УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2015 року.
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2015 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, який мешкає у цьому АДРЕСА_1 , раніше судимого 11 вересня 2014 року цим же судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 статтями ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, якого на підставі статей 104, 75, 76 КК України було звільнено від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України о покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України йому визначено остаточне покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Цим же вироком засуджено й ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.

До початку судового розгляду від захисника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 всупереч положень ч. 2 ст. 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника надійшла зава про розгляд її касаційної скарги без її участі.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за неможливе проводити розгляд цього кримінального провадження щодо неповнолітнього ОСОБА_7 без участі його захисника, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення слухання у цьому касаційному провадженні на іншу дату з повідомленням всіх осіб, яких стосується касаційна скарга інтересів, визнавши явку захисника ОСОБА_6 обов`язковою.

З огляду на викладене, керуючись ч. 4 ст. 430, ч. 4 ст. 434 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у касаційній інстанції перенести на 10.00 год. 11 травня 2016 року з повідомленням осіб, інтересів яких стосується касаційна скарга.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9

Як вбачається з вирок, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 19 жовтня 2014 року о 18.00 год за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, знаходячись біля ЗОШ № 14, що розташована на вул. Пашковського в Орджонікідзевському районі у м. Маріуполі, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи майном ОСОБА_11 грошовими коштами, як знаходились у гаманці, та примусили його зняти гроші з карткового рахунку та віддати належний йому телефон марки «Самсунг» з карткою пам`яті, а всього заволоділи майном потерпілого на суму 1299 грн, яким розпорядились на власний розсуд.
У касаційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 зазначає про недопустимість наведених у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 доказів. Вважає, що заяву про злочин подано неналежною особою (потерпілий визнаний за рішенням суду недієздатним, позбавлений права самостійно звертатись з заявою про вчинений стосовно нього злочин, а його законні представники таких дій не вчиняли), що під час досудового розслідування було порушено право засудженого на захист (законним представникам неповнолітнього ОСОБА_7 не було своєчасно сповіщено про його затримання) та припускає, що призначений ОСОБА_7 захисник та визначений для нього законний представник служби по ділам дітей Орджонікідзевської райдержадміністрації ОСОБА_12 і соціальний педагог ОСОБА_13 недобросовісно виконували свої професійні обв`язки, що слідчі дії за участю ОСОБА_7 проводились упродовж тривалого часу за добу, із застосуванням примусу, одночасно з іншим засудженим, позиції яких різняться, без відповідної перерви та без залучення законного представника (батьків) і їх процесуальне оформлення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, що було порушено право засудженого на захист можливість вибору за вільним вибором захисника. Оскільки ці недоліки апеляційним судом не усунуті, порушує питання про скасування ухвалені ставно засудженого судових рішень із закриттям провадження за відсутності доказів винуватості ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині.
На касаційну скаргу захисника заступником прокурора Донецької області подано заперечення щодо її безпідставності. .
Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалені стосовно ОСОБА_7 без змін, перевіривши матеріали провадження і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що ця касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Зазначені у касаційній скарзі захисника доводи неправильну оцінку доказів у справі, про проявлену у зв`язку з цим необ`єктивність, стосуються перегляду касаційним судом фактичних обставин справи з підстав, зазначених у статтях 410, 411 КПК України.
Разом із тим, цього касаційний суд робити не вправі, оскільки законом передбачено, що відповідно до ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є: істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Як видно з матеріалів провадження, суд дослідив ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у ньому, а зібрані докази, і зокрема, показання засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 про обставини вчиненого стосовно нього злочину і дані протоколів одночасного їх допиту, дані протоколів слідчих експериментів, показання свідків та інші об`єктивні докази належним чином оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
При цьому суд навів у вироку мотиви прийнятого рішення щодо оцінки доказів у справі, перевірив і визнав такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, твердження ОСОБА_7 про те, що він злочину ставно потерпілого не вчиняв, а мобільний телефон той дав йому добровільно, їм добровільно, провів належну перевірку суд і спростував доводи засудженого про застосування щодо нього на досудовому слідстві незаконних заходів з метою примусити його дати визнавальні показання, що було порушено його право на захист.

При перевірці цього провадження касаційним судом не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при його розгляді чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону при збиранні й оцінці доказів, на що посилається захисник у касаційній скарзі.
Відповідно до встановлених фактичних обставин суд правильно застосував кримінальний закон і кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Апеляційний суд ретельно перевірив доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника, про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, а викладені у ухвалі мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, такими, що відповідають матеріалам провадження.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання, зокрема те, що злочин він учинив у період іспитового строку за попереднім вироком.
Відповідно до вимог ст.78 КК України, вчинення засудженим нового злочину в період іспитового строку є найсуттєвішим порушенням умов випробування, а тому суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону з реальним його відбуванням.

Суд також дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України при призначенні йому покарання за сукупністю вироків, згідно з якими остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Колегія суддів вважає, що обране ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, керуючись ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів
ухвалила:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2015 року щодо ОСОБА_14 залишити без змін, а касаційну скаргу його захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9