Код суду 233 Справа № 233/6861/15-к
Вирок
Іменем України
06 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 Вел* ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харцизьк, Донецької області, українця, громадянина України, який має середньо спеціальну освіту, не працює, раніше судимий: 09 грудня 2011 року Мар`їнським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, мешкає без реєстрації адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, суд
На початку квітня 2014 року в м. Донецьк та в окремих районах та населених пунктах Донецької області громадянином Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та іншими невстановленими особами було створено стійке ієрархічне об`єднання - злочинну (терористичну) організацію, гак звану «Донецьку народну Республіку» (далі «ДНР»). Основною метою діяльності вказаної злочинної (терористичної) організації була насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного псевдодержавного утворення «ДНР». Вказана злочинна (терористична) організація була стійкою, мала чітку ієрархію та структуру, яка складалася з політичного та силового блоків, існував розподіл функцій між її учасниками, на яких були покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій. «ДНР» мало стабільний склад лідерів вказаної терористичної організації, які підтримували між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функції учасників, щодо його досягнення. На керівників блоків покладалося керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочинів за допомогою керівників груп, що були у вказаних блоках. При цьому на керівників та учасників силового блоку покладалося забезпечення стійкості злочинної (терористичної) організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу представники політичного блоку організовували збір та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їхньої діяльності, чим також забезпечували існування вказаної (злочинної) терористичної організації.
Таким чином, на початку квітня 2014 року із м. Донецьк та в окремих районах та населених пунктах Донецької області задля насильницького підтримання влади терористичної організації «ДНР» було створено не передбачене Законами України збройне формування, яке мало організаційну структуру військового типу, яке характеризувалося єдиноначальністю, підпорядкованістю, мало чітку ієрархічність та дисципліну й субординацію, члени якого носили формений одяг зі знаками розрізнення, озброєні вогнепальною зброєю та боєприпасами, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в даному незаконному збройному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставилися завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур злочинної (терористичної) організації «ДНР», учасники якої займалися скоєнням тяжких та особливо тяжких злочинів, в т.ч. вчиненням актів тероризму, залякуванням та депортацією населення Донецької області, придушенням організованого опору населення на окупованій «ДНР» території, викраденням та вбивством людей, скоєнням розбійних нападів, захопленням адміністративних будівель органів державної влади, місцевого самоврядування України, підприємств, установ та організацій та заволодінням їх майном, що супроводжується встановленням режиму військового стану, збройному протистоянні правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, що призводили до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі. Вказані формування злочинної (терористичної) організації «ДНР» і на даний час дислокуються в окупованих окремих районах та населених пунктах та місцевостях Донецької області, та мають загальну координацію керівництва.
Зокрема, станом на липень 2014 року територія населеного пункту м. Макіївка Донецької області була захоплена членами злочинної (терористичної) організації «ДНР», задля насильницького підтримання влади злочинної (терористичної) організації «ДНР» у вказаному населеному пункті також діяли не передбачені Законами України збройні формування, члени якого з вогнепальною зброєю незаконно утримували протягом тривалого часу утримували територію зазначеного населеного пункту.
ОСОБА_6 , знаходячись на непідконтрольній Україні території, приблизно 28 липня 2014 року у м. Макіївка зустрів свого знайомого на ім`я ОСОБА_8 , який у той період часу вже працював у так званій комендатурі «ДНР». та запропонував йому вступити до лав незаконного збройного формування терористичної організації «Донецька народна республіка». На це запрошення ОСОБА_6 , не маючи коштів на існування, дав свою згоду та в цей же день приблизно о 17 годині прийшов до будівлі, у минулому дитячого інтернату, котре розташовувалося у мікрорайоні Східний Червоногвардійського району м. Макіївка, де у вказаний період часу знаходилась база одного з незаконних збройних формувань - «8-ї роти батальйону армії ДНР» .
Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з прямим умислом, починаючи приблизно з 29 липня 2014 року до 26 листопада 2014 року становиться одним із учасників «силового» блоку, а саме бійцем незаконного озброєного формування «8-ї роти батальйону армії ДНР» терористичної організації «Донецька народна республіка», при цьому :
починаючи з 29 липня 2014 року на протязі 2-х тижнів ОСОБА_6 на території вищезгаданого батальйону проходив курс молодого бійця:
на протязі двох тижнів приблизно з середини серпня 2014 року ОСОБА_6 у вказаному військовому формуванні виконував обов`язки кухаря;
приблизно з кінця серпня 2014 року ОСОБА_6 до 31 жовтня 2014 року у селищі Калініно Червоногвардійського району м. Макіївки ніс чергування на блокпосту зі зброєю в руках та виконував обов`язки кухаря;
з 31 жовтня 2014 року до 25 листопада 2014 року ОСОБА_6 після повернення до місця дислокації батальйону у м. Макіївки де у вказаному військовому формуванні виконував обов`язки кухаря, чим здійснив умисні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування.
25 листопада 2014 року ОСОБА_6 був помічений керівництвом підрозділу за розпиванням спиртних напоїв, за що був посаджений до підвалу. На наступний день ОСОБА_6 покинув вказаний військовий підрозділ, не бажаючи виконувати обов`язки бійця за невелику зарплатню, після чого перебував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст. 260 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
10 грудня 2015 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_6 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою підозрюваний ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України визнав повністю.
За умовами угоди підозрюваний ОСОБА_6 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, співпрацювати з правоохоронними органами в розкритті та розслідуванні злочину, викритті та кримінальному переслідуванні інших співучасників злочину.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_6 буде призначено покарання за ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК України звільнено від його відбування з випробуванням.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 260 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості від 10 грудня 2015 року була укладена в присутності захисника ОСОБА_5 , що відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_6 погоджується на призначення узгодженого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є рецидив злочинів.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_6 можливо без реального відбування призначеного покарання і його варто звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки він щиро розкаявся у скоєному.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.
Відомості про речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд,
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 від 10 грудня 2015 року.
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя