Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/574/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0009329 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 30.09.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2015року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1,2 ст. 190 КК України та призначено покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді 1 ( одного ) року обмеження волі та за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 ( двох ) років позбавлення волі.Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки. Згідно ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського райсуду м. Кіровограда від 30.09.2014 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки 01 ( один ) місяць. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03 жовтня 2015року по 17 квітня 2016року. Вказаним вироком також вироком вирішено питання щодо цивільного позову.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 05.10.2014 року близько 15.00 год. знаходячись біля зупинки громадського транспорту, біля АС №2, що по пр. Правди в м. Кіровограді, помітив у своєї знайомої ОСОБА_9 мобільний телефон марки Samsung Galaxy GT-S5610. У нього виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Реалізуючи злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, ОСОБА_8 під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон, при цьому заздалегідь не маючи наміру повертати його. Впевнившись, що потерпіла йому цілком довіряє, ОСОБА_8 отримав від потерпілої належний останній мобільний телефон та відійшов для здійснення дзвінка. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, обвинувачений розмовляючи по телефону потерпілої та впевнившись, що остання за ним не спостерігає, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заволодівши належним потерпілій ОСОБА_9 мобільним телефоном марки Samsung Galaxy GT-S5610, вартістю 700грн. В подальшому ОСОБА_8 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме - здавши даний до ломбарду «Скарбниця», чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім цього, 14.10.2014року точного часу судом не встановлено ОСОБА_8 підійшов до подвір`я, що по АДРЕСА_2 , де помітив у неповнолітньої ОСОБА_10 мобільний телефон марки Fly IQ4404, вартістю 1217,16грн., який їй дала в користування мати ОСОБА_11 .. В цей момент у обвинуваченого виник умисел на заволодіння майном шляхом зловживання довірою неповнолітньої ОСОБА_10 . Реалізуючи злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, повторно, ОСОБА_8 , під приводом допомоги, попросив у ОСОБА_10 мобільний телефон. Після чого, із викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, а саме разом з неповнолітньою ОСОБА_10 заклав вищевказаний телефон в ломбард «Скарбниця», чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
В апеляційних скаргах захисник адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій, просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому більш покарання посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини та щире каяття.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника адвоката задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ніким із учасників судового процесу не оспорюється доведеність вини ОСОБА_8 та юридична кваліфікація його дій, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та правильною кваліфікацію його дій за ч. 1, 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство ) та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості. Як особа ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, як особа в Кіровоградській УВП №14 характеризується позитивно, не працює, не одружений, на обліках в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, кримінальні правопорушення вчинив в період іспитового строку, тобто певних висновків для себе не зробив.

Обставини, які пом`якшують покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи захисника адвоката та обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі, як підстави для призначення йому більш м`якого покарання, задоволення не підлягають, з таких підстав.

Захисник адвоката та обвинувачений ОСОБА_8 посилаються на те, що при призначенні йому покарання судом не було враховано, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового провадження щиро каявся у вчиненому, вину визнав у повному обсязі, не переховувався від правоохоронних органів та суду, що є підставами для призначення йому більш м`якого покарання, є необґрунтованими та спростовуються тим, що під час розгляду провадження обвинувачений спочатку не визнавав свою вину у вчинених злочинах, а після дослідження всіх доказів вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав повністю. Тобто, вказане свідчить про те, що обвинувачений таким чином намагається уникнути більш тяжкого покарання.
За вказаних обставин та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, застосування стосовно нього більш м`якого покарання не відповідатиме загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Будь яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, ст. 72 КК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання перебування під вартою з 03 жовтня 2015 року по 16 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2