Справа №591/2719/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/751/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду міста Суми від 21 червня 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, і йому призначено:

- за ч. 1 ст. 185 КК України - покарання у виді арешту на строк один місяць;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - покарання у виді арешту на строк шість місяців;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - покарання у виді штрафу в розмірі 1000 грн,

та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді арешту на строк шість місяців, а також ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 879 грн. 60 коп. процесуальних витрат,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні таємного викраденя майна ОСОБА_11 , таємного викрадення повторно майна ОСОБА_12 , заволодіння шляхом обману, повторно, грошовими коштами, належавшими, відповідно, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , за наступних обставин.

28 лютого 2016 року ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні орендованої ним квартири АДРЕСА_2 , таємно викрав плазмовий телевізор фірми «Samsung LE37R81B», належавший ОСОБА_11 вартістю 5800 грн., яким розпорядився в послідуючому на власний розсуд.

04 березня 2016 року ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_15 у приміщенні орендованої ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_2 , де ввівши в оману ОСОБА_15 , представився власником цієї квартири та запропонував орендувати вказане житло на тривалий термін. ОСОБА_15 на таку пропозицію погодився та передав ОСОБА_8 грошові кошти загальною сумою 3000 грн., якими ОСОБА_8 заволодів шляхом обману.

Не зупиняючись на вчиненому, 11 березня 2016 року ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні орендованої ним квартири АДРЕСА_3 , таємно повторно викрав телевізор фірми «Samsung UE32H4500AKXU» разом із кронштейном-кріпленням плазмового телевізора до стіни фірми «EAGLE TV2023» і апарат для зварювання пластикових труб, належавші ОСОБА_12 , загальною вартістю 7199 грн. 11 коп., та в послідуючому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13 березня 2016 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом обману, ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_13 у квартирі АДРЕСА_3 , де ввівши в оману ОСОБА_13 , представився власником цієї квартири та запропонував орендувати вказане житло на тривалий термін. На таку пропозицію ОСОБА_13 погодився та передав ОСОБА_8 грошові кошти загальною сумою 3400 грн. в якості оплати за оренду квартири. Таким чином ОСОБА_8 , шляхом обману, заволодів грошовими коштами в сумі 3400 грн., що належали ОСОБА_13

15 березня 2016 року ОСОБА_8 , маючи на меті заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом, під приводом продажу телевізора, звернувся до ОСОБА_13 , не маючи на меті здійснювати продаж, запропонував ОСОБА_13 придбати у нього телевізор вартістю 500 грн. На вказану пропозицію ОСОБА_13 погодився та перерахував на банківську картку ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 500 грн. в якості оплати за придбання телевізора. В подальшому ОСОБА_8 телевізор ОСОБА_13 не передав, заволодівши шляхом обману, повторно, вищевказаними коштами ОСОБА_13 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 17 березня 2016 року ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_14 у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , де ввівши в оману ОСОБА_14 , представився власником вказаної квартири та запропонував орендувати це житло на тривалий термін. На вказану пропозицію ОСОБА_14 погодився та передав ОСОБА_8 грошові кошти загальною сумою 1800 грн. в якості оплати за оренду квартири, внаслідок чого ОСОБА_8 повторно, шляхом обману заволодів грошовими коштами в сумі 1800 грн., що належали ОСОБА_14 .

Не зупиняючись на вчиненому, 17 березня 2016 року реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, повторно, шляхом обману, ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_16 у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , де ввівши ОСОБА_16 в оману , представився власником вказаного житла та запропонував орендувати цю квартиру на тривалий термін. На таку пропозицію ОСОБА_16 погодилась та передала ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1000 грн. в якості оплати за оренду квартири, внаслідок чого ОСОБА_8 повторно, шляхом обману заволодів грошовими коштами в сумі 1000 грн., що належали ОСОБА_16 .

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним судом неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає що суд допустив порушення ст. 53 КК України, а саме - призначив ОСОБА_8 покарання у виді 1000 грн. штрафу, що є непропорційним неоподаткованому мінімуму доходів громадян. За такими доводами прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк один місяць, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк шість місяців, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 55 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 935 грн., та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити остаточне покарання у виді арешту на строк шість місяців, а в іншій частині вирок залишити без змін.

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, суд допустив порушення ст. 53 КК України, а саме - призначив ОСОБА_8 покарання у виді 1000 грн. штрафу, що є непропорційним неоподаткованому мінімуму доходів громадян. При цьому, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому: за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк один місяць, за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк шість місяців, за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити остаточне покарання у виді арешту на строк шість місяців, а в іншій частині вирок залишити без змін.

- обвинувачений ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду стосовно нього у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості призначеного покарання і призначити йому: за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік і три місяці, за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік і один місяць, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік і три місяці, а також на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

За змістом доводів апеляційної скарги обвинувачений вважає, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував вимоги ч.2 ст. 50, ст.ст. 65, 75 КК України, практику Європейського суду з прав людини, зокрема те, що вчинені ним злочини не є тяжкими, що він має на утриманні малолітню дитину, непрацездатного батька, має не погашені кредитні зобов`язання, є військовозобов`язаним, не допускав порушення запобіжного заходу, позитивно характеризується за місцем мешкання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, повністю відшкодував потерпілим заподіяну ним шкоду, сплатив процесуальні витрати. Також обвинувачений вважає, що суд у вироку фактично обґрунтував наявність обставин для застосування ст. 69 КК України і в той же час призначив занадто суворе покарання.

Відповідно до вимог ст. 405 КПК України апеляційний розгляд у даному кримінальному провадженні проведено за неявки потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 і доводи захисника ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримують, не заперечують проти апеляційних скарг прокурорів в частині зменшення розміру покарання у виді штрафу та не погоджуються з доводами цих же апеляційних скарг в частині обґрунтування призначення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185 і за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту, а також заслухавши думку прокурора ОСОБА_9 , яка апеляційні скарги прокурорів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтримує частково, вважає, що ухвалений стосовно ОСОБА_8 вирок підлягає не скасуванню, а зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 53 КК України призначення обвинуваченому за ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу, заперечує проти апеляційної скарги обвинуваченого як такої, що містить суперечливі доводи, дослідивши в порядку ст. 404 КПК України надану стороною захисту характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_8 з місця проживання, провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла переконання, що подані прокурорами апеляційні скарги частково підлягають задоволенню, а подана обвинуваченим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, грунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах , яким судом дана належна оцінка, і у поданих апеляційних скаргах під сумнів не ставляться.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів дійшла таких висновків.

Санкцією ч.1 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Санкцією ч.2 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк.

Також, санкція ч.2 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, покарання, відповідно за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, як за видом так і за строком, а покарання за ч.2 ст. 190 України у виді штрафу, з урахуванням наявності у ОСОБА_8 самостійного доходу внаслідок обробітку земельних паїв, цілком обгрунтовано призначено судом обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням кількості, характеру та ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, даних про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, з місця проживання характеризується позитивно, за відсутності обтяжуючих обставин і з урахуванням таких, що пом`якшують покарання обставин, а саме повного визнання обвинуваченим своєї вини, його щирого каяття у вчиненні злочинів, активного сприяння ним у їх розкритті, за відсутності тяжких наслідків від вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

При цьому, саме з урахуванням наведених пом`якшуючих обставин суд цілком правомірно не застосував до ОСОБА_8 таких передбачених законом покарань як обмеження волі і позбавлення волі, а призначене йому за сукупністю злочинів покарання у виді арешту на строк шість місяців відповідає вимогам ч.2 ст. 50 КК України, оскільки з огляду на передбачені санкціями ч.1, ч.2 ст. 185 і ч.2 ст. 190 КК України альтернативні більш суворі покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів у майбутньому.

Колегія суддів не убачає невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання у виді арешту вимогам Європейської конвенції з прав людини.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з огляду на характер і кількість вчинених ОСОБА_17 злочинів за короткий період часу, наявні у кримінальному провадженні пом`якшуючі обставини не є достатніми для призначення обвинуваченому за ч.1 і за ч.2 ст. 185 КК України на підставі ч.1 ст. 69 КК України покарання більш м`якого за видом чи розміром ніж те, що призначене судом.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність призначення йому за вчинені злочини покарання у виді позбавлення волі з мотивів призначення вироком суду першої інстанції занадто суворого покарання.

Зазначені доводи не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням вимог ст. 51 КК України покарання у виді позбавлення волі є більш суворим ніж покарання у виді арешту чи у виді штрафу.

Вказані за змістом апеляційної скарги обвинуваченого доводи про наявність на його утриманні непрацездатного батька не підтверджуються об`єктивними доказами, а доводи про участь ОСОБА_8 в утриманні малолітньої дитини та наявність у нього кредитних зобов`язань і відшкодування ним завдоаної потерпілим шкоди не порушують законності, обгрунтованості і вмотивованості вироку суду в частині визначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Крім того, колегія суддів не убачає правових підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, оскільки відповідно до вимог ст. 75 КК України таке звільнення не може бути застосоване при призначенні покарання у виді арешту.

Тому, враховуючи вищевказане, правові підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні на підставі апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.

В той же час, є такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг прокурорів про недодержання судом вимог ст. 53 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді штрафу за ч.2 ст. 190 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК України, а згідно ч.2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних розмірів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу.

Тобто, вищевказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність прямо приписується, що сума штрафу, як призначеного покарання, має бути пропорційною неоподатковуваному мінімуму доходів громадян, який на даний час, відповідно до вимог пункту 5 підрозділу 1розділу ХХ Податкового кодексу України, складає 17 грн.

Тому, призначене судом обвинувачену ОСОБА_8 за ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 грн. не відповідає вимогам ч.2 ст. 53 КК України, оскільки сума в 1000 грн. не є пропорційною офіційно установленому розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне виправити допущену судом помилку шляхом зміни ухваленого стосовно ОСОБА_8 вироку на підставі ст. 408 КПК України.

При цьому, доводи апеляційних скарг прокурорів щодо необхідності скасування вироку суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку є безпідставними і в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки визначення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу в розмірі, меншому ніж 1000 грн., на чому наполягають прокурори за змістом апеляційних скарг, не тягне за собою погіршення становища обвинуваченого, внаслідок чого відсутні передбачені ст. 420 КПК України підстави для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та з урахуванням визнаних судом першої інстанції пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає за необхідне і достатнє призначення обвинуваченому за вказаною нормою покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 935 грн.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, п.2 ч.1 ст. 407, ст.ст. 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 і апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду міста Суми від 21 червня 2016 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення обвинуваченому покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим у даному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк один місяць; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят п`ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 935 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді арешту на строк шість місяців.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ця ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4