справа №619/883/16-к
провадження №1-кп/619/178/16
УХВАЛА
іменем України
23 березня 2016 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
головуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
захисникаОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання по кримінальному провадженню №0001567 про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -

встановив:
26 серпня 2015 року приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись в сел. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, маючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, пішов до приміщення «Навчально-наукового дорадницького центру» відділення Харківської Державної Зооветеринарної академії, де в підсобному приміщенні таємно викрав мобільний телефон «Samsung GT-E1080 w», що належить ОСОБА_6 , після чого з викраденим майном з місця події зник, розпорядившись ним в подальшому на свій розсуд, чим завдав потерпілій, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №329 від 26.08.2015 року, матеріальної шкоди на суму 171 гривню.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Крім того, 26 серпня 2015 року приблизно о 10 год. 40хв. ОСОБА_5 , знаходячись в сел. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області біля головного корпусу ХДЗВА, вирішив відкрито заволодіти чужим майном з кабінету ректора. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, повторно, шляхом вільного доступу зайшов до кабінету ректора, де маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи відкритість своїх подальших противоправних дій, пішов до столу ректора ХДЗВА та взяв без дозволу мобільний телефон «Lenovo А526». Після чого, покинув місце події та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 329 від 26.08.2015 року, матеріальний збиток на суму 1745,00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Факт скоєння ОСОБА_5 зазначених вище суспільно небезпечних діянь повністю підтверджується зібраними та дослідженими і оголошеними у судовому засіданні документами, а саме: протоколами огляду місця події від 26.08.2015 року; показаннями потерпілого ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні; показаннями потерпілої ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні; протоколами огляду предметів від 28.08.2015 року; висновком судово-товарознавчої експертизи №329 від 26.08.2015 року, в ході проведення якої було визначено вартість викраденого майна у потерпілих.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати у відношенні ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру, а саме госпіталізацію до психіатричної установи зі звичайним наглядом.

Захисник у судовому засіданні не заперечував проти клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.506 КПК України якщо характер розладу психічної діяльності чи психічного захворювання особи перешкоджає проведенню процесуальних дій за її участю або участі у судовому засіданні, прокурор, суд мають право прийняти рішення про проведення відповідних процесуальних дій без участі такої особи.

Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у відповідності до ч.1 ст.512 КПК України не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.

З матеріалів провадження вбачається, що звертаючись із клопотанням, прокурор просив його розглянути без участі ОСОБА_5 , мотивував таке клопотання тим, що за станом здоров`я він не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, тому розгляд даного клопотання проводиться без участі ОСОБА_5 .

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши документи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання.
За змістом роз`яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2005 року, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №80 від 28 січня 2016 року ОСОБА_5 на теперішній час має ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі шизофренії параноїчної. За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 знаходився в стані вищевказаного психічного захворювання, не міг усвідомлювати дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 на теперішній час потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним наглядом.

З урахуванням наведеного у відповідності до вимог ст.503 КПК України органом досудового розслідування було змінено порядок розслідування та до суду було направлено клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно п.1 ч.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб,суд може застосувати госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Як роз`яснено в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Частинами 3 та 4 ст.503 КПК України передбачено, що кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинення дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Виходячи наведене та вимоги ст.513 КПК України, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, тому до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Можливість примусової госпіталізації особи передбачена і «Принципами захисту психічно хворих осіб та поліпшення психіатричної допомоги», затверджених Генеральною Асамблеєю ООН (резолюція 46/119 від 17 грудня 1991 року).

Керуючись ст. ст. 512, 513 КПК України, суд -

постановив:
Застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1