Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/1860/16

Справа № 711/5952/16-к

14 липня 2016 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар судових засідань ОСОБА_2
прокурор ОСОБА_3

представник потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову від 23.06.2016р. старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання в межах кримінального провадження № 0000297 від 26.12.2014р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Представник потерпілого ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого ОСОБА_6 від 23.06.2016р., якою відмовлено у задоволенні клопотання представника потерпілого про проведення слідчого експерименту, та зобов`язати слідчого, який здійснює досудове слідство у кримінальному провадженні №0000297 від 26.12.2014р., провести слідчий експеримент за участю потерпілого, працівників міліції, які брали участь у його затриманні, та експертів трасолога, баліста і медика. В обґрунтування скарги зазначено, що постанова слідчого є упередженою і незаконною, оскільки винесена слідчим без врахування обставин кримінального провадження.

В судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу і пояснив, що проведення слідчого експерименту забезпечить повно та всебічно встановити обставини кримінального провадження і усунути розбіжності в показаннях потерпілого та працівників міліції. Зауважив, що про необхідність такої слідчої дії зазначалось слідчими суддями під час розгляду скарг на неодноразові постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на недоцільність проведення слідчого експерименту. Просила відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000297, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження №0000297 здійснюється по факту застосування працівниками міліції вогнепальної зброї під час затримання ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні злочинів, внаслідок чого потерпілий зазнав вогнепальних поранень, які за висновком експерту відносять до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Під час досудового розслідування були двічі допитані потерпілий, працівники міліції, які приймали участь в операції із затримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .. Також були проведені судово-медична експертиза на предмет встановлення наявності тілесних ушкоджень у потерпілого, їх локалізацію, кількість, ступень тяжкості та механізм утворення, судово-балістичні експертизи та інші.

16.06.2016р. представником потерпілого було заявлене клопотання до слідчого про проведення слідчого експерименту відносно обставин затримання ОСОБА_5 за участі самого потерпілого, працівників міліції та експертів судово-медичного і балістичного профілю.

Постановою від 23.06.2016р. слідчий відмовив у задоволенні клопотання представника потерпілого від 16.06.2016р.. Підставою для відмови у задоволенні клопотання в постанові слідчого зазначено те, що проведення слідчого експерименту не впливає на встановлення обставин кримінального провадження, які підлягають доказуванню.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання.

Даючи оцінку діям слідчого вважаю за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Обставини, які підлягають доказуванню передбачені ч.1 ст.91 КПК України. Частиною другою цієї статті передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме слідчим або прокурором. Натомість, з огляду на принцип змагальності сторін, положення кримінально-процесуального закону надають потерпілому право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту чи потерпілого визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

З пояснень представника потерпілого вбачається, що необхідністю проведення слідчого експерименту є усунення розбіжностей в показаннях потерпілого та працівників міліції, перевірка їх показань на місці події, визначення механізму завдання тілесних ушкоджень потерпілому з метою подальшої оцінки достовірності показань таких учасників кримінального провадження та визначення можливості існування обставин, про які повідомляють ці особи.

Разом з тим, дослідженням в судовому засіданні показань потерпілого та працівників міліції, які приймали участь у його затриманні, встановлено, що їх показання не мають розбіжностей щодо механізму та способу завдання вогнепальних поранень потерпілому, оскільки в цій частині показання всіх осіб є стабільними та не мають суперечливостей. Зауваження представника потерпілого, що постріли могли бути зроблені працівниками міліції впритул до потерпілого не узгоджуються з показаннями потерпілого, а відтак є припущенням.

Статтею 240 КПК України передбачено, що слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проте усунути розбіжності в показаннях учасників кримінального провадження щодо тримання потерпілим в руках обрізу, направлення обрізу в сторону працівників міліції, намагання перезарядити обріз, намагання потерпілим викинути обріз вбачається неспроможним внаслідок проведення слідчого експерименту. Так само проведення слідчого експерименту не даси змоги встановити траєкторію польоту кулі, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про трасологічний слід кулі, а механізм виникнення пошкоджень експертом не встановлений через відсутність необхідних даних.

За таких обставин, рішення слідчого про відсутність потреби у проведення слідчого експерименту з відтворення обставин події на даній стадії досудового слідство є правомірним.

Разом з тим, погоджуюсь із зауваженнями представника потерпілого щодо змісту мотивувальної частини постанови слідчого від 23.06.2016р., в якій слідчий всупереч вимог ч.1 ст.91 КПК України зазначив, що в даному кримінальному провадженні предметом доказування є тільки ознаки суб`єктивної сторони, оскільки таке твердження є некоректним і потребує уточнення. Натомість в цілому постанова слідчого від 23.06.2016р. відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, складена із дотриманням порядку, передбаченому нормами кримінально-процесуального законодавства. Отже використання слідчим неточних за своїм змістом словосполучень не вплинули на правильність його висновків, а тому з цих підстав постанова не підлягає скасуванню.

За таких обставин, вважаю постанову слідчого від 23.06.2016р. про відмову у задоволенні клопотання представника потерпілого такою, що за своїм змістом відповідає положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесена з врахуванням положень і засад кримінального провадження, а тому підстав для її скасування не вбачається.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 15 липня 2016р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1