АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/3286/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/561/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 153,
ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 301 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар судового засідання: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відео конференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001189, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 15.03.2016 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Узбекистану, не працюючого, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановила:
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до громадських робіт строком на 100 годин, за ч. 2 ст. 146 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з відбуванням покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення та перебування його у СІЗО під час розгляду даного кримінального провадження з 27.07.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення та один день тримання у СІЗО відповідає двом дням позбавлення волі, всього 466 днів. За ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 301 КК України виправдано у зв`язку з не доведенням винуватості у вчиненні зазначених злочинів. Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набранням вироком законної сили залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати та речові докази. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 13.04.2016 року уточнено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 за вищезазначеним вироком. Розраховано строк відбуття покарання ОСОБА_7 з дати затримання, а саме з 24.07.2015 року включно. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення та перебування його у СІЗО під час розгляду даного кримінального провадження в період з 24.07.2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення та один день тримання у СІЗО відповідає двом дням позбавлення волі, що становить 472 дня на момент оголошення рішення.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 24.06.2015 року близько 21 години, в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті виниклої сварки, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в обличчя, та три удари лобом в обличчя, чим завдав легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на повіках правого ока, в області лоба, правого скулового бугра та щоки, на лівій щоці, саден на правій та лівій щоці на фоні крововиливів, та крововиливу на лівій стопі.

Також ОСОБА_7 22.07.2015 року близько 00 год. 20 хв., перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_9 в домоволодінні АДРЕСА_2 , викрав останню та в подальшому позбавив її волі. Так, виконуючи власний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , він використовуючи значну перевагу у фізичній силі та принесений з собою ніж, що не є зброєю, шляхом погроз застосувати насилля відносно ОСОБА_11 і умисного нанесення удару кулаком руки та нанесення ножового поранення ОСОБА_12 , заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, подавив їх супротив власним незаконним діям та змусив цим насиллям покинути зазначене домоволодіння. Після цього, ОСОБА_7 для залякування та усунення можливості самостійно вчиняти дійовий супротив, знов використовуючи значну перевагу у фізичній силі, утримував за руки ОСОБА_9 , проти її волі, розірвав верхній одяг на неї, демонстрував ніж, як предмет яким в разі непокори він завдасть їй або її рідним значних тілесних ушкоджень. З урахуванням попередніх дій ОСОБА_7 щодо осіб, що намагались зупинити його, нічний час, знаходження один на один, погрози ОСОБА_9 сприйняті як реальні. В неї сформувалась стійка думка, що в разі не виконання будь якої вимоги ОСОБА_7 , він відразу виконає погрози. Це повністю паралізувало її волю на тривалий час, змусивши підкорятись будь яким його наказам. Продовжуючи висловлювати погрози, з метою позбавлення волі, ОСОБА_7 наказав потерпілій приховувати від оточуючих його злочинну поведінку, пройти з ним пішки до автозаправної станції «Шелл» в м. Генічеськ, по вул. Леніна, звідки на автомобілі таксі ВАЗ 21099 під керуванням ОСОБА_13 перевіз її до місця свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходячись поруч, утримував ОСОБА_9 в домоволодінні та на території, що прилягає, позбавивши її волі, не даючи можливості вільно пересуватись та залишити за власним бажанням вказане ним місце, до близько 13 години 23.07.2015 року. А після цього, продовжуючи злочинну діяльність, та продовжуючи позбавляти волі ОСОБА_9 , заборонивши їй вільно пересуватись, наказав їй їхати до відділу міліції в м. Генічеськ Херсонської області, де повідомити правоохоронні органи про відсутність злочину у власних діях, при цьому продовжуючи позбавляти її волі, з метою збереження повного контролю над діями потерпілої, попросив родичку ОСОБА_14 супроводити її, що вона і зробила, при цьому не усвідомлюючи про злочинність діяння ОСОБА_7 . В подальшому, останній усвідомлюючи, що ОСОБА_9 перебуває під його контролем, та не переміщується без його дозволу, перебуваючи з нею на вул. Азовській в м. Генічеськ висунув їй наступну вимогу пройти у бік вул. Кірова і не користуватись засобами мобільного зв`язку, та почувши від потерпілої незгоду, знов застосував до неї насильство і зі значною фізичною силою утримуючи руками став насильно переміщати її у зазначеному ним напрямку до 13 год. 50 хв. 24.07.2015 року, коли його дії були припинені працівниками Генічеського РВ УМВС, що здійснили його затримання.

Також у відповідності до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 08.07.2015 року близько 19 год. 30 хв., перебуваючи разом з ОСОБА_9 поруч з вул. Слободка в м. Генічеськ Херсонської області між будівлею № 1 та залізничним мостом через протоку Тонку, з метою задоволення статевої пристрасті, та в зв`язку з відмовою останньої вступити з ним до статевого акту добровільно, щоб усунути її протидію, став висловлювати погрози застосувати фізичне насилля відносно ОСОБА_9 та відносно її рідних. Оскільки раніше ОСОБА_7 неодноразово застосовував аналогічне насилля, був значно фізично сильнішим за ОСОБА_9 і будь кого з членів її сім`ї, крім того, оскільки вони обидва знаходились в безлюдному місці в пізній час доби, висловлені погрози сприйняті останньою як реальна загроза власному здоров`ю або життю, аналогічно і її близьким, і таким чином ОСОБА_7 залякав потерпілу, паралізувавши її волю. За таких умов, будучі впевненою, що в разі її відмови виконати вимоги ОСОБА_7 , він негайно реалізує всі висловлені погрози, ОСОБА_15 задовольнила не природним способом статеву пристрасть ґвалтівника.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 08.07.2015 року, близько 19 год. 30 хв., перебуваючи поруч з вул. Слободка в м. Генічеськ Херсонської області між будівлею № 1 та залізничним мостом через протоку Тонку, діючи всупереч моральним засадам суспільства в частині заборони поширення серед населення вульгарно-натуралістичних, цинічних, способів демонстрації статевих актів, з метою подальшого розповсюдження, під час вчинення злочину відносно ОСОБА_9 , насильницького задоволення статевої пристрасті не природним способом, зафіксував цю подію за допомогою відеокамери власного мобільного телефону, створивши відео файл з відеозаписом порнографічного характеру з назвою: « ОСОБА_16 », який став зберігати для подальшого розповсюдження. Продовжуючи злочинний замисел, ОСОБА_7 перебуваючи у невстановленому місці, 09.07.2015 року близько 19 години, умисно, використовуючи послуги з передачі мультимедійних повідомлень приватного акціонерного товариства «МТС Україна», з номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , не отримуючи винагороди надіслав відеофайл «Аr13», з відеозаписом порнографічного характеру, власнику мобільного номеру НОМЕР_2 ОСОБА_17 , що надало останній можливість повного доступу та використання змісту відеофайлу порнографічного характеру, який було вилучено під час огляду 09.07.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині засудження за ч. 2 ст. 146 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувачений свою вину за ч. 2 ст. 146 КК України не визнав. Умислу на незаконне викрадення, позбавлення волі способом небезпечним для життя та здоров`я не мав, оскільки він проживав з потерпілою до його затримання близько 7 років у цивільному шлюбі, від якого у них є спільний син, про що не заперечує сама ОСОБА_9 . Суд обґрунтував обвинувальний вирок за ч. 2 ст. 146 КК України на припущеннях, поясненнях лише потерпілої, її матері та свідка ОСОБА_17 , які перебувають в особистих неприязних відносинах з ОСОБА_7 . Натомість свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не підтвердили будь-якого насильства з боку ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_9 . Вважає, що потерпіла ОСОБА_9 мала реальну можливість неодноразово покликати на допомогу, але цього не зробила. Крім того про те, що потерпіла ОСОБА_9 дає неправдиві показання свідчить протокол одночасного допиту осіб від 24.07.2015 року, відповідно до якого вона пояснила, що її фактично ніхто не викрадав та не позбавляв волі. Суд безпідставно не взяв до уваги та не надав юридичної оцінки показанням свідка ОСОБА_20 та оголошеному в судовому засіданні протоколу одночасного допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від 24.07.2015 року, які доводять відсутність в діянні ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Крім того, суд безпідставно не прийняв до уваги позитивну характеристику на обвинуваченого і призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, має малолітнього сина, родину та постійне місце проживання.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок визнавши його винним та призначивши йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт строком на 100 годин, за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 153 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 301 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з відбуванням покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при оцінці доказів суд дійшов висновків, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Як свідчать пояснення свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 . 08.07.2015 року ОСОБА_7 із застосуванням фізичної сили, погроз доставив потерпілу на окраїну м. Генічеська в безлюдне місце, зґвалтував, 22.07.2015 року реалізував погрози, застосував насильство до потерпілої та її рідних. Зазначені пояснення свідків та потерпілої послідовні, повністю збігаються з іншими дослідженими доказами, таким чином повністю підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153 КК України та ч. 2 ст. 301 КК України. Крім того, при аналізі доказів у сукупності за зазначеними епізодами суд взагалі не врахував пояснення ОСОБА_23 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, прокурора, яка просила відхилити апеляційні вимоги сторони захисту, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 125 КК України та засудження його за цією нормою кримінального закону до 100 годин громадських робіт в апеляційних скаргах не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані вірно.

Що стосується виправдання ОСОБА_7 за ст. 153 ч. 1 КК України, колегія суддів погоджується з тим, що показання потерпілої про насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства належними та допустимим доказами не підтверджені.
Так, свідок ОСОБА_17 показала, що знає про цей випадок зі слів ОСОБА_9 .

Очевидці вказаної події відсутні.

Таким чином показання обвинуваченого про невинуватість у вчиненні вказаного злочину належними та допустимими доказами не спростовані.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 153 ч. 1 КК України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 за ст. 301 ч. 1 КК України, виходячи з наступного.

Так, виготовлення продукції порнографічного характеру полягає як в безпосередньому створенні, так і в копіюванні, іншому відтворенні творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру.
Під зберіганням продукції порнографічного характеру потрібно розуміти будьякі умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, у володінні винного (він може тримати їх при собі, в будьякому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, настає незалежно від його тривалості.
Розповсюдження творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, більш широке за змістом поняття, воно включає як збут предметів злочину, передбачених ст. 301, так і забезпечення платного або безоплатного ознайомлення (поширення) з ними якомога більшої кількості осіб (шляхом демонстрації кінофільму, безплатного або за символічну плату роздавання книжок або плакатів, іншої друкованої продукції тощо.
Стороною обвинувачення не зібрано доказів, які б підтверджували факт виготовлення, зберігання та розповсюдження ОСОБА_7 відеопродукції порнографічного характеру.
Так, під час затримання у ОСОБА_7 вилучено та оглянуто два мобільні «Нокіа» та «Самсунг» (том 2 а.п. 13).
В обвинувальному акті, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 за вказаним епізодом взагалі не зазначено з якого саме мобільного телефону ОСОБА_7 зняв (тобто виготовив) та відправив за допомогою мультимедійного повідомлення (тобто розповсюдив) відео порнографічного характеру.
Показання свідка ОСОБА_17 про те, що нібито на відео файлі, який вона отримала був зображений ОСОБА_7 суперечать відео зображенню, оглянутому судом першої інстанції, яке долучено до матеріалів справи, з якого неможливо впізнати особу чоловіка. Те, що ОСОБА_17 нібито впізнала на відео голос ОСОБА_7 не може бути прийнято до уваги як достовірний доказ на підтвердження цього факту, оскільки відповідна фоноскопічна експертиза не проводилась, а вказаний факт ОСОБА_7 оспорює.
Отримання свідком ОСОБА_17 мультимедійного повідомлення порнографічного характеру з № не доводить, що саме обвинуваченим відправлено таке повідомлення, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 користувався цим номером, при цьому жодному з вилучених в нього під час затримання телефонів № НОМЕР_3 , з якого ОСОБА_17 отримала відео файл не належить.
Таким чином, апеляційні вимоги прокурора про засудження ОСОБА_7 за ст. 153 ч.1, 301 ч. 1 КК України задоволенню не підлягають.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги захисника про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України колегія суддів визнає також безпідставними, виходячи з наступного.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 146 КК виражається у таємному або відкритому викраденні людини, тобто у вилученні проти її волі з місця перебування (проживання, роботи, навчання, відпочинку та ін.) та переміщення в інше місце, визначене викрадачем, де особа утримується в неволі.
Незаконне позбавлення волі може виражатися у вчиненні дій, які полягають в реальному позбавленні або обмеженні особистої волі потерпілого, не пов`язаному з його викраденням. Потерпіла особа незаконно, в примусовому порядку, поза її волею утримується в тому місці, де вона сама до цього добровільно знаходилася, особу позбавляють можливості пересуватись за власним розсудом.
Певну складність представляють випадки, коли потерпілого не ізолюють, і він нібито не позбавлений можливості пересування на власний розсуд, однак не робить цього через висловлені йому погрози вбивством, заподіянням шкоди здоров`ю. Таку заборону також слід вважати незаконним позбавленням волі.
Злочин вважається закінченим з моменту фактичного вилучення особи та початку її примусового утримання. Час, протягом якого утримується особа конкретний термін перебування потерпілого в такому стані - значення не має.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК, характеризується прямим умислом: винний усвідомлює незаконність своїх діянь як викрадення людини чи протиправного позбавлення її волі і бажає їх вчинити.
Незаконне позбавлення волі чи викрадення людини способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого є оціночною ознакою, наявність чи відсутність якої має визначатися судом з урахуванням конкретного строку, протягом якого особа була позбавлена волі, місця, де вона трималась, способу її утримання, інших конкретних обставин справи та особи потерпілого.
В переважних випадках незаконне позбавлення волі чи викрадення людини способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого означає дії, які реально створювали небезпеку настання смерті потерпілого, загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю.
Під час допиту в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 показала, що 22.07.2015 року перебувала вдома, у своєї матері, де жила після припинення шлюбних стосунків із ОСОБА_7 . Близько 00.00 годин до них із ножем увірвався ОСОБА_7 , виламав двері, почав звинувачувати її у зраді, порвав на неї одяг, вдарив її малолітнього брата ногою, а її схопив за руку та потягнув з двору. Мати намагалась перешкодити в цьому, однак він ножем поранив їй обличчя. Мати побігла по допомогу, а ОСОБА_7 , приставивши до серця потерпілої ножа, потягнув її з будинку через кладовище, при цьому при будь-якій чималій загрозі бути побаченими, ховався в темне місце, примушував ховатися і її, при цьому тримав у серця ножа, погрожував зарізати, якщо вона заплаче або подасть якісь звуки. Вона була дуже налякана, тому йшла з ним. В продуктовому магазині ОСОБА_7 купив собі пива, вони пробули там декілька хвилин, потім перейшли дорогу і близько 2 годин просиділи там, потім ОСОБА_7 викликав таксі, на якому привіз її до будинку своєї матері в смт. Новоолексіївка. Вона відразу розповіла свекрусі та сестрі ОСОБА_7 , що той її викрав, на що вони злякались. Сестра винесла з дому продукти, одіяла, плед. ОСОБА_7 взяв ці речі та повів її (потерпілу) до комишів за будинком і протримав там протягом доби, знаходився разом з нею. Поки вони ховались у комишах, приїздили працівники міліції і питали про ОСОБА_24 , рідні сказали, що ОСОБА_24 не появлявся у них більше доби. Наступного ранку він наказав їхати в міліцію, сказати, що він її не викрадав, при цьому сестра ОСОБА_24 поїхала з нею для контролю. В міліції, коли її саму завели в окремий кабінет, відразу ж розповіла про те, що ОСОБА_7 її викрав.
Вказані показання потерпілої, колегія суддів вважає правдивими та достовірними, такими, що узгоджуються з іншими доказами.
Так, свідок ОСОБА_12 підтвердила, що 22.07.2015 року опівночі до їх будинку з ножем увірвався ОСОБА_7 , полоснув її ножем по обличчю, вдарив її молодшого малолітнього сина, шукав її доньку ОСОБА_25 , розмахував ножем, порізав ножем речі, що потрапили йому на очі. Вона злякалась та побігла по допомогу, а коли повернулась доньки не було.Вона відразу ж звернулась до міліції, разом бігали по вулицях, шукали ОСОБА_26 , однак не знайшли. Згодом донька повернулась і розповіла, що ОСОБА_7 насильно увіз її до своїх родичів, ховав у комишах, залякував, погрожував ножем, казав, що вб`є.

Свідок ОСОБА_17 показала, що 22.07.2015 року їй подзвонив син ОСОБА_27 та повідомив, що до будинку ОСОБА_12 , прийшов ОСОБА_7 , вирвав двері, кудись потягнув роздягнену ОСОБА_25 .

Протоколом огляду місця події від 22.07.2015 року зафіксовано пошкодження вхідних дверей будинку, в якому проживала потерпіла, порушення обстановки, виявлено речі, які було порізано ОСОБА_7 , розламану навпіл швабру (том 2 а.п. 20-27).
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз у потерпілої ОСОБА_9 та її матері ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитись від клинка ножа 22.07.2015 року, тому показання потерпілої та свідка про наявність у ОСОБА_7 ножа та застосування ним погроз за його допомогою, колегія суддів вважає правдивими та достовірними, такими, що узгоджуються з іншими доказами (том 2 а.с. 28-29).
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що вказаний ніж органом досудового розслідування не знайдений не спростовують і не ставлять під сумнів достовірність показань свідка ОСОБА_12 та потерпілої, які є послідовними та узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз.
Враховуючи, що ОСОБА_7 незаконно позбавив волі ОСОБА_9 із заподіянням їй тілесних ушкоджень, погрозою вбивством та із застосуванням ножа, його дії правильно кваліфіковані судом як незаконне викрадення людини за кваліфікуючою ознакою - вчинене способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за ч. 2 ст. 146 КК України.
Сам факт проживання обвинуваченого з потерпілою до його затримання близько 7 років у цивільному шлюбі, від якого у них є спільний син, на що вказує в апеляційній скарзі захисник не виключає злочинність діяння ОСОБА_7 , адже свобода, особиста недоторканість, життя і здоров`я члена сім`ї обвинуваченого так само перебувають під охороною держави від суспільно небезпечних посягань, як і свобода, особиста недоторканість, життя та здоров`я сторонньої людини.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказів показань ОСОБА_12 та ОСОБА_17 через родинні та дружні стосунки з потерпілою є безпідставними, оскільки ОСОБА_12 була безпосереднім очевидцем події, і її показання узгоджуються з іншими доказами, зокрема показаннями потерпілої, висновками судово-медичних експертиз, протоколом огляду місця події.

Показання свідка ОСОБА_17 , яка не була очевидцем події характеризують лише особу обвинуваченого як агресивної, неврівноваженої людини, яка жорстоко поводилась з дружиною, що підтверджено також показаннями ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , матеріалам кримінальних проваджень, наявних у справі (том 2 а.п. 59, 61, 62, 64, 67, 69), тому ці показання також є належним та допустимим доказом у справі.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , якими, на думку апелянта, спростовується обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 146 ч. 2 КК України, колегія суддів визнає безпідставним, виходячи з наступного.

Так, свідок ОСОБА_13 підтвердив той факт, що у ніч з 22.07.2015 року підвозив на таксі до смт. Новоолексіївка хлопця та дівчину, поведінка яких була звичайною.

Ці показання не суперечать показанням потерпілої про те, що вона мовчки слідувала за ОСОБА_7 , оскільки боялась за своє життя через погрози вбивством та приставляння ножа.

Свідок ОСОБА_18 лише підтвердив факт виклику ОСОБА_7 таксі з приміщення станції заправки. Будь-які обставини з приводу взаємовідносин обвинуваченого з потерпілою, свідку не відомі.

Свідок ОСОБА_20 взагалі не був очевидцем події, що відбувалась, тому цими показаннями обвинувачення жодним чином не спростовується.

До показань свідка ОСОБА_28 слід поставитись критично, оскільки вона є матір`ю обвинуваченого, тому заінтересована у дачі показань на його користь.

Посилання захисника на протокол одночасного допиту осіб від 24.07.2015 року (том 2 а.п. 36-39), як на доказ непослідовності показань потерпілої та невинуватості ОСОБА_7 , колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки зі змісту вказаного протоколу навпаки вбачається, що потерпіла послідовно розповіла про те, що ОСОБА_7 22.07.2015 року вночі увірвався до будинку її матері, вдарив ногою брата, порізав матері вухо, штовхнув її спиною до вікна, порізав на ній речі, при цьому вирвав двері, які були зачинені на крюк та підперті шваброю, в руках ОСОБА_7 тримав ніж, махав перед її обличчям, кричав, що заріже та виріже внутрішності, змусив піти з ним з будинку. Коли йшли по вулицям, та проїжджали машини, вони ховались, ОСОБА_7 по мірі руху приставляв ніж до її горла та серця та обіцяв вбити, зайшов до магазину на декілька секунд, наказавши чекати та погрожуючи вбивством. Потім викликав таксі та відвіз її до будинку своєї матері, де насильно тримав у комишах, ховав від працівників міліції, які приїхали дізнатися про неї та ОСОБА_7 , при цьому погрожував ножем. Потім наказав їхати до міліції та розповісти, що нібито вона добровільно пішла з ним, в протилежному випадку погрожував знищити (вбити) батька, мати та її саму.
Колегія суддів не вбачає суттєвих розбіжностей в первісних показаннях потерпілої та показаннях, даних в суді, тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині також визнає необґрунтованими.
Таким чином, безпосередньо дослідивши зібрані докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відомості про особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив винному покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України за сукупністю злочинів, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, тому доводи апеляційної скарги захисника про звільнення від відбування покарання з випробуванням з огляду на негативну характеристику обвинуваченого, відсутність розкаяння з приводу вчинених злочинів, зважаючи на тяжкість злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та його характер, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування або зміни вироку колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 15.03.2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Судді:
(підпис) (підпис) (підпис)
______________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно, суддя: ОСОБА_2