АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/835/16-к Номер провадження 11-кп/786/731/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем - ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника засудженого-адвоката ОСОБА_8

представника колонії ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання Машівської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області № 9 та спостережної комісії Машівської районної державної адміністрації Полтавської області про застосування умовно-дострокового звільнення щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Новозаводського районного суду м. Чернігів від 27.10.2003 року за ст.289 ч.1, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,
- вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 08.02.2008 року за п.п. 4,12 ч.2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі.
Як убачається з матеріалів провадження, у червні 2016р. до суду з клопотанням звернулась Машівська виправна колонія УДПтС України в Полтавській області № 9 та спостережна комісія Машівської районної державної адміністрації Полтавської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .
Згідно клопотання ОСОБА_7 відбув 3/4 строку покарання, характеризується позитивно і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення за ст. 81 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання та мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що обставини, які вказані в матеріалах справи свідчать про те, що він тільки став на шлях виправлення, але не довів його, тому необхідні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого відсутні
Так, ОСОБА_7 працевлаштований з травня 2015 року, а трудові обов`язки в повній мірі став виконувати лише з 2016 року.

Критично оцінивши довідку про стягнення та заохочення суд дійшов висновку, що крім стягнення, яке достроково зняте, у особистій справі засудженого ОСОБА_7 є дані про відмову виконувати роботи згідно графіку 03.05.2015 року, що також ставить під сумнів сумлінність його поведінки та чесне ставлення до праці за весь період відбування покарання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, оскільки судом не враховано його особу, ставлення до праці та вважає, що своєю поведінкою довів виправлення і перевиховання.

На його думку суд не врахував, що він приймав участь в організації виховних заходів, у роботі самодіяльних організацій, є членом санітарно-побутових секцій, потребує постійного контролю стану здоров`я (хворів на туберкульоз легень).

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи апелянта засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали в повному об`ємі і просили скасувати ухвалу суду як необґрунтовану та незаконну з підстав, у ній наведених, міркування представника колонії ОСОБА_9 , який вважає, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 відбулися зміни, у зв`язку з чим колонія направила клопотання про його умовно-дострокове звільнення, думку прокурора про залишення апеляційгної скарги засудженого без задоволення, а ухвали суду - без зміни, як законної і обґрунтованої, перевіривши матеріали судового провадження, особової справи ОСОБА_7 та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання суд першої інстанції виходив з того, що відбуття певного строку покарання не може бути безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення, а засуджений тільки став на шлях виправлення.

Так, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, ОСОБА_7 раніше засуджувався вироком Новозаводського райсуду м. Чернігів від 27.10.2003 року за ч.1 ст.289 КК України за скоєння злочину середньої тяжкості на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.
Однак, на шлях виправлення він не став та вчинив умисний особливо тяжкий злочини, за який вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 08.02.2008 року засуджений за п.п. 4,12 ч.2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. За вказаним вироком він відбув 3/4 строку призначеного покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму умовно- дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

В ході судового розгляду встановлено, що за період відбування покарання в Машівській ВК №9 засуджений мав одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що підтверджується характеристикою та довідкою про стягнення та заохочення. Однак, крім стягнення, яке достроково зняте за сумлінну поведінку та ставлення до праці, засуджений 03.05.2015 відмовлявся виконувати роботи згідно графіку, за що була з ним проведена бесіда та наголошено про наслідки скоєння правопорушень в подальшому (а.с.190).

Окрім того, 16.02.2016р. начальником установи було відмовлено в заохоченні засудженого ОСОБА_7 , бо той мав непогашене стягнення, працював на об`єкті не тривалий час (а.с.201-202).

З довідки відділу соціально-виховної та психологічної служби вбачається, що професійно-технічний заклад установи ОСОБА_7 не закінчував, нових спеціальностей не отримував. Приймав участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення».

До апеляційної скарги ОСОБА_7 надав свідоцтво про здобуття професії слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування 3 розряду, яку ураховує суд апеляційної інстанції при розгляді справи, проте не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Тверження ОСОБА_7 про те, що судом не врахована його праця на різних об`єктах при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання безпідставні.

Так, судом першої інстанції критично оцінено довідку про стягнення та заохочення, оскільки заохочення, отримані засудженим в Шосткінській ВК-66, адміністрацією ВК № 9 не повинні були обліковуватися, бо враховуючи ті заохочення засудженому ОСОБА_10 в порядку ст.ст.100,101 КВК України було застосовано пільгу-заміну на колонію мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

Крім цього, висновки суду першої інстанції про те, що нестабільна поведінка засудженого за весь період відбування покарання не може свідчити про його сумлінну поведінку та чесне ставлення до праці колегія суддів вважає правильними.

За таких обставин апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області без зміни.

Керуючись ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4