АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

23 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погодженому прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному 20.10.2015 року до ЄРДР під №0000149, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що слідчий в судове засідання не з`явився, вимоги клопотання не підтримав, крім того до клопотання не додано належних доказів для підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, на підставі чого клопотання задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку в приміщенні Територіального сервісного центру №8044 Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, розташованому за адресою: місто Київ, вулиця Братиславська, 52, а саме грошові кошти номіналом 500 гривень з серіями та номерами: СГ 2875604, ЛИ 0811014, ВЗ 8739649, ВФ 8400002, ВЗ 58009017, на загальну суму 2500 гривень.

В обгрунтування своїх вимог вказує, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що твердження слідчого судді про те, що до клопотання не додано належних доказів для підтвердження необхідності арешту тимчасово вилученого майна є помилковим, оскільки до матеріалів клопотання додані необхідні документи, такі як копія протоколу огляду та вручення грошових коштів, копія протоколу обшуку, копія постанови про визнання коштів речовими доказами, копія протоколу допиту свідка ОСОБА_9 .

Крім того, на думку сторони обвинувачення відмова у задоволенні клопотання з посиланням на неявку без поважних причин слідчого в судове засідання, що на переконання слідчого судді свідчить про фактичне непідтримання поданого клопотання та має оцінюватись як підстава для відмови в задоволенні такого клопотання суперечить вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, думку представника власника майна, який не заперечував проти апеляційної скарги та просив про її задоволення, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000149 від 16.03.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що наказом Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України № 10 о/с від 01.12.2015 р. ОСОБА_10 з 01.12.2015 р. призначено на посаду оператора комп`ютерного набору територіального сервісного центру МВС в місті Києві. Таким чином ОСОБА_10 в силу займаної посади, відповідно до посадової інструкції наділений правами та обов`язками відповідно до яких є особою, яка надає публічні послуги.

08.10.2015 р. ОСОБА_9 , на підставі довіреності зареєстрованої під №865 від 08.10.2015 р., придбав у ОСОБА_11 автомобіль марки «HyundaiElantra» н.з. НОМЕР_1 з правом відчуження.

11.03.2016 р. близько 17:00 години ОСОБА_9 , діючи на підставі вказаної довіреності з метою здійснення перереєстрації транспортного засобу марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 на своє ім`я, прибув до територіального сервісного центру №8044 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 52, де звернувся до ОСОБА_10 та надав документи для здійснення відповідної перереєстрації. Надалі під час спілкування ОСОБА_10 повідомив, що на даний час номерні знаки відсутні, проте в разі сплати неправомірної вигоди в сумі 200-500 доларів США, останній пришвидшить процедуру перереєстрації транспортного засобу та надасть привілейовані номерні знаки з гарною комбінацією цифр.

14.04.2016 р. ОСОБА_9 з метою перереєстрації вказаного транспортного засобу близько 16:00 години, прибув до Територіального сервісного центру №8044 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, за адресою: м. Київ, вулиця Братиславська, 52, де ОСОБА_10 в цей самий час здійснив перереєстрацію транспортного засобу та надав ОСОБА_9 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Hyundai Elantra» з номерним знаком НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_9 за що останній передав ОСОБА_10 заздалегідь обумовлену суму грошових коштів в сумі 2 500 гривень.

14.04.2016 р. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук приміщення Територіального сервісного центру №8044 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 52, де вилучено грошові кошти номіналом 500 гривень з серіями та номерами: СГ2875604, ЛИ0811014, В38739649, ВФ8400002, В358009017, які надавались ОСОБА_10 як неправомірна вигода та на поверхні яких містить нашарування спеціальної хімічної речовини.

15.04.2016, на підставі ст. ст. 98, 110 КПК України, винесено постанову про визнання грошових коштів в сумі 2500 гривень з серіями та номерами: СГ2875604, ЛИ0811014, В38739649, ВФ8400002, В358009017 речовими доказами.

15.04.2016 р.старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні під №0000149.

20.04.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання слідчого відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. 170, ч. 1 ст. 173 КПК України та вказав, що відсутні законні правові підстави для арешту вказаного у клопотанні майна.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого відповідає зазначеним вимогам.

Також, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Також, як випливає з положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що матеріали судового провадження свідчать про те, що майно, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме є предметом кримінального правопорушення та його доказом, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання слідчого судді на те, що слідчий в судове засідання не з`явився та вимоги клопотання не підтримав, крім того до клопотання не додано належних доказів для підтвердження обставин, зазначених у клопотанні є безпідставним, оскільки органом досудового розслідування надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт, а неявка слідчого у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні слідчого майно.

Отже, є слушними вказівки прокурора щодо того, що слідчий суддя при винесені ухвали про відмову у задоволені клопотання слідчого порушив вимоги кримінального процесуального закону, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності наявності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України, при цьому відмова слідчим суддею у задоволенні клопотання слідчого з посиланням на ч. 1 ст. 173 КПК України є необгрунтованою, оскільки за даною нормою закону тягар доказування необхідності накладення арешту на майно покладається на особу, яка подала клопотання про арешт майна, однак вказівки на доведення такого виду обтяження особисто, а не за матеріалами судового провадження стаття не містить.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погодженому прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному 20.10.2015 року до ЄРДР під №0000149, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному 20.10.2015 року до ЄРДР під №0000149, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку в приміщенні Територіального сервісного центру №8044 Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 52, а саме грошові кошти номіналом 500 гривень з серіями та номерами: СГ 2875604, ЛИ 0811014, ВЗ 8739649, ВФ 8400002, ВЗ 58009017, на загальну суму 2500 гривень.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 а ш е в и ч