Провадження № 11-кп/792/277/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 681/492/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0000419, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 08 лютого 2016 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Полонського районного суду від 08 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хмельницької області, Полонського району, с. Адамів, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1 (одну) тисячу гривень моральної шкоди, 200 (двісті) гривень матеріальної шкоди. Іншу частину позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення.

За вироком суду, ОСОБА_7 20 вересня 2014 року близько 15 години в АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час сварки з ОСОБА_9 збив її з ніг і наніс їй удари ногами в праву ногу, спричинивши останній тілесні ушкодження у виді двох синців на зовнішній поверхні в нижній третині правої гомілки та садна в нижній третині на внутрішній поверхні правої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження. Відмовити в задоволенні цивільного позову.

Свої вимоги аргументує неповнотою судового розгляду провадження та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Стверджує, що судом було безпідставно відхилено його клопотання про допит свідка ОСОБА_10 та клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи для встановлення найбільш вірогідного механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, так як дві попередні експертизи містять істотні протиріччя.

Зазначає, що судом не спростовано його показання та свідка ОСОБА_11 , про те що ОСОБА_12 сама була ініціатором конфлікту, виривала рядно та падала на городі.

Звертає увагу на протиріччя показань самої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , які спочатку стверджували про один механізм та характер спричинення тілесних ушкоджень, а в подальшому зазначали про зовсім інший; свідка ОСОБА_14 , показання якої щодо тілесних ушкоджень суперечать як висновкам проведених судово-медичних експертиз так і показанням експертів у судовому засіданні.

Наголошує апелянт і на недопустимості такого доказу у кримінальному провадженні, як слідчого експерименту від 23.03.2015 року, оскільки вказана слідча дія проводилася не на місці події.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_9 вважає доводи процесуального опонента безпідставними і такими, які не заслуговують на увагу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженого судового рішення, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про незаконність постановленого по справі судового рішення та необхідність його скасування із послідуючим закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, думку прокурора про залишення без змін вироку суду першої інстанції, а подану апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому можливість виступу в судових дебатах та останньому слові, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я при зазначених у вироку обставинах є обґрунтований, правильний, відповідає фактичним обставинам справи, стверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, оціненими судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в обґрунтування висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєному, судом першої інстанції підставно покладені показання потерпілої ОСОБА_9 , яка докладно розповіла про обставини заподіяння їй обвинуваченим легких тілесних ушкоджень; свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень саме обвинуваченим; свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які хоча очевидцями конфлікту не були, але підтвердили виявлені на тілі потерпілої тілесні ушкодження під час надання їй медичної допомоги одразу після події; свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , які від потерпілої ОСОБА_9 дізналися про обставини її побиття обвинуваченим; висновками експертів №№507,581,1494 щодо механізму, обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілій та часу їх виникнення; іншими наявними в матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, зокрема, даними протоколів проведення слідчих експериментів.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не було, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами справи, а тому обґрунтовано були покладені в основу вироку, з наведенням переконливих мотивів, чому взяті до уваги одні докази та відхилені інші, в тому числі й показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого про неправильну оцінку показань потерпілої і свідків по справі, на увагу колегії суддів не заслуговують. Судом першої інстанції дано вірну оцінку як показанням потерпілої, так і показанням свідка ОСОБА_13 , яка була безпосереднім очевидцем сутички між обвинуваченим та потерпілою, в ході якої ОСОБА_7 збив з ніг ОСОБА_9 , схопив рукою за обличчя та наносив ногами удари по її тілу, в тому числі і по лівій нозі, не давав можливості при цьому піднятися потерпілій із землі; показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , які були очевидцями наявності у потерпілої тілесних ушкоджень одразу після конфлікту з обвинуваченим на місці події та чули від потерпілої про обставини виникнення таких ушкоджень, які були заподіяні їй обвинуваченим.

Дані показання є послідовними, узгоджуються із висновками судово-медичних експертиз щодо механізму та обставин спричинення тілесних ушкоджень і не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження, зокрема, показанням свідка ОСОБА_11 , який підтвердив факт конфлікту між потерпілою та обвинуваченим з приводу землі, під час якого сторони конфлікту виривали одне в одного рядно на городі.

Таким чином, вивченням матеріалів кримінального та судового провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи або упередженість суду при розгляді справи.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні умисного спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Твердження обвинуваченого про його обмову зі сторони потерпілої та свідка ОСОБА_13 , були предметом перевірки суду першої інстанції та фактично визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються доказовою базою, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

Не спростовують винуватості обвинуваченого в умисному заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень і його твердження про те, що ініціатором конфлікту була саме потерпіла.

З`ясувавши всі обставини заподіяння потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, суд вірно дійшов висновку, що вони нанесені ОСОБА_7 умисно на ґрунті особистих неприязних стосунків під час сварки між ними.

Посилання обвинуваченого на те, що вирок суду побудований на припущеннях та суперечливих показаннях свідків не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами провадження.

Так, кожен із допитаних свідків, прямо або опосередковано, підтвердив наявний конфлікт між потерпілою та обвинуваченим, в ході якого потерпілій було заподіяно тілесні ушкодження.

Характер та локалізація виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння за обставин вказаних потерпілою та свідком ОСОБА_13 , повністю підтверджуються даними висновків судово-медичних експертиз, які не суперечать один одному, як про це вказує обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, а доповнюють один одного.

Зокрема, кожен із висновків судово-медичних експертиз підтверджує виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме два синці на зовнішній поверхні в нижній третині правої гомілки та садно на внутрішній поверхні в нижній третині правої гомілки. Характер і локалізація тілесних ушкоджень не є специфічним для падіння потерпілої з висоти власного росту.

Таким чином експертне дослідження спростовує і твердження обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження у потерпілої виникли при паданні її на землю та самоспричиненні таких ушкоджень.

Вирішення заявлених стороною захисту клопотань та дослідження доказів здійснювалось судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Підстав вважати, що під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, немає. Отже визначені ст. 410 КПК України правові підстави для визнання судового розгляду неповним відсутні.

Сам обвинувачений під час апеляційного розгляду відмовився від свого клопотання про допит свідка ОСОБА_10 та повторного допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , однак наполягав на задоволенні його клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи для встановлення найбільш вірогідного механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , так як дві попередні експертизи, на його переконання, містять в цьому питанні істотні протиріччя.

Колегія суддів, аналізуючи висновки проведених у даному кримінальному провадженні судово-медичних експертиз, вважає їх чіткими та категоричними, науково-обґрунтованими, переконливими, зробленими висококваліфікованими спеціалістами, в ході яких дано вичерпну відповідь на поставлені експертам запитання, зокрема такі, як локалізація тілесних ушкоджень, механізм та час їх спричинення.

Крім того, зі змісту судового рішення вбачається, що місцевий суд не взяв до уваги показання потерпілої та свідка ОСОБА_13 в тій частині, що обвинувачений завдавав ударів потерпілій по лівому коліні, обличчю, по грудях та тулубу, оскільки вказані обставини не підтвердились в судовому засіданні, а тому доводи сторони захисту про неврахування судом вказаних вище обставин, є голослівними.

Та обставина, що слідчі експерименти із потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_13 проведені не на місці вчинення злочину (земельній ділянці по АДРЕСА_2 ), а на штрафмайданчику Полонського РВ УМВС України в Хмельницькій області, на що звертає увагу обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, не є підставою для визнання результатів таких слідчих експериментів недопустимими доказами, адже основною метою проведення таких слідчих дій було встановлення механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим, в ході якого, як потерпілою ОСОБА_9 , так і свідком ОСОБА_13 наглядно продемонстровано, відтворено та зафіксовано, за участю понятих, обставини спричинення ушкоджень. Будь-якої необхідності у проведенні вказаних слідчих експериментів саме на місці події, за таких обставин, у органів досудового розслідування не було. Більше того, слідчий експеримент, у відповідності до положень ст.240 КПК України, проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Дана норма закону надає слідчому та прокурору право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, та не вимагає від нього (слідчого, прокурора) проводити дану слідчу дію безпосередньо на місці події.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, місцевий суд, проаналізувавши зібрані докази по справі, на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винуватого та його відношення до скоєного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в зв`язку з чим правильно прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та у повній мірі відповідатиме меті призначення покарання, визначеній у ст.50 КК України.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів констатує, що ґрунтуються на вимогах закону і рішення місцевого суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої та стягнення з обвинуваченого на її користь моральної і матеріальної шкоди завданої злочином.

Задовольняючи частково позовні вимоги цивільного позивача потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , місцевий суд врахував, як фізичні і моральні страждання та переживання, які потерпіла зазнала у зв`язку із вчиненням відносно неї неправомірних (злочинних) дій зі сторони обвинуваченого, так і документально підтверджений розмір понесених нею витрат.

Встановлений місцевим судом розмір моральної і матеріальної шкоди є обґрунтованим та таким, який відповідає фактичним обставинам справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не виявлено, а відповідно і підстав для зміни чи скасування вироку суду, щодо останнього не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

П о с т а н о в и л а:
Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 08 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2