Провадження № 11-кп/779/84/2016
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003519 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року, з участю прокурора ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить, керуючись ст. 75 КК України, пом`якшити йому покарання, змінити позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді умовного позбавлення волі.

За вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), за попередньою змовою групою осіб, його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України КК України з призначенням покарання чотири роки позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), за попередньою змовою групою осіб, його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання чотири роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком один рік, на підставі ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки.

Обвинувачений ОСОБА_6 мотивує свою позицію тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у нього проблеми з здоров`ям, хворіє на гостру печінкову хворобу ( цироз печінки, гепатит С ). У нього залишилась на волі хвора мати і вагітна цивільна дружина. Матері потрібний догляд і він є єдиним годувальником в сім`ї. Просить взяти до уваги, що він раніше не судимий і вважає рішення суду першої інстанції занадто суворим і необґрунтованим щодо нього.

Згідно з вироком суд першої інстанції встановив, що 01 лютого2014 року, близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи неподалік аптеки «Доброго дня» по вул. Тролейбусній, 4 в м. Івано-Франківську, із корисливих спонукань вступив у злочинну змову із ОСОБА_7 з метою заволодіння продуктами дитячого харчування із даної аптеки.

Зайшовши в приміщення вказаної аптеки та маючи намір довести свій умисел до кінця, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 , підійшли до стелажу, на якому знаходилися товари з дитячим харчуванням та викрали звідти по дві упаковки дитячої молочної суміші. Зокрема, ОСОБА_7 , викрав дві молочні суміші «Nutrilon», ємкістю по 800 грам кожна, вартість однієї упаковки якої становить 163 гривні 69 коп., а ОСОБА_9 викрав дві упаковки молочної суміші «NAN», ємкістю по 800 грам кожна, вартість однієї упаковки становить 119 гривень 38 коп. Після чого, вдвох направились до виходу із аптеки.

За діями обвинувачених спостерігала працівниця аптеки, свідок ОСОБА_10 , яка зрозуміла, що останні направились до виходу та не мають наміру оплачувати товар і почала кричати, щоб вони зупинились. Проте, незважаючи на її крик, ОСОБА_9 , встиг вийти із приміщення аптеки, а ОСОБА_7 був зупинений свідком та затриманий біля турнікету, коли свідок закрила вхідні двері аптеки.

Внаслідок злочинних дій, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заподіяли TOB «Фармастор» матеріальну шкоду на загальну суму 566 гривень 14 коп.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_6 свої апеляційні вимоги підтримав.

Прокурор вважав, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши обставини, що мають значення при призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і, відповідно, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і в частині призначення покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Проте, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, наведених вище вимог закону при постановленні вироку та призначенні покарання дотримався не в повній мірі.

Призначаючи покарання суд враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, те, що він згідно ст. 89 КК України є не судимим, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках в Івано-Франківському ОНД та ОПНЛ №3 не перебуває, молодий вік обвинуваченого. І враховуючи вищенаведені обставини, особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі.

Вирішуючи апеляційну вимогу ОСОБА_6 щодо пом`якшення йому покарання колегія суддів, враховуючи зазначені вище обставини, вказані у вироку суду першої інстанції, вважає, що покарання ОСОБА_6 слід призначити саме у вигляді реального позбавлення волі, оскільки хоч попередні його судимості і погашені, але він вже раніше тричі притягався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків з такого не зробив і знову вчинив тяжкий злочин. В той же час колегія суддів вважає що при призначенні покарання необхідно враховувати і те, що викрадено майна на суму 238 гривень 76 коп., на утриманні вагітна співмешканка, хворіє.

Відповідно до змісту ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При вказаних обставинах вчинення злочину ОСОБА_6 , враховуючи в першу чергу як вартість так і найменування викраденого, інші обставини які слід врахувати при призначенні покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк чотири роки слід вважати явно несправедливим через суворість, а тому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, але нижче від найнижчої межі передбаченої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, яка передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що також узгоджуватиметься з роз`ясненнями даних у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». До зазначених обставин щодо покарання ОСОБА_6 колегія суддів відносить вартість викраденого, утримання вагітної співмешканки, хворіє, щире каяття, сприяння слідству, що обставин які обтяжують покарання не встановлено.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що установі відбування покарання слід буде врахувати, що станом на 16 березня 2016 року ОСОБА_6 відбув покарання з 28 грудня 2015 року по день постановлення даної ухвали у вигляді двох місяців 17 днів, яке згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати у строк відбування покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, і вважати, що станом на 16 березня 2016 року ОСОБА_6 фактично відбув покарання у вигляді п`яти місяців і чотирьох днів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 414, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити, пом`якшивши йому призначене покарання.

Вважати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання, застосувавши ст. 69 КК України один рік шість місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Запобіжний захід залишити попередньо обраний тримання під вартою.

На ухвалу протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали, може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Повний текст ухвали оголосити о 10 год. 18 березня 2016 року.

С У Д Д І :

_______________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2