АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

При секретарі ОСОБА_4

за участю:

представника третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ТОВ «Промресурс-Трейдінвест», - на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ТОВ «Промресурс-Трейдінвест», порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 р. про арешт майна та повернення речей, що були предметом арешту.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 21.06.2016 р. клопотання слідчого СУ ГУ НПУ в Дніпропетровській області про арешт майна було задоволене, накладений арешт на майно та грошові кошті, вилучені під час обшуку 03.06.2016 р. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юдіна, 15-Б.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вищезазначені майно та грошові кошти відповідають критеріям ст. 98 КПК України та є речовими доказами, відносно яких існує ризик їх переховування та знищення, а отже є підстави для накладення арешту з метою їх збереження.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_5 зазначає, що рішення слідчого судді є безпідставним, арешт був накладений з порушенням вимог процесуального закону.

Вказує, що арешт був накладений за клопотанням слідчого, що не відповідало вимогам закону та не містило достатніх підстав для його задоволення, оскаржувана ухвала слідчого судді також не відповідає вимогам закону, оскільки не містить обгрунтування підстави арешту та чіткого посилання на положення закону, яким керувався слідчий суддя, а також слідчим суддею було порушено строки розгляду клопотання, встановлені ч. 1 ст. 172 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що необґрунтованим накладанням арешту створені перешкоди у здійсненні ТОВ «Промресурс-Трейдінвест» законної господарської діяльності, а той факт, що до цього часу жодній особі у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, свідчить про безпідставність подальшого перебування вищезгаданого майна під арештом.

Заслухавши суддю-доповідача; адвоката ОСОБА_5 , що апеляційну скаргу підтримав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона кримінальних правопорушень, у зв`язку з розслідуванням яких слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, - самовільного зайняття земельної ділянки (ч. 1 ст. 197-1 КК України) та порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом (ч. 1 ст. 213 КК України), - полягає у тому, що невстановлені особи самовільно зайняли земельну ділянку в районі вул. Маяковського в Ленінському районі м. Дніпропетровська та незаконно здійснюють на ній розкопки з використанням важкої техніки з метою вилучення з грунту металобрухту. Згідно інформації, отриманій слідчим від УСБУ у Дніпропетровські області, транспортування незаконно видобутого металобрухту здійснюється на територію майданчику по вул. Юдіна, 15Б у м. Дніпропетровську, щодо якого за даними ДП «Дніпропетровський регіональний цент операцій з металобрухтом» жодній організації дозвільні документи на проведення операцій з металобрухтом не надавалися.
З урахуванням наведеного щодо грошових коштів та майна, які були вилучені 03.06.2016 р. під час обшуку за адресою: вул. Юдіна, 15Б у м. Дніпропетровську, є підстави обґрунтовано вважати, що вони відповідають вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатні для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону.

Так, автомобіль КрАЗ з причепом та відповідними реєстраційними документами, навантажувач, кран баштовий є обладнанням, що за даними слідства безпосередньо використовувалося для незаконних операцій з металобрухтом; електричний прилад «ВАМП-МІКРО» для друкування чеків та ноутбук ASUS A6R можуть містити інформацію про операції, пов`язані з розслідуваними кримінальними правопорушеннями; щодо грошових коштів є підстави обґрунтовано припускати, що вони були отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують. Так, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, єдиною і достатньою підставою для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів є відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України. Обставина, зазначена апелянтом, - відсутність повідомлення про підозру посадовим особам ТОВ «Промресурс-Трейдінвест», - при вирішенні питання про арешт майна з цієї підстави врахуванню не підлягають та не є перешкодою для його застосування.

Що стосується посилань апелянта на невідповідність клопотання слідчого вимогам закону та недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою, а доводи апеляційної скарги щодо недотримання слідчим суддею строку розгляду клопотання слідчого, встановленого ч. 1 ст. 172 КПК України не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

З урахуванням наведеного підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2