Провадження №1-кп/331/134/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/134/2016 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, без громадянства, який має неповну середню освіту, не одруженому, на утриманні якого неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованому, не зареєстрованому, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
1) 11.01.2000 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.140 КК України, до покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
2) 16.05.2003 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185 КК України, до покарання 1 рік позбавлення волі;
3) 22.05.2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.І ст.309, 69, 70 КК України, до покарання у 2 роки 8 місяців. 13.04.2009 року звільнений за відбуттям покарання;
4) 17.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ч.3 ст.185 КК України, до покарання 2 роки позбавлення волі;?
5) 06.07.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, до покарання 1 рік 9 місяців позбавлення волі. Звільнений 16.09.2011 року на підставі ЗУ «Про амністію»;
6) 15.02.2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185 КК України, до покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
7) 25.04.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185 КК України, до покарання 1 рік 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 27.06.2013 за відбуттям строку покарання.
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
09 лютого 2016 року, приблизно о 10 годині ОСОБА_3 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, знаходячись у салоні громадського транспорту - трамваю, яких рухався за маршрутом №3, проїжджаючи повз зупинки громадського транспорту «вул. Красногвардійська» у м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу відкрив блискавку на жіночій сумочці стоячої поруч ОСОБА_5 , звідки, таємно намагався викрасти майно останньої, а саме:
-гаманець із штучної шкіри червоного кольору, вартістю 200 гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 371 гривень,
-пластикову банківську карту банку «ПриватБанк», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить;
-пластикову банківську карту банку «ІндустріалБанк», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить.
Однак ОСОБА_3 не зміг довести свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці пасажирами трамваю та у подальшому переданий працівникам поліції. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 , намагався спричинити матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 571 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, розкаявся та пояснив суду, що 09.02.2016 року, приблизно о 10 годині їхав у салоні трамваю, де спиною до нього стояла жінка, в якої на предпліччі висіла сумка чорного кольору. Він став до неї ближче та відкрив сумку, з якої витягнув гаманець та став їхати далі. Через хвилину коли ОСОБА_5 почала кричати про те, що в неї пропав гаманець, він викинув його, однак його діїі були помічені іншими пасажирами, які його затримали. У вчиненому щиро кається, повністю визнає усі обставини злочину та просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 09.02.2016 року вона їхала в салоні трамваю по справах, коли відчула що її сумку два рази штовхнули, після чого в неї пропав гаманець. Вона почала кричати, що в салоні знаходиться кишеньковий злодій та просила водія не відчиняти двері салону. Разом з пасажирами вона знайшла свій гаманець та чоловіка, який здійснив злочин, якого передали працівникам поліції. Матеріальний претензій до обвинуваченого не має.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі через повне визнання обставин скоєння злочину обвинуваченим та потерпілою.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , поза розумним сумнівом, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, не доведений до кінця, з причин, які не залежали від волі винного.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до ст. 65 КК України суд приймає до уваги конкретні обставини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного.
Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини,на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив новий корисливий злочин проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,офіційно не працює, власної родини не має, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді арешту, що буде відповідати принципам та меті його призначення. Разом з цим, враховуючи особу винного, який неодноразово (сім разів) засуджувався за корисливі злочини, однак знову вчинив аналогічний злочин, місця реєстрації не має, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.
Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання засудженого ОСОБА_3 .
Запобіжний захід, застосований відносно засудженого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання - залишити без змін.
Речові докази: гаманець із штучної шкіри червоного кольору, пластикову банківську карту банку «ПриватБанк», пластикову банківську карту банку «ІндустріалБанк», - повернути власнику ОСОБА_5 .
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1