Справа № 216/869/16-к
провадження № 1-кп/216/234/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2016 року Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Днепропетровскої області в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шестипілля Солонянського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, має професійно-технічну освіту, не судимого, не одруженого, неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні не має, працює, являється ветераном війни учасником бойових дій, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні злочинів, передбаченого ч. 2, 4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) у військовому званні сержанта за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, після виписки 10.10.2014 року з КЗ «Солонянська центральна районна лікарні» ДОР» (52400, Дніпропетровська область, смт. Солоне, вул. Усенка, 13) до 08.00 години 11.10.2014 року до військової частини не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно міг і повинен був це зробити, а направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не повертаючись у військову частину, не звертаючись до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. Лише 05.11.2014 року біля 09.00 годин, тобто понад десять діб, але не більше місяця, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 і заявив про себе.

Він же, являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 02.08.2015 року біля 22.00 годин самовільно без дозволу командування залишив територію військової частини та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував, не виконуючи обов`язків військової служби та не повертаючись у військову частину, не звертаючись до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. 08.12.2015 року біля 13.00 годин, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 з власної ініціативи добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) і заявив про себе.

Підсудний свою вину визнав в повному обсязі, суду пояснив, що він був призваний на військову службу, яку проходив у Кривому Розі. В жовтні 2014 року він був травмований та проходив лікування у лікарні за місцем свого постійного мешкання. Після закінчення лікування він повернувся до військової частини не відразу, а приблизно через 20 діб. Після цього він знаходився в зоні АТО, звідки повернувся до військової частини. В серпні 2015 року він без дозволу поїхав додому, де знаходився до грудня 2015 року, коли, зрозумівши протиправність своїх дій, повернувся до військової частини. Кається в скоєному.

Виходячи із показань підсудного, суд вважає, що ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ст. 407 ч. 2 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 10 діб але не більше місяця, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), а також злочин, передбачений ст.407 ч.4 КК України за ознаками самовільного залишення військової частини або місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обмірковуючи питання про призначення покарання підсудному, суд враховує суспільну небезпечність скоєного злочину, ступінь та тяжкість скоєного, характеристику особистості підсудного, який раніше злочинів не вчиняв, є учасником антитерористичної операції, вину визнав в повному обсязі, працює і позитивно характеризується за місцем мешкання, кається в скоєному.

З врахуванням викладеного суд вважає що покарання може бути призначено із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 2 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ст. 407 ч. 4 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш строгого покарання більш строгим ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо він не скоїть нового злочину та виконує покладені на нього судом обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію.

До набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, після набрання вироком законної чинності запобіжний захід скасувати.

На вирок суду може бути подано апеляцію в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1