АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1685/16 Справа № 199/8382/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000791 від 29 жовтня 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ОСОБА_8 в інтересах ПАТ «СК» КРАЇНА», представника цивільного відповідача ОСОБА_9 в інтересах ТОВ «Вето», потерпілого ОСОБА_10 на вирок Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримані малолітню доньку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого сторожем у Тернівській СШ №1, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України раніше не судимого,
- обвинуваченого у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 286 КК України

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_12
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_10
цивільних позивачів: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
представника цивільних позивачів: ОСОБА_16
представника цивільного відповідача: ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку Амур Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 червня 2016 року, ОСОБА_7 ,визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Позовну заяву ОСОБА_10 задоволено частково і на корись ОСОБА_10 стягнуто:
- з ПАТ «СК «Країна» матеріальну шкоду у виді витрат на придбання ліків у розмірі 11502 грн., 42 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., всього на суму 16502 грн., 42 коп.;
- з обвинуваченого ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) грн.; в іншій частині позову - відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_13 задоволено частково і на користь ОСОБА_13 стягнуто:
- з ПАТ «СК «Країна» матеріальну шкоду у розмірі 49500 грн.;
- з обвинуваченого ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; - з ТОВ «ВЕТО» матеріальну шкоду у розмірі 63291,66 грн., витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у сумі 2500 грн. і за послуги зберігання автомобіля на штраф майданчику у сумі 1280 грн., всього на суму 67071 грн., 66 коп., в іншій частині позову - відмовити.
Позовну заяву в інтересах ОСОБА_15 задоволено частково і на користь ОСОБА_15 стягнуто:
- з ПАТ «СК «Країна» матеріальну шкоду у розмірі 49500 грн.; - з ТОВ «Вето» матеріальну шкоду у розмірі 233913 грн., 12 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., всього на суму 243913 грн., 12 коп., в іншій частині позову - відмовити.
Позовну заяву в інтересах ОСОБА_14 задоволено частково і на користь ОСОБА_14 стягнуто: з ТОВ «ВЕТО» матеріальну шкоду у розмірі 3680 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн., всього на суму 23680 грн., в іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в загальній сумі 9570 грн. 96 коп.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_7 19 серпня 2015 року, приблизно о 05 год. 15 хв., керуючи на підставі трудового договору з ТОВ «ВЕТО» технічно справним автомобілем «RENAULT DUSTER», р/н НОМЕР_1 , рухався на другій смузі проїжджої частини проспекту Газети імені«Правда» (перейменовано на пр.Слобожанський) зі сторони вул.Спортивної в напрямку Центрального мосту у місті Дніпропетровську.
Під час руху ОСОБА_7 , рухаючись напроти ресторану швидкого харчування «МакДональдс» по проспекту імені Газети «Правда»,1а та, перебуваючи в зоні дорожньої розмітки «Нерегульований пішохідний перехід», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху шляхом виконання маневру повороту ліворуч та не зупиняючись виїхав по пішохідному переходу на центральну проїжджу частину проспекту імені Газети «Правда», не надавши перевагу у русі технічно справному автомобілю «DEO LANOS», р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у суміжній четвертій смузі ліворуч за розділовим забором по головній дорозі зі сторони вул.Спортивної в напрямку Центрального мосту, створивши йому небезпеку у русі.
В подальшому, в ході руху водій автомобіля «DEO LANOS», ОСОБА_10 виявивши на смузі свого руху автомобіль «RENAULT DUSTER», який рухався з права на ліво відносно його руху на вказаній ділянці дороги, не маючи технічної можливості зупинитися та уникнути зіткнення з автомобілем «RENAULT DUSTER», перебуваючи в умовах аварійної обстановки, з метою уникнення зіткнення транспортних засобів, здійснив маневр повороту ліворуч, у результаті чого на мокрому дорожньому покритті у стані заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де поблизу автозаправної станції «Авіас» по проспекту імені Газети «Правда» (перейменовано в пр.Слобожансикй), 1б у місті Дніпропетровську відбулося зіткнення лівою бічною частиною автомобіля «DEO LANOS», з автомобілем «DAIHATSU TERIOS», р/н НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_15 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався зі сторони Центрального мосту у напрямку вул.Спортивної.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми грудної клітини та черева: закритої тупої травми грудної клітини з переломами 1-го, 2-го, 3-го, 4-го та 10-го ребер ліворуч зі зміщенням уламків, переломів 5-го, 6-го, 7-го, 8-го та 11-го ребер ліворуч зі зміщенням уламків з явищами лівостороннього гемотораксу, забою обох легень та підшкірної емфіземи м`яких тканин грудної клітини ліворуч з переходом на шию, верхні кінцівки та передню черевну стінку; закритої тупої травми черева з розривом зовнішнього контуру правої долі печінки, розриву селезінки у її ніжки (спленектомія), забою лівої нирки, позачеревної гематоми ліворуч з явищами внутрішньочеревної кровотечі (1000 мл. крові в черевній порожнині), які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що дії ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом - автомобілем «RENAULT DUSTER», р/н НОМЕР_1 . не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням зазначеної ДТП.
Справа в суді першої інстанції розглядалася в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 17 червня 2016 року змінити, та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України не пов`язаним із реальним позбавленням волі, та відмовити у задоволенні цивільних позовів про стягненню моральної шкоди в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує що вирок, має бути змінено у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі засудженого та обставинам вчиненого кримінального правопорушення в наслідок суворості.
Так, захисник зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення вироку судом не було взято до уваги усі пом`якшуючі обставини , та зазначає, що обвинувачений повністю визнав вину, раніше не судимий, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, не знаходиться на спеціальних обліках, та в судовому засіданні визнав цивільні позови не вдаючись в їх доцільність та вмотивованість.
Захисник ОСОБА_6 також вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 не має можливості виплатити цивільні позови у зв`язку із скрутним сімейним положенням, так як дружина нещодавно народила дитину та знаходиться в декретній відпустці. Разом з тим, захисник вказує на те, що у разі позбавлення волі обвинуваченого, він буде позбавлений можливості відшкодовувати матеріальну шкоду.
Захисник зазначає що, оскільки дана категорія кримінальних справ відноситься до категорії злочинів вчинених з необережності, та найтягчищі наслідки які передбачені ч. 2 ст. 286 КК України не настали,покарання може бути призначене із застосуванням ст. 75 КК України.
Крім того, ОСОБА_6 зазначає що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 91 КПК України, та вказує що розмір шкоди підлягає доказуванню, та відповідно до ст. 242 КПК України прокурор або слідчий повинні були звернутися до експерта для проведення відповідних експертиз щодо заподіяної шкоди кримінальним правопорушенням. Але суд першої інстанції, вирішуючи питання про задоволення матеріальної компенсації, не врахував положення статей та ухвалив вирок без відповідних експертиз, чим допустив грубе порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_8 в інтересах ПАТ "СК"КРАЇНА", просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 17 червня 2016 року змінити в частині стягнення витрат на придбання ліків та моральної шкоди, а саме зменшити суми стягнень.
В обґрунтування апеляційної скарги, вказує що відповідно до наданих документів потерпілим ОСОБА_10 обґрунтовано підтвердженими є витрати які складають 10 044 гривні 89 копійок, але не як 11 502 гривень 42 копійки ,як було вказано судом у вироку.
Представник посилається на ч. 2 ст. 2 та ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " та вказує що відповідно до наданих документів вирок в частині призначення компенсації шкоди слід змінити та стягнути 10 044 гривні 89 копійок - витрати на лікування та 502 гривні 25 копійок - моральної шкоди.
В апеляційній скарзі представник ТОВ "Вето" ОСОБА_9 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року, скасувати в частині цивільного позову до ТОВ "ВЕТО", та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 46022 гривні 07 копійок, в стягненні моральної шкоди відмовити в повному обсязі; стягнути на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду у розмірі 41670 гривень, та відмовити в задоволенні вимог щодо моральної шкоди в повному обсязі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник вказує, що під час судового засідання він зазначав що автомобіль ОСОБА_14 було знищено не повністю, тобто відшкодування повної вартості автомобіля не можливе, однак суд не дотримався вимог закону, а саме не звернув уваги на те, що судовим експертом у висновку № 70-37 від 24 вересня 2015 року ринкова вартість автомобіля дорівнює 272 841 грн,08 копійок, ремонт без урахування коефіцієнта фізичного зносу деталей - 161 605 грн.,88 копійок., а з урахуванням зносу - 95 522грн.07 копійок.

Представник цивільного відповідача - ОСОБА_9 вказує, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме під час розгляду справи не було визначено долю пошкоджених транспортних засобів, що суперечить нормам матеріального права України, та не було з`ясовано думку сторін щодо передачі залишків особі на яку покладено обов`язок про відшкодування шкоди.

Відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст.З0 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п.30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Згідно п.30.2 ст.З0 Закону, якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Представник цивільного відповідача посилається на пункт15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" де судам роз`яснено порядок визначення розміру та відшкодування шкоди, якщо транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження. При цьому розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, але суд першої інстанції не звернув на це уваги та не ухвалив рішення відповідно до зазначеного.

Оскільки відновлювальний ремонт з урахуванням зносу деталей становить 95 522 грн. 07 коп., в той час як ринкова вартість автомобіля дорівнює 272 841 грн.08 коп., тобто не може бути і мови про економічно необґрунтований ремонт або перевищення витрат на ремонт транспортного засобу самої вартості транспортного засобу, представник цивільного відповідача вважає за доцільне визначити розмір заподіяної шкоди, яка підлягає стягненню з ТОВ "ВЕТО" на користь ОСОБА_15 на рівні 46 022 грн. 07 коп. (95 522, 07 - 49 500).

Крім того, зазначений апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції взагалі є невірним, оскільки при вирішенні питання щодо надання автомобілю статусу фізично знищеного не було вирішено його долю, тобто в супереч матеріальному праву України не було з`ясовано думку сторін щодо передачі залишків автомобіля особі на яку покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди.

До того ж, суд першої інстанції, взагалі не вмотивував своє рішення щодо прийняття до уваги висновку експерта 225/15 від 25 вересня 2015 року де ринкова вартість автомобіля становить 283 413 грн. 12 коп. та відхилення висновку судового експерта 70/37/342 від 24 вересня 2015 року де ринкова вартість автомобіля - 272 841 грн. 08 коп., що говорить про порушення судом першої інстанції принципу рівності та справедливості, оскільки згідно норм КПК України та ЦПК України саме на суд покладено обов`язок повного та всебічного розгляду справи, в тому числі і вчинення всіх можливих дій спрямованих на усунення розбіжностей, в даному випадку розбіжностей у розмірі визначеної шкоди, яке можливо усунути шляхом призначення повторної експертизи на, що також наголошує Верховний суд України у Постанові №8 від 25 травня 2008 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах".

Як вбачає представник цивільного відповідача ОСОБА_9 в своїх доводах ,моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок власника транспортного засобу лише за наявності у потерпілих каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи, що були спричинені настанням дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням того, що позивачі не зазнали будь-якої шкоди здоров`ю, а лише понесли моральні страждання пов`язанні з пошкодженням автомобіля вважаю, що вимоги до ТОВ "ВЕТО" з приводу відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки в даному випадку відповідальність за таке несе - ОСОБА_7 , а тому висновок суду першої інстанції про зворотне є хибним.

Крім того, як зазначає ОСОБА_9 суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди та суб`єкта відповідального за неї мало того, що не звернув уваги на вказані вимоги закону так і хибно дійшов висновку, що ОСОБА_14 зазнав душевних страждань через пошкодження свого автомобіля, що в подальшому і слугувало складовою для визначення розміру моральної шкоди.

При визначенні розміру матеріальної шкоди за позовом ОСОБА_13 судом першої інстанції було проігноровано позицію представника цивільного відповідача, який неодноразово наголошував на тому, що для вірного визначення розміру такої шкоди підлягає з`ясуванню вартість залишків автомобіля після ДТП, яка може бути встановлена лише шляхом проведення відповідної експертизи по оцінці майна, крім того, судом першої інстанції не було з`ясовано позицію потерпілого, а саме чи вважає він свій автомобіль "Deo Lanos" фізично знищеним, оскільки саме визначення статусу автомобіля має ключове значення для визначення порядку відшкодування шкоди, так як згідно норм матеріального права у разі визнання транспортного засобу фізично знищеним відшкодовується повна вартість автомобіля на час ДТП, а у разі не згоди - різниця між вартістю автомобіля до ДТП та його залишками після ДТП.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 17 червня 2016 року, скасувати в частині відмови стягнення потерпілому коштів на санітарно курортне лікування повністю, та ухвалити новий вирок в цій частині.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу потерпілий посилається на п. 25 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 21.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки", та зазначає що йому потрібні додаткові кошти на лікування травм отриманих в результаті кримінального правопорушення, та зазначає що відповідно до висновку експерта від 31.08.2015 року № 4005е, тілесні ушкодження які він отримав відносяться до категорії тяжких. Та є такими, що небезпечні для життя під час їх завдання.

Потерпілий зазначає, для того, щоб відновити нормальний стан здоров`я потрібно лікування в курортно - оздоровлювальному комплексі, що підтверджується довідкою рахунком,яку суд першої інстанції необґрунтовано не врахував при ухвалені вироку суду, а тому потерпілий вважає що рішення суду щодо відмови стягнення потерпілому коштів на санаторне - курортне лікування підлягає скасуванню як незаконне.

Надані заперечення на апеляційні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника обвинуваченого, яка просила скасувати вирок та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі та відмовити в задоволенні цивільних позовів в повному обсязі, думку обвинуваченого який підтримав доводи захисника, доводи представника цивільного відповідача- ОСОБА_9 який просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі, думку потерпілого який просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі, думку цивільних позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та їх представника- ОСОБА_16 , які вважали вирок суду необхідно залишити без змін, думку цивільного позивача ОСОБА_13 який прохав вирок суду залишити без змін,думку прокурора, який вважав що апеляційні вимоги не підлягають задоволенню, а вирок суду скасуванню або зміні, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого, потерпілого та представників цивільних відповідачів з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду в межах апеляційних скарг, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо ним не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 107 КПК України, у матеріалах кримінального провадження зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КПК України, під час судового засідання ведеться журнал судового засідання, в якому зазначаються такі відомості: 1) найменування та склад суду (слідчий суддя); 2) реквізити кримінального провадження та відомості щодо його учасників; 3) дата і час початку та закінчення судового засідання; 4) час, номер та найменування процесуальної дії, що проводиться під час судового засідання, а також передані суду під час процесуальної дії речі, документи, протоколи слідчих (розшукових) дій і додатки до них; 5) ухвали, постановлені судом (слідчим суддею) без виходу до нарадчої кімнати; 6) інші відомості у випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції не дотримав вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з журналу судового засідання (т. 5, арк.пр. 74,75, 93, 103), судові засідання від 06.06.2016 року, 16.06.2016 року( підготовче судове засідання), 17.06.2016 року( судове засідання по суті) було проведено Гуляйпольским районнім судом( без зазначення міста або області знаходження даного суду), але відповідно до матеріалів кримінального провадження, вказане провадження повинно розглядатися в Амур-Нижньодніпровському районному суді міста Дніпро, в супереч вимогам п. 1 ч.1 ст.108 КПК України, в журналі судового засідання вказано Гуляйпольський районний суд, що суперечить фактичним обставинам.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає що фактично відсутні журнали судових засідань саме Амур- Нижньодніпровському районному суді міста Дніпропетровська( нова назва Дніпро) від 06.06.2016 року, 16.06.2016 року, 17.06.2016 року.

На переконання колегії суддів, окрім того, що зазначене порушення згідно з вимогами ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення, вони також унеможливлюють апеляційний розгляд кримінального провадження, оскільки перешкоджають перевірці доводів захисника та представників цивільних відповідачів, потерпілого в частині цивільних позовів та призначеного покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку має містити формулюванню обвинувачення, визнаного судом, доведеним.

Є певні особливості при описуванні злочинів, передбачених ст. 286 КК України, а саме, у мотивувальній частині обвинувального вироку окрім статті закону України про кримінальну відповідальність слід зазначати, які конкретно нормативні вимоги були порушені з викладенням цих вимог.

Суд не дотримався цих вимог, змінив обвинувачення( яке не змінювалося у суді) та яке вбачало,що обвинувачений порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.7 «г» Правил Дорожнього руху України та порушення саме п.п. 10.1, 10.7 «г» Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньої транспортної пригоди, та взагалі не встановив у суді що саме порушив обвинувачений, а лише послався на висновки судово -автотехнічної експертизи( що може бути доказом, але суд повинен вказати у мотивувальній частині, що встановлено судом).

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Як вбачається із оригінального примірника технічного носія інформації судового засідання суду першої інстанції вбачається, що головуючий,хоч і зазначив про можливість здійснити розгляд у порядку ст. 349 КПК, проте взагалі не з`ясував позиції учасників судового провадження щодо можливості такого розгляду та не роз`яснив наслідки такого розгляду. Крім того, суд маючи заперечення представника цивільного відповідача ТОВ» Вета»- ОСОБА_9 , щодо встановлення розміру відшкодування шкоди, не тільки не звернув на це уваги та взагалі розглянув кримінальне провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК, та не досліджував докази не тільки з фактичних обставин, але з приводу визначення розміру відшкодування шкоди потерпілому та цивільним позивачам( тільки зробив перелік наявних документів у кримінальному провадженні), а тому припустився помилок при визначенні цивільного позову на що посилаються у своїх апеляційних скаргах представники цивільних відповідачів - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 .

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 349 КПК, суд не міг змінювати обвинувачення про яке зазначено вище в ухвалі.

Крім того, вказавши у вироку про розгляд кримінального провадження згідно до вимог ст. 349 КПК, суд послався у вироку на докази, які безпосередньо не досліджував у судовому засіданні, що свідчить про невмотивованість судового рішення та є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права ( ст. 370 КПК ).

Разом з тим, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляціях, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

Входячи з наведеного, колегія суддів зазначає,що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, не створив необхідних умов для реалізації потерпілим своїх процесуальних прав щодо належного обґрунтування цивільного позову в суді першої інстанції з дотриманням вимог ст. 315 КПК( якщо у сторін виникають труднощі при отримання певних доказів та суд вважав що вимоги потерпілої не підтверджені документами, саме суд повинен сприяти учасникам судового провадження шляхом запитів та ін.)
Таким чином, суд першої інстанції допустився помилкового вирішення позову потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Під час нового судового розгляду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах та дати на них вичерпну відповідь ,перевірити доводи захисту щодо суворості призначення покарання та ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК з урахуванням приписів ст.415 КПК.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів -,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача- ОСОБА_8 в інтересах ПАТ «СК» КРАЇНА», представника цивільного відповідача- ОСОБА_9 в інтересах ТОВ «Вето», потерпілого ОСОБА_10 на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 червня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалу суду остаточна та не підлягає оскарженню.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3