Провадження № 1-кп/734/81/16 Справа № 734/1578/16-к
іменем України
24 травня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретареві ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сушівці Білогірського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, курсанта 2 навчальної механізованої роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодшого сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично утримується за адресою: АДРЕСА_2 , гауптвахта відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого: вироком Подільського районного суду м. Києва від 14.07.2009 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки та вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.11.2015 за ч. 3 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
Відповідно до вказаної угоди 30 січня 2015 року молодший сержант ОСОБА_3 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року та в той же день направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №229 від 31 січня 2015 року молодший сержант ОСОБА_3 призначений на посаду курсанта 2 навчальної механізованої роти указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення.
Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодший сержант ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків з військової служби, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та без поважних причин, близько 07 год. 00 хв. 03 грудня 2015 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в умовах особливого періоду і до затримання 26 грудня 2015 року в передбачений законом спосіб в м. Києві патрулем ІНФОРМАЦІЯ_4 та доставлення до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) проводив час на власний розсуд, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Крім того, 15 січня 2016 року близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, не зважаючи на дію в Державі особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повторно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та до затримання 14 квітня 2016 року в передбачений спосіб в м. Києві патрулем ІНФОРМАЦІЯ_4 та доставлення до військової прокуратури Деснянського гарнізону проводив час на власний розсуд, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків з військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до лікувальних закладів, до органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби, не звертався.
Таким чином, ОСОБА_7 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в період з 03 грудня 2015 року по 25 грудня 2015 року включно та в період з 15 січня 2016 року по 13 квітня 2016 року включно, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, яке виразилося в самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно з вказаною угодою обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Також вказаною угодою сторони узгодили покарання у виді 3 років позбавлення волі за злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України. З урахуванням того, що ОСОБА_3 був засуджений 23 листопада 2015 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки та після постановлення вироку вчинив новий злочин, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, сторони узгодили остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 4 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком визнає права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що перелічені в угоді.
Таким чином, судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Прокурором в судовому засіданні заявлене клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 до набрання вироком законної сили, обраного слідчим суддею на підставі ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області 15 квітня 2016 року. ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Таким чином, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили продовжити відносно ОСОБА_3 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті, враховуючи узгоджене сторонами покарання та з метою забезпечення можливості виконання судового рішення.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2015 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , обраного слідчим суддею на підставі ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області 15 квітня 2016 року, продовжити до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання 14 квітня 2016 року, зарахуваши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (один день арешту дорівнює двом дня попереднього ув`язнення).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з обмеженням :

- обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1