Ухвала
іменем україни

06 липня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючої ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року.

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції ЗУ від 05 квітня 2001 року), ч. 4 ст. 364 КК України (в редакції ЗУ від 05 квітня 2001 року), ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, на три роки.

На підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки й покладено на неї обов`язки згідно з пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

За ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції ЗУ від 05 квітня 2001 року) ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на підставі п. 2 ст. 49 і ч. 4 ст. 74 КК України її звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цей вирок районного суду ОСОБА_7 було оскаржено до Апеляційного суду Закарпатської області.

Ухвалою зазначеного апеляційного суду від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 було залишено без руху із зазначенням її недоліків та надано десятиденний строк на їх усунення для повторного звернення.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 повернуто заявникові, оскільки, на думку суду, вказані недоліки нею не були усунуті у повному обсязі.

У касаційній скарзі та доповненні до неї ОСОБА_7 просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд безпідставно повернув її апеляційну скаргу, в якій вона вказала усі порушення кримінального та кримінального процесуального законодавства, допущені районним судом при постановленні вироку. Зазначає, що, повертаючи її апеляційну скаргу, апеляційний суд перешкодив її законному праву на перегляд судових рішень й обмежив доступу до правосуддя. Вважає, що апеляційна скарга та її прохальна частини узгоджуються з вимогами ст. 407 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника на підтримку касаційної скарги засудженої з підстав, викладених у ній, заперечення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено, в тому числі, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також викладено конкретне прохання, сформульоване з урахуванням того, яке рішення апеляційний суд вправі ухвалити.

Аналіз первинної апеляційної скарги ОСОБА_7 свідчить про таке. Оспорюючи правильність ухваленого стосовно неї обвинувального вироку, засуджена стверджувала, що досудове та судове слідство було неповним, однобічним, а її винуватість ґрунтується лише на показаннях засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , що не підтверджені будь-якими об`єктивними доказами. При цьому, на думку ОСОБА_7 , суд такі їхні показання належним чином не перевірив, і, керуючись тільки їхніми показаннями, дійшов безпідставного висновку, що інкриміновані злочини вони (засуджені) вчинили в складі організованої групи, де засуджена виконувала роль організатора. Також наголошувала на тому, що суд у вироку належним чином не обґрунтував, чому він приймає показання згаданих осіб, а її показання щодо непричетності до злочинів відхиляє. Вважала недостатньо дослідженими її повноваження як керівника відділення Приватбанку. У апеляційній скарзі засудженою ставилось під сумнів взагалі існування організованої злочинної групи за її участю ще й у якості організатора, а висновки суду про наведене не містять конкретних обґрунтувань. ОСОБА_7 зазначала й про те, що викладені у вироку показання свідків стосовно причетності її до інкримінованих злочинів не відповідають тим, які вони давали в судовому засіданні. Вказувала на те, що суд, кваліфікуючи її дії за ч. 4 ст. 190 КК України, не визначив суму заподіяних банку збитків. Крім того, звертала увагу на невиконання судом вказівок апеляційного суду, викладених в ухвалі від 06 грудня 2012 року. З урахуванням наведеного просила ухвалений стосовно неї вирок суду першої інстанції скасувати і провадження закрити за відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України.

Ухвалою судді апеляційного суду від 14 січня 2016 року встановлено, що подана ОСОБА_7 апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 396 КПК України. Цю скаргу визнано неконкретною і зобов`язано засуджену усунути недоліки, зокрема: конкретизувати, у чому полягають істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при ухваленні стосовно неї вироку, перелічити конкретні докази, яким суд не дав оцінки, зазначити, які саме вимоги ухвали апеляційного суду від 06 грудня 2012 року судом першої інстанції не виконані, які саме документи, що регламентують її діяльність як посадової особи, судом досліджено не було, не наведено конкретно, які саме докази вона вважає недопустимими, не зазначено, за яких підстав на її вимогу має бути закрито кримінальне провадження. Крім того, зазначалося, що до апеляційної скарги засудженою не було надано її копій у кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження.

На виконання вимог цієї ухвали ОСОБА_7 у встановлений термін звернулася з повторною апеляційною скаргою, у якій вона, на думку колегії суддів, усунула зазначені в ухвалі судді недоліки, конкретизувала свої вимоги щодо ухваленого стосовно неї вироку (просила його скасувати і провадження за всіма епізодами обвинувачення закрити за відсутністю в її діях складу злочину), навела відповідні обґрунтування щодо викладених в ухвалі судді апеляційного суду зауважень по первинній апеляційній скарзі. Крім того, засудженою до апеляційної скарги долучено й належну їх кількість.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд формально поставився до змісту повторної апеляційної скарги засудженої на предмет її відповідності вимогам ст. 396 КПК України, і посилання на те, що ця апеляційна скарга майже ідентична з її первинним змістом, вважає неспроможними, оскільки законом не передбачено, щоб повторна апеляційна скарга мала бути іншою за змістом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_7 ухвалена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, керуючись статтями 424, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року про повернення її апеляційної скарги скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2