Провадження №: 1-кп/752/169/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 545 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської області, громадянина України, з освітою середньою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

16.07.2014 року Фастівським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, та на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки,

обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 , 11.11.2014 року приблизно 03 год. 00 хв., з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, приїхали на автомобілі «Део Ланос» на вул. Д. Луценка,16, в м. Києві.

Діючи умисно, за попередньою змовою, ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, підійшли до торгівельного МАФу (кіоску), що знаходився за вищезазначеною адресою, та який перебував у володінні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Застосовуючи заздалегідь заготовлене знаряддя (фомку), шляхом демонтажу вхідних дверей, пошкодження замків та верхньої обшивки, вчинили спробу незаконного проникнення до кіоску, який перебував у володінні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Однак, ОСОБА_6 , та особа матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, не довели свій злочинний умисел до кінця, з причин що не залежали від їх волі, оскільки при спробі незаконного проникнення у приміщення кіоску, побачивши працівників міліції, які приїхали після спрацювання охоронної сигналізації, кинулися тікати, проте були затримані.

Тобто, ОСОБА_6 визнається винним за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 162 КК України, - замаху на незаконне проникнення до володіння особи.

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав. Пояснив, що під час досудового розслідування, погодився на пропозицію працівників міліції, та зізнався у вчиненні злочинів, які відмічені в обвинувальному акті. Однак він себе оговорив. Крадіжок з автомобілів, кіоску не вчиняв. При проведені слідчого експерименту, його працівники міліції просто возили по м. Києву, якого він будучи іногороднім не знає добре, та зупинялися де вважали за необхідне. Показував як правило на вивіски адрес, попередньо казали що було викрадено з автомобілів та де вони знаходилися. Карток поповнення рахунків та грошей з кіоску теж не викрадав. З приводу рюкзака, який був в автомобілі «Део Ланос», яким керував ОСОБА_13 , то коли він сів в автомобіль, рюкзак уже був там і звідки він взявся, не може пояснити, проте він його не викрадав.

Визнає ту обставину, що мав при собі ломик «фомку». 11.11.2014 року разом з ОСОБА_14 вночі робив спробу проникнути в ларьок, щоб щось викрасти, але що саме і на яку суму не знали. Діяли навмання. Проте, при спробі проникнути в приміщення ларька, спрацювала сигналізація і вони кинулися тікати. Ломик він викинув, але коли його затримали, знайшли також і ломик.

Не хоче нести відповідальність за злочини, які не вчиняв і у вчиненні яких себе обмовив на прохання працівників міліції, які обіцяли, що йому не загрожує реальне позбавлення волі.

З врахування показань обвинуваченого, на підтвердження встановлених судом обставин свідчать безпосередньо досліджені судом докази, які в своїй сукупності підтверджують винність обвинуваченого і які суд враховує та бере до уваги, зокрема:

протокол огляду місця події від 11.11.2014 року, в якому відображено про виявлення пошкоджень на дверях кіоску по АДРЕСА_2 та знайдення поруч з кіоском робочих рукавиць і металевої «фомки» (т.1 а.с. 40-50);

протокол огляду місця події від 11.11.2014 року, зокрема автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с. 51-77);

документи щодо володільців кіоску по вул. Луценка ,16 в м. Києві (т.1 а.с.81-89);

протокол проведення слідчого експерименту від 03.01.2015 року, в якому відображено, що ОСОБА_6 пояснив та детально показав про обставини вчинення замаху на проникнення до кіоску на вул. Д. Луценка,16 в м. Києві з застосуванням «фомки», після чого він був затриманий працівниками міліції (т.1 а.с.137-139).

Вищезазначені докази суд вважає належними та допустимими, і такими, що узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого наданими суду і які в сукупності підтверджують ту обставину, що обвинувачений вчинив саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого суд його визнає винуватими.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд керуючись своїм правом визначеним ст. 337 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, в частині необхідності зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи що це покращує становище особи.

Так по епізоду замаху на вчинення 11.11.2014 року крадіжки з кіоску по АДРЕСА_2 , дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, з чим суд, враховуючи результати судового розгляду та зміст формулювання висунутого обвинувачення, не може погодитися.

Як видно формулювання обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_15 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, намагалися проникнути в кіоск по АДРЕСА_2 , проте не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Однак, яке майно та на яку суму мав намір викрасти ОСОБА_6 , в обвинуваченні взагалі не зазначено.

Більше того, надані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені судом документи, також не містять будь яких доказів того, яке ж майно мав намір викрасти ОСОБА_16 та його вартість, в них лише є дані щодо вартості ремонту пошкоджених дверей кіоску.

Зазначену обставину суд також позбавлений можливості встановити і в ході судового розгляду кримінального провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_17 в своїх поясненнях не зміг пояснити яке ж майно він мав намір викрасти і його вартість.

Оскільки предметом злочинів проти власності є майно, зокрема речі матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки фізичного, економічного та юридичного характеру, тобто, наряду з іншим, вони повинні мати споживчу та грошову вартість, яка не знайшла свого відображення в обвинуваченні щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та враховуючи існування обставин того, що в даному випадку могло мати місце незаконне проникнення до володіння особи поєднане з спробою вчинення крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом непередбачено, та з врахуванням того, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 162 КК України, як замах на незаконне проникнення до володіння особи.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно формулювання обвинувачення, ОСОБА_6 , 02.04.2014 року у невстановленій слідством час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна підійшов до автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , після чого за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя (фомки), розбив праве заднє скло даного автомобіля, відчинив двері та викрав магнітолу марки «Соні», вартістю 800 гривень, та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_9 збитку на зазначену суму.
Крім того, ОСОБА_6 05.08.2014 року у невстановленій слідством годині, перебуваючи за адресою: м. Києв вул. Лятошинського 8, з метою таємного викрадення чужого майна підійшов до автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_3 , після чого за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя (фомки), розбив праве переднє скло даного автомобіля та викрав авто відео реєстратор марки «Циклон», вартістю 1000 гривень, та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_18 збитку на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_6 , 21.08.2014 року у невстановленій слідством годині, перебуваючи на вулиці за адресою: м. Києві вул. Д. Луценка, 1, корпус 1, з метою таємного викрадення чужого майна підійшов до автомобіля марки «Чері» д.н.з. НОМЕР_4 , після чого за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя (фомки), розбив праве переднє скло даного автомобіля, відчинив двері та викрав авто відео реєстратор марки «Digital», вартістю 298 гривень, та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, завдавши потерпілій ОСОБА_19 збитку на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_6 , 01.09.2014 року у невстановленій слідством годині, перебуваючи за адресою: м. Києві вул. Голосіївська 10, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_5 , після чого за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя (фомки), розбив праве переднє скло даного автомобіля, та таємно викрав із салону автомобіля відео реєстратор, марки «Гейзер Fl21», вартістю 2500 грн. та навігатор марки «Сенік», вартістю 200 грн., та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, завдавши потерпілому ОСОБА_20 збитку на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_6 11.11.2014 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ провулок Машинобудівний, 25, з метою таємного викрадення чужого майна підійшов до автомобіля марки «Фольцваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_6 , та застосовуючи ножиці, відчинив задні дверцята даного автомобіля та викрав з салону рюкзак, в якому були будівельні інструменти, а саме: молоток; ножівки по дереву у кількості 2 шт.; шпателя шириною 150 мм; шпателя шириною 60 мм; шпателя шириною 20 мм; ключ шестигранний; щітка малярна № 2, шириною 50 мм; стамески по дереву 20x950 мм та викрутки з профілем РН2, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, завдавши потерпілому ОСОБА_21 збитку на загальну суму 378 грн.60 коп.

Таким чином, як зазначено у обвинуваченні, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_6 , 16.08.2014 року у невстановлений слідством час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , з метою таємного викрадення чужого майна підійшов до торгівельного МАФу «Преса», та за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя (фомки) відчинив вхідні двері, після чого проник до даного приміщення, та з сейфа, який відкрив з допомогою «фомки», викрав грошові кошти в сумі 500 гривень та картки для поповнення рахунку мобільних операторів на суму 2430 гривень, та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, завдавши потерпілому ТДВ «Союз Друк» збитку на вищевказану суму.
Таким чином, як зазначено у обвинуваченні, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення, вчинене повторно.

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що за ч. 2 ст. 185 КК та ч. 3 ст. 185 КК України, відносно ОСОБА_6 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.
Так, на підтвердження винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначених злочинів, прокурор надав докази, які були безпосередньо досліджені судом.
Аналізуючи вищезазначені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вони, враховуючи показання обвинуваченого, не є достатніми та переконливими доказами визнання винуватості ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 відмітив, що взяв на себе злочини яких не вчиняв, оскільки повірив обіцянкам, що не буде реально відбувати покарання. Крадіжок з автомобілів та з кіоску «Преса», не вчиняв. Рюкзак, який було виявлено в автомобілі «Ланос», яким керував ОСОБА_22 , на момент коли він сів в автомобіль, уже знаходився там і де він взявся, йому невідомо.
Як доказ винності обвинуваченого, стороною обвинувачення надано протокол огляду місця події від 11.11.2014 року, зокрема автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , в якому відображено про виявлення в автомобілі рюкзака з будівельними інструментами (т.1 а.с. 51-77) та висновок експерта № 19/15-80, щодо вартості майна, виявлено в рюкзаку (т.1 а.с.209);

В той же час, враховуючи показання обвинуваченого надані суду і за відсутності доказів, які би спростовували зазначені показання, факт виявлення викраденого у потерпілого ОСОБА_8 рюкзака в автомобілі, який належить іншій особі, і в якому ОСОБА_17 перебував як пасажир, не є доказом того, що його крадіжку вчинив саме обвинувачений.

Потерпілий ОСОБА_8 також не свідчив відносно ОСОБА_23 , зазначивши, що йому не відомо, хто вчинив крадіжку. Вартість викраденого майна, не може визначити.

А тому, за відсутності інших доказів, які не були надані стороною обвинувачення, показання потерпілого та протокол огляду місця події, не є достатнім та переконливим доказом винності обвинуваченого. У вчиненні крадіжки у потерпілого ОСОБА_8 .

З приводу вчинення крадіжок з автомобілів та кіоску «Преса», стороною обвинувачення як доказ надано протоколи огляду місць події, показання ОСОБА_6 в якості підозрюваного та протокол проведення слідчого експерименту від 09.01.2015 року, в якому відображено, що ОСОБА_6 пояснює про обставини та показує місця, де він вчиняв крадіжки (т.2 а.с.134-147).

В той же час, в черговий раз враховуючи обставини того, що обвинувачений змінив свої показання та не визнав фактів крадіжок, суд, аналізуючи протокол проведення слідчого експерименту, прийшов до висновку, що проводячи зазначену слідчу дію, слідчий, не дотримався вимог процесуального законодавства, та, користуючись обставинами того, що обвинувачений погодився визнати себе винним, між іншим без захисника, не досяг мети проведення зазначеної слідчої дії та її наслідків, що, згідно вимог ст. 223 КПК України, є підставою проведення слідчої дії.

Так, згідно вимог ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, тощо. В той же час, як видно з змісту протоколу, фактично результати слідчого експерименту зведені до показань підозрюваного, щодо обставин вчинення крадіжок, від яких в ході судового розгляду обвинувачений відмовився. Відтворення обставин вчинення кожного епізоду крадіжок, зокрема спосіб проникнення та заволодіння викраденими предметами, можливість застосування знаряддя вчинення злочинів про які говорив підозрюваний, розміщення викрадених предметів, можливість проникнення до сейфа у ним зазначений спосіб, тощо, не проводилася та не відмічалася в протоколі.

Зазначене дає суду обґрунтовані підстави вважати реальною існування версії обвинуваченого, з приводу того, що останній обмовив себе на предмет вчинення ним крадіжок.

В протоколах огляду місць подій, зафіксовано лише наслідки і обстановку після вчинення крадіжок з автомобілів та кіоску, проте вони не є доказами, які підтверджують винність обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 лише пояснив про обставини виявлення крадіжки з автомобіля, а хто викрадав, він не знає.

Надані в розпорядження суду висновки експертиз не є доказами винності обвинуваченого.

Крім того, суд відмічає, що стороною обвинувачення не було забезпечено явку свідків, а в подальшому заявлено відмову від свідків, а тому суд не може брати до уваги та посилатися на свідчення свідків надані під час досудового розслідування слідчому та прокурору та показання надані ними та відмічені в інших процесуальних документах, зокрема протоколах впізнання по фотознімках, з яких навіть не можливо зрозуміти, хто саме зображений на фото, яке впізнали свідки.

Фактично, як видно з наданих прокурором доказів, по суті обвинувачення в цій частині ґрунтується на показаннях ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування в якості підозрюваного, та показаннях відображених в протоколі проведення слідчого експерименту, інших доказів, тобто фактичних даних, отриманих у визначений КПК України спосіб, які би доводили винність обвинуваченого ( показання, речові докази, документи, висновки експертиз), стороною обвинувачення суду не надано.
А оскільки, згідно вимог ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тому показання надані ОСОБА_24 на досудовому слідстві, суд, керуючись вимогами процесуального законодавства, до уваги не бере та відкидає.

Інших достатніх та переконливих доказів, які би підтверджували обвинувачення ОСОБА_23 за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185 КК України, суду не надано, а надані докази, як вважає суд, є недостатніми для визнання винуватості особи.

Аналізуючи досліджені матеріали, суд також вважає за необхідне відмітити, що як видно з показань обвинуваченого та підтверджується рапортами працівників УДСО, ОСОБА_17 11.11.2014 року при спробі проникнути в кіоск, був фактично затриманий та доставлений в Голосіївське РУ, проте, протоколу затримання надані прокурором матеріали не містять, дані що йому було надано захисника відсутні, крім того, слідчий відбирає від ОСОБА_23 особисте зобов`язання (т.1 а.с.37), що є запобіжним заходом і на стадії досудового розслідування застосовується слідчим суддею за клопотанням слідчого.
Ураховуючи, що згідно вимог ст. 63 Конституції України, ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше судимий, страждає психічними та поведінковими розладами в результаті вживання стимуляторів, що підтверджується висновком експерта № 705, характеризується за місцем проживання позитивно.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Ураховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі.

Остаточне покарання ОСОБА_6 визначити за правилами ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, застосовуючи при цьому вимоги ст. 72 КК України, та до призначеного покарання, частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком від 16.07.2014 року Фастівського міськрайонного суду, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 зарахувати попереднє ув`язнення, починаючи з 29.07.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний обвинуваченому у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
З обвинуваченого стягнути на користь держави підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1967 грн.68 коп.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Керуючись вимогами ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутого покарання за вироком від 16.07.2014 року Фастівського міськрайонного суду, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, - остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків визначити у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України визнати невинуватим та виправдати, оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з 20 травня 2016 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, починаючи з 29.07.2015 року по 19.05.2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З обвинуваченого ОСОБА_6 стягнути на користь держави підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1967 грн.68 коп.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчисляється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_25