Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 04 травня 2016 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) від 30 березня 2016 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам п. 4 ч. 2, частин 5, 6 ст. 427 КПК та надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
У межах наданого строку засуджена повторно звернулась з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі ВССУ, в повному обсязі не усунула.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
Однак, засуджена залишила поза увагою наведені положення процесуального закону та подала до суду касаційну скаргу, в якій, як і попереднього разу, не навела належного обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень, як того вимагають положення процесуального закону.

Натомість засуджена, посилаючись на істотні порушення процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування вироку та ухвали щодо неї, знову дає свій аналіз та викладає свої міркування щодо фактичних обставин кримінального провадження та вказує на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

До того ж, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена, як і попереднього разу, фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її дали суди першої чи апеляційної інстанцій, що з огляду на наведені положення процесуального закону не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Таким чином, засудженою не були виконанні вимоги попередньої ухвали, а тому її касаційна скарга підлягає поверненню.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Повернути засудженій ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року щодо неї з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3