Провадження № 11-кп/779/285/2016
Категорія ч.1 ст.382 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

та її представника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000312 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 700 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 11900 грн.

Даним вироком суду залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Злочин вчинено за наступних обставин.

31.10.2007 ОСОБА_7 придбав у ПП «Арс-Дім», в інтересах якого на підставі договору доручення діяло ТОВ «Декра», 2304 облігацій, загальна вартість яких становить 184 320 гривень, що підтверджено актом прийому передачі облігацій по договору купівлі продажу облігацій № 64/07Б/11Б від 31.10.2007.

Цього ж дня ОСОБА_7 уклав з ТОВ «Арс-Дім» попередній договір міни, згідно якого сторони мали укласти основний договір міни не пізніше 30.08.2010, за яким ОСОБА_7 придбані ним облігації мав обміняти на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

Водночас, рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 15.08.2012 задоволено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та встановлено провести поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , набутого ними за час шлюбу, виділивши кожному з них половину спільного майна, а саме: кожному по 1152 шт. (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 задоволено заяву представника ОСОБА_11 - ОСОБА_12 щодо роз`яснення рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 по справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та роз`яснено, що потрібно провести поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 набутого ними за час шлюбу, виділивши кожному з них половину спільного майна, а саме: ОСОБА_11 1152 шт (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн., ОСОБА_7 1152 шт. (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн.

Також, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2012 залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 в цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

27.12.2012 ОСОБА_7 , діючи всупереч зазначеному рішенню Тисменицького районного суду від 15.08.2012, уклав з генеральним директором ТОВ «Арс-Дім» ОСОБА_13 договір купівлі продажу облігацій, згідно якого ОСОБА_7 продав ТОВ «Арс-Дім» дисконтні безпроцентні облігації ТОВ «Арс-Дім» в кількості 2304 штук, половина з яких належали його дружині на праві спільного майна подружжя та згідно вищевказаного рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 повинні були перейти у власність ОСОБА_11 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 про поділ майна подружжя, яке вступило в законну силу та є обов`язковими для виконання, маючи реальну можливість його виконати, умисно його не виконав.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2016 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що в його діях немає складу кримінального правопорушення у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, оскільки його дії носять не кримінальний характер, а цивільно-правові відносини щодо спору пов`язаного з розподілом майна набутого під час сімейного подружнього життя.

Зокрема, зазначає, що рішенням Тисменицького районного суду від 15.08.2012 року, що набрало законної сили 28.08.2012 року проведено поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 набутого ними за час шлюбу, виділивши кожному з них половину спільного майна, в тому числі ОСОБА_11 - 1152 шт. цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн. Звертає увагу на те, що Тисменицький районний суд вказаним рішенням не ставив перед ним вимоги про поділ майна. Згідно даного рішення, він був наділений, як і ОСОБА_15 на ? цінних паперів. Також в рішенні суду не зазначалось про зобов`язання ОСОБА_16 звернутись з відповідною заявою про поділ облігацій до зберігача - TOB «Фінансова компанія «Декра».

При цьому, вказує, що виконавчого листа про виконання рішення Тисменицького районного суду не отримував, оскільки ОСОБА_17 у ДВС м. Івано-Франківська не зверталась, про що підтвердили свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Оскільки потерпіла ОСОБА_15 не звернулась у ДВС м. Івано-Франківська щодо проведення поділу спільного подружнього майна та він не перешкоджав їй у даному зверненні, то відповідно вважає, що він не може нести відповідальності за невиконання та перешкоджання виконанню рішення Тисменицького районного суду про поділ майна подружжя від 15 серпня 2012 року.

Посилається на те, що отримані при продажі акцій кошти від потерпілої не приховав, а направив їх на погашення боргу, який утворився з приводу позики, оскільки кошти позичались на придбання акцій в ТОВ «АРС-Дім», які в наступному мали обмінюватись на житло.

Також зазначає, що суд постановив вирок всупереч вимогам ч.4 ст. 110 КПК України, оскільки в обвинувальному акті конкретно не зазначено, які саме його дії вказують на вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, виходячи зі змісту диспозиції цієї статті. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено анкетних відомостей потерпілої та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Тому вважає, що обвинувачення, із-за своєї неконкретності, не давало можливості вирішувати справу по суті, оскільки відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2016 року та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені докази, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Підставою для скасування судового рішення, крім інших, за правилами ст. 409 КПК України є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Виходячи з диспозиції ч.1 ст. 382 КК України кримінальна відповідальність за вказаною статтею настає лише у випадках невиконання чи перешкоджання виконанню особою законного і правосудного рішення.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, оскільки винний, якому необхідно виконувати судове рішення, усвідомлює характер своїх обов`язків, але не виконує цього рішення за наявності можливості виконати його або перешкоджає такому виконанню.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 вчинив умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, а саме ОСОБА_7 , достовірно знаючи про рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 про поділ майна подружжя, яке вступило в законну силу та є обов`язковим для виконання, маючи реальну можливість його виконати, умисно його не виконав.

Зокрема, судом було встановлено, що 27.12.2012 ОСОБА_7 , діючи всупереч зазначеному рішенню суду, уклав з генеральним директором ТОВ «Арс-Дім» ОСОБА_13 договір купівлі продажу облігацій, згідно якого продав ТОВ «Арс-Дім» дисконтні безпроцентні облігації ТОВ «Арс-Дім» в кількості 2304 штук, половина з яких належали його дружині на праві спільного майна подружжя та згідно вищевказаного рішення повинні були перейти у власність ОСОБА_11 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Вищевказані висновки суду носять суперечливий характер, оскільки суд першої інстанції, стверджуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно не виконав рішення суду, посилається на те, що обвинувачений вчинив дії, які призвели до неможливості виконання рішення суду.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що невиконання судового рішення це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим рішення заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати рішення суду.

В той же час, суд першої інстанції встановив, що невиконання судового рішення обвинуваченим ОСОБА_7 полягало в активних діях, а саме в укладенні договору купівліпродажу дисконтних безпроцентних облігацій ТОВ «Арс-Дім» в кількості 2304 штук.

Так, відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 про поділ майна подружжя вирішено провести поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , набутого ними за час шлюбу, виділивши кожному з них половину спільного майна, а саме: кожному по 1152 шт. (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 задоволено заяву представника ОСОБА_11 ОСОБА_12 щодо роз`яснення рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 по справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та роз`яснено, що потрібно провести поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 набутого ними за час шлюбу, виділивши кожному з них половину спільного майна, а саме: ОСОБА_11 1152 шт (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн., ОСОБА_7 1152 шт. (1/2) цінних паперів (облігацій) на суму 92 160 грн.

Суд першої інстанції не вказав, які саме дії відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2012 про поділ майна подружжя обвинувачений ОСОБА_7 був повинен вчинити, не встановив чи мав обвинувачений реальну можливість виконати такі дії, і з яких підстав їх не виконав.

Вищевказана неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження свідчать про необхідність скасування вироку суду і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4