Єдиний унікальний номер 227/1283/16-к Номер провадження 11-кп/775/838/2016

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року місто Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Білозерське Донецької області, громадянку України, ученицю НВК «ГімназіяЗОШ І-ІІІ ст. №1» м. Добропілля, не судиму, яка проживає з мамою за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою за ст. 185 ч. 1 КК України та на підставі ст. 105 ч. 1 КК України звільнено від покарання.

В С Т А Н О В И В :

Згідно вироку, 8 лютого 2016 року приблизно о 16.30 годині неповнолітня обвинувачена ОСОБА_6 , знаходячись в жіночій роздягальні, розташованій в приміщенні Палацу культури шахти «Добропільська» ТОВ «ДТЕК Сервіс», розташованого за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Фестивальна, б.21, з метою заволодіння чужим майном із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрала із жіночої сумки неповнолітньої ОСОБА_9 мобільний телефон торгівельної марки Samsung модель GTS5380F, вартістю 475 грн. разом з картою оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 25 грн., на рахунку якої мались грошові кошти 20 грн., та картою пам`яті на 4 ГБ вартістю 95 грн., а всього майна на суму 615 грн., чим спричинила матеріальну шкоду у вказаному розмірі ОСОБА_10 .

З таким вироком не погодився прокурор та оскаржив його в апеляційному порядку. В своїй апеляційні скарзі, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_11 , вважає, що вирок є незаконним через порушення вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, оскільки суд не призначивши неповнолітній обвинуваченій покарання за ст. 185 ч. 1 КК України звільнив її від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження. Крім того, зазначає, що при призначенні покарання суд безпідставно не визнав щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання.

Просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватою за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 80 годин громадських робіт. На підставі ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні. Просив дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник та законний представник в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах клопотання прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині покарання з ухваленням нового вироку, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини злочину, винуватість у його вчиненні ОСОБА_6 та правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.185 КК України будь-ким із сторін кримінального провадження не оскаржено, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Що ж стосується призначення покарання та звільнення неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 від покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що воно не відповідає вимогам Закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, тобто ухваленим згідно з нормами матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині обвинувального вироку зазначаються: рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом. Якщо обвинувачений визнається винним і звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині.

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У такому разі суд визначає покарання, встановлює його вид і розмір і постановляє рішення про звільнення неповнолітнього від покарання. Одночасно суд призначає вид примусового заходу виховного характеру, визначає його зміст та тривалість.

У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105 КК України. Заходи, вказані у ч.2 ст.105 КК України, застосовуються тоді, коли суд дійде висновку, що неповнолітній, може бути виправлений без реального виконання кримінального покарання, але лише за умови застосування примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до п.26 даної Постанови, покарання, від якого неповнолітнього звільнено із застосуванням примусових заходів виховного характеру, повинно враховуватись при призначенні особі покарання в порядку, передбаченому ст.71 КК України, за вчинення нового злочину в період дії цих заходів.

Аналіз викладених положень Закону та роз`яснень Пленуму ВСУ свідчать про те, що суд зобов`язаний призначити покарання, передбачене статтею (частиною статті) КК України за вчинення кримінального правопорушення, після цього вирішити питання про можливість звільнення особи від призначеного покарання.

Проте судом першої інстанції застосовано ст.105 КК України без визначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, не встановлено його вид та розмір, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Ухвалюючи в частині призначення покарання новий вирок, суд апеляційної інстанції виходить з вимог ст. ст. 65, 98, 103 КК України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 раніше не судима, має постійне місце проживання, не працює, посередньо характеризується, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставиною пом`якшуючою покарання, суд визнає щире каяття та вчинення злочину неповнолітньою.

Санкція ст. 185 ч.1 КК України, окрім інших, передбачає покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ст.ст.98, 100 КК України, покарання у виді громадських робіт може застосовуватись до неповнолітніх.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що достатнім та необхідним покаранням ОСОБА_6 за ст. 185 ч.1 КК України буде покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин. Апеляційний суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_6 , внаслідок щирого каяття та бездоганної поведінки після вчинення злочину, не потребує застосування покарання, а тому на підставі ст.105 КК України її слід звільнити від призначеного покарання та застосувати примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 405, 407, 414, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2016 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначення покарання та звільнення від поркарання - скасувати.

ОСОБА_6 призначити покарання за ст.185 ч.1 КК України у виді громадських робіт строком 80 годин.

На підставі ст.105 КК України, ОСОБА_6 звільнити від покарання з застосуванням до неї примусового заходу виховного характер у виді застереження.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Судді: