необхідністю відкриття станції технічного обслуговування на земельній ділянці на території Макарівського району Київської області, начебто отриманій нею у спадщину після смерті матері.
Того ж дня ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, завідомо не маючи наміру повертати грошові кошти, повідомивши неправдиву інформацію щодо мети їх отримання, зловживаючи довірою потерпілого, повторно заволоділа його грошима на суму 7600 гривень, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 7600 гривень.
Всього внаслідок злочинних дій, які виразились у заволодінні шляхом зловживання довірою грошима ОСОБА_9 , ОСОБА_10 завдала йому матеріальної шкоди на загальну суму 36664 гривні 43 копійки.
Крім того, 11 жовтня 2012 року ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, звернулася до ОСОБА_7 , з якою з дитинства підтримувала дружні та довірливі стосунки, з проханням надати їй у борг гроші на суму 6000 доларів США, яка згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США станом на 12.10.2012 р. становила 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США), мотивуючи це необхідністю начебто оформлення права власності на земельні ділянки, які належать їй на праві спадщини та знаходяться на території Макарівського району Київської області, що не відповідало дійсності.
Реалізуючи цей злочинний умисел, 12 жовтня 2012 року о 10 годині ОСОБА_10 , знаходячись поряд з магазином «Продукти 423» ТОВ «АТБ-маркет», розташованого за адресою: Центральна площа, 2, м. Славутич Київської області, завідомо не маючи наміру на повернення грошей, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_7 , повторно заволоділа її грошовими коштами на суму 6000 доларів США, яка згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США станом на 12.10.2012 р. становила 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США), якими у подальшому розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 47958 гривень.
Продовжуючи свої злочинні дії, діючи з єдиним умислом на заволодіння грошима ОСОБА_7 на суму 12000 доларів США, 12 жовтня 2012 року ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння грошима потерпілої ОСОБА_7 , повторно, діючи з корисливих мотивів, зловживаючи її довірою, нагадуючи їй, що вона неодноразово допомагала їй у догляді за хворою матір`ю, вмовила ОСОБА_7 надати їй у борг ще додатково 6000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 12 жовтня 2012 року становило 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США), обіцяючи повернути всю отриману суму грошей, а саме 12000 доларів США, не пізніше 12 грудня 2012 року.
Того ж дня, о 21 год. 30 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, завідомо не маючи наміру повертати грошові кошти, повідомивши неправдиву інформацію про мету їх отримання, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_7 , повторно заволоділа її грошима на суму 6000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 12 жовтня 2012 року становило 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США).
В подальшому ОСОБА_10 у зазначений термін грошові кошти в сумі 12000 доларів США ОСОБА_7 не повернула і розпорядилася ними на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 95916 гривень (12000 дол. США*799,3000 грн./100 дол. США).
Крім того, 24 квітня 2013 року ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, звернулася до ОСОБА_12 , перед якою мала борг в сумі близько 27000 гривень, з проханням про надання їй 3000 гривень, запевняючи потерпілу в дійсності її намірів про повернення раніше отриманих у борг грошей. Необхідність надання їй грошей на суму 3000 гривень ОСОБА_10 мотивувала витратами на оформлення довіреності від імені її сина ОСОБА_13 , якою ОСОБА_12 начебто буде уповноважена здійснювати дії щодо продажу дачі в с. Миси Ріпкинського району Чернігівської області, кошти від продажу якої будуть передані ОСОБА_12 на погашення боргу перед нею на суму 27000 гривень, який виник раніше.
Того ж дня ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, завідомо не маючи наміру повернення грошових коштів, повідомивши ОСОБА_12 завідомо неправдиву інформацію щодо мети їх отримання, зловживаючи довірою потерпілої, переконавши її у правдивості сказаного, повторно заволоділа грошима потерпілої ОСОБА_12 на суму 2300 гривень, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на суму 2300 гривень.
Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинених повторно, ОСОБА_10 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації її дій зазначає, що вироку суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного із застосуванням ст. 75 КК України обвинуваченій покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. На думку прокурора суд безпідставно звільнив обвинувачену ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.
Так, призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції не повною мірою врахував кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченої, яка заради власного збагачення неодноразово заволоділа грошима потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , а також ті обставини, що вчиняючи злочин ОСОБА_8 діяла з прямим умислом, повідомляла потерпілим неправдиву інформацію щодо мети отримання грошей.
Прокурор також зазначає, що суд не прийняв до уваги те, що згідно показань потерпілих, після того, як обвинувачена заволоділа їх грошовими коштами, вона намагалася переховуватися, неодноразово змінювала оператори мобільного зв`язку та створювала видимість того, що бажає повернути борг.
Судоми також залишено поза увагою, що сума відшкодованих ОСОБА_14 збитків не є співмірною сумі завданих кримінальним правопорушенням збитків, а також те, що маючи низку не виконаних фінансових зобов`язань обвинувачена відмовилася від права на спадкове майно, що свідчить про її небажання усувати негативні наслідки вчинених нею злочинів.
Враховуючи зазначене, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.1, ч.2 ст. 190 КК України та за сукупністю злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо неї є незаконним, оскільки матеріали кримінального провадження взагалі не містять доказів її вини.
Обвинувачена посилається на те, що в суді вона визнала, що дійсно брала кошти у вказаних у вироку осіб, але згодом їх повернула. Тому, на її думку, ці відносини відносяться до цивільно-правових і на даний час вона лише ОСОБА_9 винна кошти в сумі 8000 грн. В матеріалах справи є ряд сумнівних обставин, яким суд не надав належної оцінки та не врахував, що згідно з ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В зв`язку з цим ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції щодо неї скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора та потерпілу ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу прокурора підтримали та просили її задовольнити, а проти апеляційної скарги обвинуваченої заперечували;

обвинувачену, яка свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, а проти апеляційної скарги прокурора заперечувала;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинувачену з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості та достовірності. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вимоги вказаної норми закону, на думку колегії суддів, дотримані судом першої інстанції при постановленні вироку щодо обвинуваченої ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо того, що суд першої інстанції виніс своє рішення на підставі неповного проведеного судового розгляду кримінального провадження і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки її відносини між потерпілими відносяться до цивільно-правових є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за обставин, наведених у вироку, підтверджуються зібраними у справі доказами, а саме: показами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ; свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даними зафіксованими в листах завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори від 12.06.2014 року, 21.10.2015 року; листі в.о. завідувача Макарівської районної державної нотаріальної контори від 27.10.2015 року; заявах ОСОБА_20 до Макарівської районної державної нотаріальної контори від 28.05.2009 року та Славутицької міської державної нотаріальної контори від 17.10.2012 року; листі Гавронщинського сільського голови Макарівського району від 08.05.2014 року; свідоцтві право на спадщину за заповітом від 20.01.2010 року; рішенні № 142-13/12 від 05.01.2012 року Гавронщинської сільської ради Макарівськогго району; листі в.о. сільського голови с. Гавронщина Макарівського району від 23.11.2015 року; листі сільського голови с. Мар`янівка Макарівського району від 20.11.2015 року; листі Губицького сільського голови Ріпкинського району Чернігівської області від 27.10.2015 року; листі начальника відділу ДРАЦ РС Славутицького міського управління юстиції від 21.11.205 року; списку осіб начальника Макарівського відділення Ірпінського відділу поліції ГУПН в Київській області від 23.11.2015 року; листі начальника ДПІ в м. Славутичі від 23.11.2015 року; листі заст. Директора ПТ «Ломбард «Комод» від 20.11.2015 року; протоколі огляду документа від 19.11.2015 року; протоколі огляду предмета від 03.11.2015 року; постановах слідчого від 03.11.2015 року та 19.11.2015 року та іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження..

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібранні та дослідженні докази в кримінальному провадженні, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчинених інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях та вірно кваліфікував її дії за ч.1 і ч.2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

На думку колегії суддів вирок в цій частині належним чином мотивований.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, обираючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, пенсіонерка, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, одружена, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, має статус евакуйованої із зони відчуження у 1986 році 2 категорії, до адміністративної відповідальності не притягувалася, наявність обставини, що пом`якшує покарання часткове відшкодування завданих потерпілій ОСОБА_12 збитків на суму 400 грн., відсутність обставин, що обтяжують покарання та дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.1 ст. 90 і ч.2 ст. 190 КК України і на підставі ст.. 70 КК України остаточно визначив покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчинених кримінальних правопорушень із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного, та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування вимог ст. 75 КК України відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції при звільненні останньої від відбування покарання з випробуванням дотримався вимог, зазначених у вказаній статті кримінального закону, належним чином обґрунтувавши свій висновок.

Зокрема, судом було взято до уваги обставини та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів невеликої і середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка є особою пенсійного віку, потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС, раніше не судимою, яка до адміністративної відповідальності не притягувалася, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання.

Крім цього, покладення судом на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, сприятиме контролю за її поведінкою в період іспитового строку з метою встановлення факту її виправлення.

Доводи, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме на те, що суд при призначенні покарання обвинуваченій достатньою мірою не врахував кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченої, її прямий умисел на вчинення злочинних діянь, намір переховуватися від відповідальності, неповне відшкодування завданими кримінальними правопорушеннями збитків є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 та не є підставами згідно чинного законодавства, для незастосування до неї ст. 75 КК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Славутицького міського суду Київської області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги прокурора і обвинуваченої - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Славутицького міського суду Київської області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4