Справа № 442/5520/16-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1116/16 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у дистанційному судовому провадженні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ятвяги Мостиського району Львівської області,

з участю секретаря ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

представника Дрогобицької виправної колонії № 40 управління ДПтС України у

Львівській області ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2010 року ОСОБА_7 засуджений за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ст. 70 КК України на дванадцять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 травня 2008 року по 03 грудня 2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття ОСОБА_7 покарання 24 травня 2008 року; кінець строку відбуття покарання 15 травня 2018 року.

В порядку ч.1 ст. 539 КПК України засуджений ОСОБА_7 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_7 та звільнено його умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий термін один рік сім місяців 19 днів.
На ухвалу суду прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання. Вважає, що ухвала не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи й в обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 з 03 лютого 2016 року відбуває покарання в Дрогобицькій виправній колонії № 40 (далі ДВК № 40) й за час відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму тримання не допускав, заохочувався лише один раз. З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_7 правил санітарії та гігієни дотримується під контролем, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, участь в організації та проведенні виховних заходів, реалізації програми диференційованого впливу, самодіяльних організацій не бере. Крім цього судом при винесенні ухвали не дано оцінки та не взято до уваги пояснення представника ДВК № 40 ОСОБА_11 , яка заперечила проти задоволення заяви ОСОБА_7 та повідомила, що 24 лютого 2016 року засудженому було відмовлено комісією ДВК № 40 в застосуванні умовно дострокового звільнення як такому, що не довів своє виправлення; не взято до уваги й те, що ОСОБА_7 не бере участі в самодіяльних організаціях засуджених; не відображено думки прокурора, який заперечив проти задоволення заяви засудженого; не з`ясовано ставлення ОСОБА_7 до вчиненого ним злочину та не враховано, що останній вину у вчинених злочинах не визнав, не вжив заходів для відшкодування заподіяних його діями матеріальних збитків потерпілим. Наведені обставини вказують, що така поведінка засудженого свідчить про те, що за час відбування покарання засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
Заслухавши доповідача, прокурора та представника ДВК № 40 на підтримку апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу заперечив, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання ґрунтується на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і є обґрунтованим.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбув 3/4 строку покарання, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, відповідно до ст. 134 КВК України є таким, що не має стягнень, вимоги режиму відбування покарання не порушує, наказом начальника ДВК № 40 від 04.07.2016 за сумлінну поведінку і ставлення до праці за підсумками роботи в ІІ-му кварталі 2016 року ОСОБА_7 оголошено подяку.

До 03 лютого 2016 року ОСОБА_7 відбував покарання у Шепетівській виправній колонії № 98, де працював різноробітником.

Згідно з рапортом начальника відділення № 4 ОСОБА_7 порушень режиму утримання не допускає, в побуті дисциплінований, до представників адміністрації ввічливий. На громадських засадах брав участь у проведенні ремонтних робіт у відділенні № 4 протягом травня 2016 року. Своєю поведінкою позитивно впливає на процес виправлення інших засуджених.

Як пояснив в судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 , що підтвердив представник виправної установи, він з власної ініціативи навчається, здобуває навики, робить сувенірні вироби, задіяний у навчанні та роботі п`ять днів на тиждень, конфліктів з представниками адміністрації не має. У програмах диференційованого впливу участі не бере, тому що ходить на роботу. До участі в самодіяльних організаціях його не залучали, натомість брав участь у спортивних змаганнях. З рідними та близькими підтримує стосунки. У вчиненому розкаюється, обіцяє протиправних вчинків не скоювати, має намір працювати та сплачувати за виконавчими листами завдану потерпілим шкоду, оскільки, перебуваючи в місцях позбавлення волі, сплатити заборгованість неможливо.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення й підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення та неврахування судом усіх обставин справи є безпідставними й колегія суддів їх до уваги не бере з таких підстав.

Те, що в суді першої інстанції представник ДВК № 40, прокурор заперечили проти задоволення заяви ОСОБА_7 і що 24 лютого 2016 року комісією виправної установи ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, не виключає того, що засуджений за спливом часу сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, й не спростовує правильність висновків суду першої інстанції.

Крім того колегія суддів зауважує, що у ДВК № 40 ОСОБА_7 прибув 03 лютого 2016 року, і станом на 24 лютого 2016 року адміністрація установи не мала можливості у повній мірі оцінити поведінку і ставлення засудженого до праці.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КВК України участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого й те, що ОСОБА_7 не бере участі в самодіяльних організаціях, не є перешкодою для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання за умови дотримання вимог, визначених ст. 81 КК України.

Ставлення засудженого до вчинених злочинів, його бачення соціальної адаптації та участі в подальшому у суспільно-корисній праці з`ясовані в ході апеляційного розгляду.

Щодо виплати заборгованості за вироком суду, то умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання не звільняє її від обов`язку сплати платежів згідно з судовим рішенням.

З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2016 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .