АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/146/16 Справа № 712/2413/16-к Категорія: ст. 508 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року, якою застосований запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до психіатричного закладу КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради строком на 60 (шістдесят) діб, відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, тимчасово не працює, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и л а :
Старший слідчий Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_12 звернуся до Соснівського районного суду м. Черкаси з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, відносно ОСОБА_11 .

Клопотання мотивує тим, що 01 грудня 2015 року приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_11 , знаходячись в приміщенні кабінету № 33 прокуратури м. Черкаси Черкаської області, розташованої по вул. Б. Хмельницького, 60 в м. Черкаси, погрожував насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за наступних обставин. Так, у вказаний час, ОСОБА_11 прийшов у кабінет № 33 до прокурора прокуратури м. Черкаси юриста 3 класу ОСОБА_10 , на розгляді у якої перебували його звернення, та, будучи незадоволеним результатами їх перевірки, почав поводити себе агресивно і висловив погрозу вчинення насильницьких дій на адресу останньої, у зв`язку з виконанням нею службових обов`язків, а саме погрожував заподіяти тілесні ушкодження, використовуючи металевий предмет для нанесення ударів по голові.

Наступного дня 02 грудня 2015 року близько 14 год. 15 хв. ОСОБА_11 , знаходячись в кабінеті № 33 прокуратури м. Черкаси Черкаської області, після ознайомлення з матеріалами наглядового провадження за його зверненнями, повторив погрозу насильством на адресу прокурора прокуратури м. Черкаси юриста 3 класу ОСОБА_10 , яка сприймала її реально.

Крім того зазначає, що вина ОСОБА_11 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: 1) даними протоколу допиту потерпілої ОСОБА_10 ; 2) даними протоколу допиту свідка ОСОБА_13 ; 3) даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 ; 4) даними протоколу допиту свідка ОСОБА_15 : 5) даними протоколу допиту свідка ОСОБА_16 .

03 березня 2016 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, а саме погрози насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В ході досудового розслідування, згідно з повідомленням КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» № 31/01-37/1 від 16 січня 2016 року встановлено, що ОСОБА_11 страждає на шизоафективний розлад, афективно-маячний синдром.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 листопада 2012 року постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченому, ч. 1 с. 259 КК України, до останнього були застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Згідно з актом судово-психіатричної експертизи № 582 від 20 вересня 2012 року на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій, та на той час ОСОБА_11 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдної форми з епізодичним перебігом, афективно-маячними розладами і стабільним дефектом, проявами неадекватно підвищеного афекту, схильністю до хворобливих інтерпретацій, негативними особистісними змінами та розладами критичних функцій, що може призвести до вчинення ним суспільно-небезпечних дій. Вказане психічне захворювання позбавляло ОСОБА_11 на той період часу здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, унеможливлювало його подальшу участь у слідчих діях та судовому процесі. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_11 потребував застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Таким чином, досудовим розслідуванням, згідно п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України, встановлена наявність достатніх підстав вважати, що на час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_11 мав розлади психічної діяльності, що передбачає здійснення кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року задоволено зазначене клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до психіатричного закладу КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради строком на 60 (шістдесят) діб.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_11 вчинив суспільно небезпечне діяння середньої тяжкості, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, за своїм психічним станом може становити суспільну небезпеку, а запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, в зв`язку з чим та даних матеріалів кримінального провадження є необхідність поміщення підозрюваного до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_11 подав скаргу, у якій висловлює свою категоричну незгоду з обґрунтованістю висунутої йому підозри щодо погрози працівникові правоохоронного органу, мотивуючи це тим, що дійсно він був в кінці жовтня 2015 року в кабінеті прокурора ОСОБА_10 з приводу його заяв на ім`я прокурора м. Черкаси, відповіді на які не отримував. Виходячи з кабінету ОСОБА_10 , зазначає апелянт, він сказав їй: «До зустрічі в темному провулку», маючи на увазі необхідність вручити там прокурору флешку з важливими матеріалами. При цьому про будь-які погрози фізичною розправою з його боку мова не йшла. У своїй скарзі апелянт не висловлює конкретних апеляційних вимог, однак із її загального змісту зрозуміло, що він не погоджується не лише з обґрунтованістю висунутої йому підозри, але й із застосованим до нього запобіжним заходом. Тому колегія суддів вбачає необхідним на підставі його скарги перевірити законність указаної вище ухвали слідчого судді, виходячи з принципу необхідності забезпечення особі доступу до правосуддя в контексті права людини на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 ЄКПЛ.

У судовому засіданні ОСОБА_11 був відсутнім. Було з`ясовано, що на виконання ухвали слідчого судді він вже перебуває у відповідному лікувальному закладі. Він був належно повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції шляхом направлення відповідного листа на адресу керівництва Черкаської обласної психіатричної лікарні, на якому він розписався про своє повідомлення. Вказане було здійснено судом, виходячи з презумпції психічного здоров`я особи, якщо не доведено інше. На цьому неодноразово наголошував і ЄСПЛ у своїх рішеннях.

За згодою учасників судового провадження колегія суддів вирішила можливим розглянути скаргу апелянта без його участі, виходячи з презумпції підтримання апелянтом своїх вимог.

Захисник підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_11 , вказавши, що її позиція як захисника не може бути іншою.

Законний представник (донька) апелянта вказала, що її батько дійсно є хворим, й вона сама боїться його, оскільки він може поводити себе агресивно. Підтвердила, що до нього у 2012 році застосовувалися примусові заходи медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. Там він пробув пів року, й потім було визнано недоцільним подальше застосування цих заходів. Не мала істотних заперечень щодо ухвали слідчого судді.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив її відхилити та залишити ухвалу слідчого судді без змін. Вказав, що ухвала слідчого судді є обґрунтованою.

Потерпіла підтримала позицію прокурора, вбачаючи, що ОСОБА_11 має знаходитися в психіатричній лікарні.

Заслухавши доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно ч. 1 ст. 506 КПК України особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Відповідно до вимог ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд, до якого прибув або доставлений підозрюваний, обвинувачений для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, зобов`язаний роз`яснити його права: мати захисника; знати суть та підстави підозри або обвинувачення; знати підстави його затримання; відмовитися давати пояснення, показання з приводу підозри або обвинувачення; давати пояснення щодо будь-яких обставин його затримання та тримання під вартою; досліджувати речові докази, документи, показання, на які посилається прокурор, та надавати речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора; заявляти клопотання про виклик і допит свідків, показання яких можуть мати значення для вирішення питань цього розгляду.

Колегія суддів вбачає, що зазначені вище вимоги слідчий суддя у повному обсязі не дотримався та прийшов до передчасного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді поміщення ОСОБА_11 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Зі змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що підозрюваний ОСОБА_11 у судовому засіданні участі не брав. При цьому в матеріалах провадження відсутні дані про його належне повідомлення про дату, час та місце судового засідання 14 березня 2016 року, що є обов`язковим, враховуючи принцип презумпції психічного здоров`я особи.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 506 КПК України, зокрема, якщо характер розладу психічної діяльності чи психічного захворювання особи перешкоджає участі у судовому засіданні суд має право прийняти рішення про проведення відповідних процесуальних дій без участі такої особи.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» (далі - постанова) зазначено, що метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК. Враховуючи те, що досягнення цієї мети пов`язане одночасно з комплексом заходів соціальної реабілітації та з медикаментозним й іншим медичним впливом на здоров`я осіб, до здійснення якого зобов`язують судові рішення, суди повинні суворо додержувати вимоги законодавства, що регулює застосування примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, підвищувати рівень судового розгляду справ зазначеної категорії, забезпечувати постановлення законних і обґрунтованих судових рішень.

Згідно п. 10 зазначеної постанови суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні захисника та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру (за винятком випадків, коли цьому перешкоджає характер її захворювання), або ж отримувати письмову відмову в разі її небажання бути присутньою.

Як вбачається з матеріалів провадження вмотивованого рішення щодо проведення судового засідання без участі ОСОБА_11 слідчим суддею прийнято не було.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно п. 4 постанови пленуму судам слід мати на увазі, що до набрання законної сили судовим рішенням про неосудність особи і застосування до неї примусових заходів медичного характеру вона не обмежується в правах, якими наділена згідно з Конституцією і законами України.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

З огляду на що, колегія суддів критично оцінює посилання слідчого на акт судового психіатричної експертизи № 582 від 20 вересня 2012 року, згідно якого на той час ОСОБА_11 потребував застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Колегія суддів вбачає, що слідчий суддя не мав достатніх підстав визнати вказаний висновок експертизи належним у даному кримінальному провадженні, оскільки, по-перше, він був здобутий в рамках іншого кримінального провадження, а, по-друге, він є надто давнім для того, щоб з його даних можна було робити обґрунтовані висновки про наявність чи відсутність у особи певного психічного захворювання. Крім цього, після застосування до апелянта кілька років тому примусових заходів медичного характеру на підставі вказаного вище акту експертизи, він був визнаним таким, що не потребує їх подальшого застосування, внаслідок чого й не перебував досить тривалий час м межах психіатричної установи.

Крім цього, колегія суддів не може визнати достатньо вмотивованим посилання слідчого судді й на дані повідомленням КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» № 31/01-37/1 від 16 січня 2016 року про те, що ОСОБА_11 страждає на шизоафективний розлад, афективно-маячний синдром. В ній також немає даних про час чи період захворювання ОСОБА_11 .

Тому колегія суддів приходить до висновку, що питанню про обрання особі запобіжного заходу в порядку ст. 508 КПК України мало обов`язково передувати вирішення питання про призначення і проведення щодо ОСОБА_11 відповідної судово-психіатричної експертизи в рамках цього кримінального провадження, висновки якої стосувалися б його психічного стану на час вчинення діянь за змістом його підозри й на даний час.

Відсутність висновків належної експертизи унеможливлює задоволення клопотання слідчого про застосування указаного вище запобіжного заходу.

Тому, керуючись ст.ст. 193, 404, 407, 422, 503, 506, 508 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року, якою застосований запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до психіатричного закладу КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради строком на 60 (шістдесят) діб відносно ОСОБА_11 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання старшого слідчого Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, відносно ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Копію ухвали негайно направити до КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :