печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002664 від 27.11.2015 за підозрою колишнього Першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В :
в провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002664 від 27.11.2015 за підозрою колишнього Першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України

Вказане клопотання, сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002664 від 27.11.2015, виділеному з матеріалів кримінального провадження № 0000326 від 28.04.2014, за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

При цьому, як стверджує сторона обвинувачення, суть обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_4 полягає в зловживанні службовим становищем, тобто умисному з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому під час перебування на посаді Першого заступника Голови Верховної Ради України під час проведення ним пленарного засідання Верховної Ради України 16.01.2014 при прийнятті наступних законодавчих актів «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та процесуальних законів щодо додаткових заходів захисту безпеки громадян» (№ 3879), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень під час проведення футбольних матчів» (№ 3837), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» (№ 3855), «Про внесення змін до Регламенту Верховної Ради України» (№ 3883), «Про внесення зміни до Кримінального процесуального кодексу України щодо заочного кримінального провадження» (№ 3587), «Про внесення зміни до статті 297 Кримінального кодексу України щодо відповідальності за осквернення або руйнування пам`ятників, споруджених в пам`ять тих, хто боровся проти нацизму в роки Другої світової війни радянських воїнів-визволителів, учасників партизанського руху, підпільників, жертв нацистських переслідувань, а також воїнів-інтернаціоналістів та миротворців» (№ 2178а), «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо відповідальності за заперечення чи виправдання злочинів фашизму» (№ 2179а), «Про внесення зміни до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» щодо відтермінування набрання чинності положеннями пункту 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» (№ 3792), «Про внесення зміни до статті 197 Податкового кодексу України щодо звільнення від обкладення податком на додану вартість операцій із ввезення на митну територію України природного газу» (№ 3853-1), які були внесені на розгляд Верховної Ради України та прийняті з порушенням Закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Крім цього, за твердженням сторони обвинувачення, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у тому, що він, ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 і ОСОБА_14 , за сприяння й участі ОСОБА_21 та на виконання вказівки Президента України ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем народного депутата України, склали завідомо неправдивий документ, а саме, протокол засідання Лічильної комісії Верховної Ради України № 2 від 16 січня 2014 року щодо встановлення результатів голосування шляхом підняття руки за вищевказані 8 законів України, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України (в редакції від 15.12.2013), а саме, складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки.

01.12.2014 у даному кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 на виклик слідчого до органу досудового розслідування не з`явився на підставі ст.ст. 42, 111, 135, 278 КПК України, повідомлення про підозру скеровано поштою за адресою його реєстрації та проживання.

19.06.2015 пред`явлену ОСОБА_4 підозру на підставі ст.ст. 276, 279 КПК України змінено без зміни кваліфікації.

Повідомлення про підозру направлено на підставі ст.ст. 42, 135 КПК України за адресою реєстрації ОСОБА_4 та у подальшому вручено його захисникам ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та забезпечено ознайомлення з повідомленнями про підозру адвокату ОСОБА_24

02.12.2014 у зв`язку з неявкою до органу досудового розслідування без поважних причин, ОСОБА_4 оголошено в розшук, проведення якого доручено Службі безпеки України.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 викликався до слідчого шляхом відправлення письмових повідомлень поштою за останніми відомими місцями його реєстрації та проживання, проте, на виклики не прибув.

Згідно наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України інформації 27.10.2014 ОСОБА_4 з аеропорту «Бориспіль» рейсом № 1819 «Київ-Шереметьєво» залишив територію України у напрямку Російської Федерації. До цього часу в Україну він не повертався.

Інформація щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за підозрою колишнього Першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_4 неодноразово публікувалась в засобах масової інформації та на офіційному сайті Генеральної прокуратури України.

Крім цього, інтереси ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні захищають адвокати, яких підозрюваний залучив шляхом укладення відповідних договорів про надання правової допомоги, що на думку сторони обвинувачення, свідчить про обізнаність ОСОБА_4 про повідомлену йому підозру та з приводу здійснення досудового розслідування стосовно нього у вказаному кримінальному провадженні.

Вказане, на твердження сторони обвинувачення, свідчить, що ОСОБА_4 переховується понад шість місяців від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи за межами України.

За вказаних обставин слідчий просить надати дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002664 від 27.11.2015 за підозрою колишнього Першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , яким погоджено клопотання, його підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи. Зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, переховується від органу досудового розслідування з метою ухилення від притягнення його до кримінальної відповідальності. Його злочинні дії призвели до тяжких наслідків, а саме, до підриву авторитету Верховної Ради України, як єдиного законодавчого органу державної влади, що виразилось у відкритому та зухвалому вчиненні його представниками протиправних дій при здійсненні процедури законотворення, що також сприяло втраті авторитету та престижу держави в його особі та ускладненні відносин з іншими державними та міжнародними організаціями на міжнародній арені; суттєвого порушення обов`язку держави в утвердженні і забезпеченні закріплених у Основному законі України (Конституції України) прав і свобод людини на повагу до її гідності, свободу думки і слова, права на доступ та використання інформації, особисту недоторканність, недоторканість житла, свободу пересування, політичний та ідеологічний плюралізм, управління державою, участь в мирних акціях протесту, а також в їх істотному обмеженні і створенні загрози порушення таких прав для необмеженого кола осіб та як результат послаблення законності та правопорядку в державі; створення у злочинний спосіб загальнообов`язкових норм поведінки, недотримання яких дозволило працівникам правоохоронних органів притягувати громадян, насамперед учасників мирних акцій протесту, до адміністративної та кримінальної відповідальності, як спосіб реалізації злочинних намірів ОСОБА_8 щодо придушення акцій протесту та подальшої узурпації влади, а також заради притягнення до такої відповідальності будь-якого громадянина, який намагатиметься протестувати проти свавілля влади чи іншим чином реалізувати свої політичні права; посилення масового невдоволення та виступів громадян, до протистояння у суспільстві та між владними, зокрема правоохоронними органами, і мітингувальниками, що стало одним із чинників, які хоч і не прямо, але вплинули на збільшення його негативних результатів, у тому числі, заподіяння тілесних ушкоджень як протестувальникам так і співробітникам правоохоронних органів.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти доводів клопотання, зазначивши, що діяння, які стороною обвинувачення інкриміновані ОСОБА_4 , декриміналізовані як наслідок прийняття Закону України № 1261-VII від 13.05.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України». Дії ОСОБА_4 , які описані стороною обвинувачення як злочинні, не спричини жодних наслідків, тим більше таких, які б в 250 і більше разів перевищували б неоподатковуваний розмір доходів громадян. Просив в задоволенні клопотання відмовити. Заперечення надав в письмовому вигляді, які долучені до матеріалів справи.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши показання свідка ОСОБА_25 , приходить до наступного висновку.

Положення стосовно надання слідчим суддею дозволу на проведення спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень регламентуються главою 24-1 КПК України та п. п 20-1 Перехідних положень КПК України, тимчасово, до 15 квітня 2017 року, положення глави 24-1 "Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень" застосовуються із такими особливостями: спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст. ст. 109, 110, 110-2, 111, 112, 113,114, 114-1, 115, ч. ч. 2-5 статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), ст.ст. 209, 258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364,365, 368, 368-2, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи які понад шість місяців переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно яких наявні фактичні дані, що вони перебувають за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цьому абзаці, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

У клопотанні слідчого, прокурора про здійснення спеціального досудового розслідування мають також зазначатися фактичні дані про перебування особи за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Слідчий суддя може відмовити у задоволенні такого клопотання, якщо слідчий, прокурор не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та стосовно нього наявні фактичні дані про перебування за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Повторне звернення з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування до слідчого судді в одному кримінальному провадженні не допускається, крім наявності нових обставин, які підтверджують, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та стосовно нього наявні фактичні дані про перебування за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0002664 від 27.11.2015 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Відповідно до вимог ст. 297 4 КПК України під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з положень ст. 22 КПК України, на прокурора в кримінальному провадженні покладено обов`язок доведення обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Практика ЄСПЛ зазначає, що «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції, «передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин» (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбел та Гартлі проти Великобританії»(«Fox, Campbelland Hartley v. The United Kingdom»), рішення від 27 березня 1991 року, заяви №№ 12244/86; 12245/86; 12383/86, п. 32).

Тобто безумовною передумовою дослідження обставин щодо причетності особи до вчинення злочину, є наявність самої події злочину, як такої.

З урахуванням вказаного, слідчим суддею оцінено кожен, наданий сторонами, доказ на предмет наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, інкримінованих стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Крім цього, оцінюючи всі надані сторонами докази, слідчий суддя в даному випадку враховує імперативну позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Ходорковський проти Росії», згідно з якою суддя повинен засновувати своє рішення тільки на доказах в юридичному сенсі.

Так, стороною обвинувачення як докази обґрунтованості підозри слідчому судді надані наступні: стенограма пленарного засідання Верховної Ради України від 16.01.2014, протокол огляду відеозапису пленарного засідання Верховної Ради України, наданого парламентським телеканалом «Рада», яке відбулось 16.01.2014 у залі пленарних засідань Верховної Ради України, відомості, отримані з Верховної Ради України щодо відсутності в приміщенні Верховної Ради України 16.01.2014 ряду депутатів, протоколи допитів свідків, долучені до матеріалів, якими обґрунтовується клопотання та протокол засідання Лічильної комісії Верховної Ради України № 2 від 16.01.2014.

Аналізуючи дані, які містяться в наданих стороною доказах на обґрунтування підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому діянь, слідчий суддя звертає увагу на те, що дані, які містяться у наданій стенограмі пленарного засідання Верховної Ради України від 16.01.2014, відповідно до якої ОСОБА_4 проводив пленарне засідання та озвучував про прийняття рішення Верховною Радою України за результатами голосування шляхом підняття руки на підставі підрахунку голосів, проведеного Лічильною комісією, вказують на проведення такого Пленарного засідання Верховної Ради України, проведення процедури голосування шляхом підняття рук та оголошення ОСОБА_4 відповідних результатів після оголошення підрахованих голосів головою Лічильної комісії. При цьому, жодних даних щодо умисного, з метою отримання будь-якої неправомірної вигоди, як наслідок попередньої змови з іншими особами, які мають статус підозрюваної особи в кримінальному провадження, зловживання службовим становищем з боку ОСОБА_4 означена стенограма не містить. Також означена стенограма не містить жодних даних щодо вчинення ОСОБА_4 будь яких дій, які інкриміновані останньому стороною обвинувачення та кваліфіковані за ч.2 ст. 366 КК України

Не міститься таких даних і в дослідженому в судовому засіданні протоколі огляду відеозапису пленарного засідання Верховної Ради України, наданого парламентським телеканалом «Рада», яке відбулось 16.01.2014 у залі пленарних засідань Верховної Ради України під час якого ОСОБА_21 оголосив, що у залі присутні 203 депутати фракції Партії Регіонів та всі голосують «за» прийняття Закону, оскільки обов`язок перерахунку таких даних лежить на членах Лічильної комісії, які надають такі дані Головуючому на пленарному засіданні для відповідного оголошення.

Щодо відомостей отриманих з Верховної Ради України про те, що 16.01.2014 в приміщенні Верховної Ради України 16.01.2014 були відсутні народні депутати України 7 скликання із фракції Партії Регіонів, а саме: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , то означені дані в тому числі містяться в долучених до матеріалів клопотання протоколах допиту вказаних осіб та жодним чином не вказують на вчинення чи не вчинення ОСОБА_4 діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Щодо протоколів допиту свідків, які надані стороною обвинувачення як докази обґрунтованості підозри, слідчий суддя насамперед виходить з положення ст. 95 КПК України, відповідно до якого суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Між тим, слідчий суддя з метою забезпечення повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування вважає можливим оцінити вказані протоколи з точки зору п.3 ч.2 ст. 99 КПК України як документи та інформацію, яка в них зафіксована - як дані, надані стороною обвинувачення для вирішення питання щодо надання дозволу на проведення спеціального досудового розслідування та не погоджується з доводами захисника з приводу неможливості надання їм оцінки з підстав відмови в задоволенні клопотання про виклик свідків для допиту в судовому засіданні.

Так, означені протоколи складені в порядку, передбаченому цим кодексом, сторонами їх належність чи допустимість не оспорювалась, а відтак слідчим суддею вказані ознаки також не ставляться під сумнів.

Дані зазначених протоколів допиту вказують на наступне.

З даних, які містяться в показаннях свідка ОСОБА_27 (т.2 а.м. 46-49) вбачається, що остання не була присутня під час голосування у Верховній Раді України 16.01.2014, однак жодних даних, які б вказували на попередню змову ОСОБА_4 з іншими особами, які вказані в повідомленні про підозру щодо голосування за вказані нормативні акти, означені показання не містять. Одночасно не містять означені показання й даних, що ОСОБА_4 умисно, без перевірки відповідних даних, оголошував результати голосування, надані йому лічильною комісією.

Показання свідка ОСОБА_28 (т.2 а.м. 51 -54) містять аналогічні дані, які викладені в показаннях свідка ОСОБА_27 щодо відсутності ОСОБА_28 під час голосування у Верховній Раді України 16.01.2014 та не місять даних, які б підтверджували вчинення ОСОБА_4 , інкримінованих йому стороною обвинувачення кримінальних правопорушень.

З наявних в матеріалах показань свідка ОСОБА_29 (т.2 а.м. 56-61) вбачається, що 16.01.2014 система електронного голосування «Рада» була справною, однак, голосування руками відбувалось як наслідок заблокування трибуни та неможливості проведення електронного голосування. Законопроекти не обговорювались, однак були включені в порядок денний. Під час голосування всі депутати були на місці. Голосування відбувалось з порушенням Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», оскільки він ( ОСОБА_29 ) не бачив як Лічильна комісія рахувала руки. Крім цього вважає, що ухвалення таких законів було вигідне ОСОБА_8 та його близькому оточенню.

З показань свідка ОСОБА_30 (т.2 а.м. 67-71) слідує, що він особисто не голосував за деякі закони 16.01.2014 як наслідок незгоди з ними та, що ОСОБА_9 не була дотримана процедура підрахунку голосів. Вважає, що прийняття означених законів потягнуло за собою загострення політичної ситуації на Майдані.

Дані, які містяться в показаннях свідка ОСОБА_31 (т.2 а.м. 101-110) вказують на особисту присутність останнього під час засіданні Верховної Ради України 16.01.2014 та твердження останнього щодо внесення згадуваних законопроектів з порушенням законодавства та Регламенту, інших подій, які відбувались останній не пригадує, кількість осіб, присутніх на засіданні Верховної Ради України 16.01.2014 йому не відома, не відомий йому склад та повноваження Лічильної комісії та не відомі дані стосовно підрахунку голосів. Вважає, що прийняття вказаних законів не мали жодного наслідку, оскільки не були проголосовані.

Показання свідків ОСОБА_32 (т.2 а.м. 128-141), ОСОБА_33 (т.2 а.м. 142 155), ОСОБА_34 (т.2 а.м. 156-169) та ОСОБА_35 (т.2 а.м. 170-181) містять дані з приводу особистої присутності останніх під час проведення засідання Верховної Ради України 16.01.2014, яке проводив ОСОБА_4 . Як наслідок повідомлення з приводу відібрання карток для голосування та вчинення перешкод щодо проведення засіданні з боку опозиційних депутатів, ОСОБА_4 як Головуючим на пленарному засіданні було запропоновано проведення процедури голосування за внесені законопроекти шляхом підняття рук. Останнім, на твердження свідків, законопроекти вносились з порушенням Регламенту, тобто, без обговорення. Результати голосування оголошувались ОСОБА_4 після надання відповідних даних з боку голів фракцій, присутніх на засіданні Верховної Ради України та оголошення таких даних головою Лічильної комісії ОСОБА_9 .

Означені показання можуть вказувати на прийняття описаних в клопотанні нормативних актів з порушенням, встановленої на час їх прийняття процедури, визначеної законом. Однак не вказують на участь ОСОБА_4 в злочинній змові з ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_36 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 і ОСОБА_14 , за сприяння й участі ОСОБА_21 та на виконання вказівки Президента України ОСОБА_8 щодо їх прийняття, оскільки, як слідує з даних показань, ОСОБА_4 виключно проводив засідання Верховної Ради України з робочого місця як наслідок заблокування трибуни, оголошував результати голосування тільки після оголошення відповідних даних з боку голів фракцій, які були присутні на засіданні Верховної Ради України та після оголошення їх головою лічильної комісії. При цьому, всі показання не місять жодних даних з приводу особистої підготовки, підписання чи внесення будь-яких відомостей ОСОБА_4 у відповідні протоколи, які сторона обвинувачення інкримінує останньому як складені та видані ним як підроблені .

Показання свідка ОСОБА_37 (т.2 а.м. 62-66) містять виключно дані про те, що 16.01.2014 відбувалось засідання Верховної Ради України, останній не пригадує жодних подій, які мали місце на вказаному засіданні, не пригадує як відбувався підрахунок голосів при будь-якому голосуванні, що в свою чергу не підтверджує та не спростовує версію сторони обвинувачення стосовно участі ОСОБА_4 в інкримінованих йому діяннях.

Дані показань свідка ОСОБА_38 (т. 2 а.м. 72-76) вказують на те, що останній не голосував за закони, які приймались 16.01.2014, однак, інших обставин проведення засідання Верховної Ради України 16.01.2014 він не пригадує. Аналогічні за змістом дані містяться в показаннях свідка ОСОБА_39 (т. 2 а.м. 77-88), які вказують на особисту присутність останнього під час відповідного засідання Верховної Ради України 16.01.2014, однак, як наслідок надання ним допомоги народному депутату ОСОБА_40 , всіх подій, які тоді відбувались він не пригадує. Також йому не відомі дані щодо кількості присутніх на засіданні народних депутатів, однак вважає, що Лічильна комісія не належно здійснювала підрахунок голосів.

З даних, які містяться в показаннях свідка ОСОБА_41 (т. 2 а.м. 89-100) слідує, що останній був присутній на засіданні Верховної Ради України 16.01.2014, однак жодних подій не пригадує, кількість осіб, які були присутні на засіданні Верховної Ради України 16.01.2014 йому не відома, не відомо як здійснювався підрахунок голосів Лічильною комісією та чи були якісь порушення Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» йому не відомо. Також аналогічні за змістам дані містяться в показаннях свідків ОСОБА_42 (т.2 а.м. 194-203), ОСОБА_43 (т.2 а.м. 204-216). Показання свідків ОСОБА_39 , ОСОБА_41 , ОСОБА_38 , ОСОБА_42 не підтверджують версію сторони обвинувачення стосовно участі ОСОБА_4 в інкримінованих йому діяннях, а лише показання свідка ОСОБА_39 вказують на можливий неналежний підрахунок голосів з боку членів лічильної комісії, до якої ОСОБА_4 не входив та відповідний підрахунок не здійснював.

Щодо показань свідка ОСОБА_44 (т.2 а.м. 261-265, 266-270) та ОСОБА_45 (т.2 а.м. 251-260), то їх зміст не вказує на вчинення чи невчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому діянь, оскільки, містять дані, які жодним чином не пов`язані з будь-якими діями чи рішеннями підозрюваного.

Свідок ОСОБА_46 (т.2 а.м. 113-123) показав, що він був присутній під час засіданні Верховної Ради України 16.01.2016. Голосував виключно за допомогою електронної системи голосування «Рада», за інші законопроекти шляхом підняття рук він не голосував, їх внесення на голосування відбувалось з грубим порушенням чинного законодавства з боку ОСОБА_4 . Підрахунок голосів ОСОБА_9 не вівся. Він ( ОСОБА_46 ) 17.01.2014 подав відповідну заяву до Апарату Верховної Ради України про те, що не голосував за вказані закони та вважає очевидним порушення Регламенту при їх прийнятті. Наряду з викладеним показав, що не вважає, що прийняття означених законів було прямо пов`язане із подіями на Майдані 19.01.2014.

Аналізуючи зміст даних показань ОСОБА_47 слідчий суддя приходить до висновку, що означені показання містять твердження свідка про порушення з боку ОСОБА_4 вимог законодавства при винесенні законопроектів на голосування 16.01.2014, однак, зважаючи на наявне в показаннях твердження свідка про його виключне негативне ставлення до ОСОБА_4 з причин його звільнення з роботи з правоохоронних органів як наслідок дій ОСОБА_4 , вважає, що такі показання обумовлені суб`єктивним ставленням свідка до особи підозрюваного.

Щодо аналізу даних, які містяться в протоколі допиту свідка ОСОБА_48 (т.2 а.м. 182- 187), то означений протокол не відповідає вимогам, які ставляться до документів, є неповним, з його змісту не можливо встановити дані показань, стороною обвинувачення клопотання про його доповнення не заявлялось, а відтак слідчий суддя не приймає дані, які містяться в ньому та відкидає їх.

З показань свідка ОСОБА_49 (т.2 а.м. 242-247) та листа за підписом Керівника апарату Верховної Ради України ОСОБА_50 від 20.01.2014 слідує, що 16.01.2014 система «Рада» перебувала у робочому стані.

Означені обставини не вказують на вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому діянь з огляду на те, що як вбачається з змісту описаних вище показань інших свідків, на які посилається сторона обвинувачення, ОСОБА_4 було запропоновано процедуру голосування шляхом підняття рук, як наслідок повідомлення народних депутатів про відібрання карток для голосування, а також як наслідок блокування трибуни.

Щодо, долученого до матеріалів клопотання протоколу засідання Лічильної комісії Верховної Ради України № 2 від 16.01.2014, до якого було внесені завідомо неправдиві відомості про прийняття Законів України та який підписали Голова та члени Лічильної комісії Верховної Ради України, то жодних даних, які описані в мотивувальній частині ухвали вище, наданих стороною обвинувачення з приводу будь-якої участі ОСОБА_4 у складанні, виготовленні, підписанні та видачі вказаного протоколу, не надано.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 366 КК України може полягати у таких формах:

1) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; 2) інше підроблення документів; 3) складання завідомо неправдивих документів; 4) видача завідомо неправдивих документів.

Внесення у офіційні документи неправдивих відомостей передбачає внесення у дійсний офіційний документ даних, що не відповідають дійсності повністю або частково.

Підроблення документів передбачає часткову чи повну заміну змісту дійсного документа. Спосіб підроблення документів (дописка, підчистка, заміна тексту чи окремих слів, дати, підпису чи інших реквізитів для кваліфікації діяння за ст. 366 КК України значення не має.

Складання неправдивих документів - це внесення до документа, який зовні оформлено правильно, відомостей, що не відповідають дійсності повністю або частково.

Видача неправдивих документів - надання або випуск службовою особою документів, зміст яких повністю або частково не відповідає дійсності і які були складені цією ж або іншою службовою особою.

Частиною другою статті 366 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення службового підроблення, якщо воно спричинили тяжкі наслідки, визначення яких дається у примітці до статті 364 КК України, - матеріальні збитки, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян. Кримінальна відповідальність за цей злочин настає у разі, коли службове підроблення призвело до спричинення реальної майнової шкоди і ця шкода перебуває у прямому (безпосередньому) причинному зв`язку (зв`язку взаємозалежності) саме із службовим підробленням.

Шкода охоронюваним законом інтересам заподіюється, як правило, не самим по собі підробленням офіційних документів, а внаслідок використання їх. Використання підроблених офіційних документів не є конструктивною ознакою службового підроблення, тому визначення (встановлення) причинного зв`язку між службовим підробленням та тяжкими наслідками залежить від того, ким саме - іншою особою чи самим підробником, в якому значенні, з якою метою використовуються ці документи. Якщо підроблені офіційні документи використовує особа, що їх підробила, як засіб (спосіб, умови) скоєння іншого злочину, у часі підробила їх раніше, усвідомлює, як правило, що підроблення документів є етапом (частиною) злочинної поведінки чи необхідною дією для скоєння іншого посягання, внаслідок чого буде досягнуто кінцевої мети всієї злочинної поведінки, то таке службове підроблення не може (не повинно) кваліфікуватись як таке, що спричинило тяжкі наслідки. (постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 березня 2013 року, справа № 2 кс 13; постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 7 лютого 2013 року, справа № 31 кс 12; постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 червня 2013 року, справа № 5-20 кс 13; постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 червня 2013 року, справа № 5-18 кс 13).

З огляду на викладене, досліджені слідчим суддею та описані вище в мотивувальній частині ухвали події, жодним чином не вказують на вчинення ОСОБА_4 будь-якої з об`єктивних дій, визначених ч.2 ст. 366 КК України, та тим більше не вказують на настання відповідних наслідків, після проведення ОСОБА_4 засідання Верховної Ради України 16.01.2014 за обставин, викладених в клопотанні.

Наряду з викладеним, слідчий суддя звертає увагу на те, що сама підозра не містить жодної вказівки стосовно того, яку саме конкретно із альтернативних дій, визначених ст. 366 КК України, на твердження сторони обвинувачення, вчинив ОСОБА_4 .

Щодо кваліфікації інкримінованого діяння ОСОБА_4 за ч.2 ст. 364 КК України, слідчий суддя насамперед звертає увагу на те, що стороною обвинувачення в клопотанні про надання дозволу на проведення спеціального досудового розслідування вказується, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України в редакції від 15.12.2013 (аркуш 28 клопотання).

Між тим, стороною обвинувачення при кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 вказано таку кваліфікуючу ознаку як вчинення дій з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, яка включена до ст. 364 КК України тільки Законом України № 746-VII ( 746-18 ) від 21.02.2014 « Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексу України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції», що в свою чергу суперечить положення ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Приймаючи до уваги вказану стороною обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку як вчинення дій підозрюваним з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення застосовано положення ст. 5 КК України та ст. 58 Конституції України стосовно зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, та враховуючи висунуту в підозрі вказану кваліфікуючу ознаку, приходить до наступного висновку.

Зловживання службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності:

1) використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи; 3) заподіяння такими діями тяжких наслідків. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

Службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч. 2 ст. 364 КК України визнається закінченим із моменту заподіяння тяжких наслідків.

Відповідно до примітки 364-1 КК України у статтях 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3, 368-4, 369, 369-2 та 370 цього Кодексу під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення, слідчий суддя приходить до висновку про те, що жоден з них, не містить даних про можливе, ймовірне, чи будь-яке інше твердження, що ОСОБА_4 за обставин, викладених в клопотанні міг отримати, отримав чи розраховував отримати для себе чи іншої фізичної або юридичної особи грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Не доведено таких обставин ні даними, які містяться в протоколах допитів свідків, ні в інших, долучених до матеріалів клопотання документах.

По суті тяжких наслідків, заподіяних діями ОСОБА_4 за обставин, викладених в повідомленні про підозру, слідчий суддя вважає, що такі дані, навіть без урахування положень ст. 5 КК України, ст. 58 Конституції України, Закону України № 1261-VII від 13.05.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», не доведені стороною обвинувачення в судовому засіданні.

Тільки один із допитаних свідків - ОСОБА_51 виклав своє суб`єктивне ставлення до можливих наслідків, які настали після прийняття, вказаних в клопотанні законів, про що описано в мотивувальній частині ухвали вище.

Інших даних, які б були надані стороною обвинувачення на підтвердження тих наслідків нематеріального характеру, які вказані у повідомленні про підозру ОСОБА_4 та клопотанні, внесеному на розгляд слідчому судді не надано.

З приводу доводів сторони обвинувачення стосовно винесення на голосування та прийняття вказаних в клопотанні Законів України з порушенням Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», слідчий суддя зауважує, що відповідно до даних письмового повідомлення про підозру ОСОБА_4 інкримінується як кримінально каране протиправне винне діяння грубе порушення ним вимог Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» при проведенні ним пленарного засідання Верховної Ради України 16.01.2014 та внесення на розгляд законопроектів з порушенням вказаного Закону.

Так, з матеріалами клопотання підтверджуються фактичні обставини проведення ОСОБА_4 пленарного засідання сесії Верховної Ради України 16.01.2014, що в свою чергу відповідає ч.5 ст. 26 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», головуючий на пленарному засіданні Верховної Ради відкриває, веде та закриває пленарні засідання; оголошує повну назву, реєстраційний номер, редакцію та ініціаторів внесення проектів законів, постанов та інших актів Верховної Ради, що вносяться на обговорення; оголошує про запис через електронну систему на виступ з місця; оголошує списки осіб, які записалися на виступ, та надає слово для виступу; надає слово для доповіді (співдоповіді), запитань, виступу, оголошує наступного промовця; організовує розгляд питань відповідно до норм цього Регламенту; оголошує результати голосування та про прийняте рішення; здійснює інші повноваження відповідно до положень цього Регламенту.

Між тим, ст. 29 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» встановлена відповідальність головуючого на пленарному засіданні Верховної Ради.

Так, у разі порушення головуючим на пленарному засіданні вимог цього Регламенту народний депутат має право невідкладно або після закінчення розгляду питання порядку денного пленарного засідання Верховної Ради звернутися до головуючого на пленарному засіданні із зауваженням про допущені ним порушення для негайного їх усунення.

У разі грубого або систематичного порушення цього Регламенту головуючим на пленарному засіданні, за письмовою пропозицією, внесеною на пленарному засіданні не менш як двома депутатськими фракціями (депутатськими групами), або не менш як однією третиною народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради шляхом зібрання їх підписів, або комітету, до предмета відання якого належать питання регламенту, після скороченого обговорення Верховна Рада може прийняти рішення про відсторонення головуючого на пленарному засіданні від ведення пленарних засідань на строк до двох пленарних днів більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради, про що робиться запис у протоколі пленарного засідання Верховної Ради. На цей час за ним зберігаються виплати, пов`язані з виконанням депутатських повноважень та посадових обов`язків (частина друга статті 29 із змінами, внесеними згідно із Законом № 5474-VI від 06.11.2012).

Внесення на розгляд сесії Верховної Ради пропозиції про відсторонення головуючого на пленарному засіданні від ведення пленарного засідання передбачає усунення його від головування на весь час її розгляду.

Обговорення та голосування пропозиції про відсторонення головуючого на пленарному засіданні від ведення пленарного засідання проводяться відразу після її внесення.

У разі відсторонення головуючого на пленарному засіданні від ведення пленарних засідань три і більше разів протягом однієї чергової сесії Верховної Ради, за висновком комітету, до предмета відання якого належать питання регламенту, Верховна Рада може розглянути питання про відкликання його з посади відповідно Голови Верховної Ради України, Першого заступника чи заступника Голови Верховної Ради України.

Вказана норма, навіть за встановлення обставин щодо порушення головуючим на пленарному засіданні вимог Регламенту Верховної Ради України не встановлює кримінальну відповідальність головуючого на пленарному засіданні, як наслідок порушення ним Регламенту, не залежно від його психічного ставлення (умисел/ необережність) до такого порушення.

Жодних відсилань до інших законів або нормативних актів іншої галузі права, диспозиція ст. 29 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» не містить.

Поряд з вказаним, слідчий суддя звертає увагу на те, що наявні в протоколах допитів свідків дані, інші матеріали клопотання, окрім як твердження деяких свідків про можливе порушення з боку ОСОБА_4 вимог Регламенту Верховної Ради України при проведенні пленарного засідання сесії Верховної Ради України 16.01.2014, не містять відомостей про звернення будь-якого народного депутата до головуючого на пленарному засіданні із зауваженням про допущені ним порушення для негайного їх усунення.

Стосовно доводів сторони обвинувачення в частині того, що ОСОБА_4 вступив в злочинну змову з іншими особами, підозрюваними в даному кримінальному провадженні, з метою сприяти узурпації влади Президентом України ОСОБА_8 , слідчий суддя виходить з наступного.

Дослідивши всі надані стороною докази на підтвердження означених обставин, та проаналізувавши їх вище у мотивувальній частині ухвали, взявши до уваги показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_25 , який в судовому засіданні приведений до присяги, попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, дав показання з приводу загальної процедури прийняття законопроектів та по суті подій, які мали місце на засіданні Верховної Ради України 16.01.2014 показав, що проведення пленарного засідання сесії Верховної Ради України 16.01.2014 не Головою Верховної Ради України ОСОБА_52 було обумовлено блокуванням останнього в робочому кабінеті жінками народними депутатами, які представляли опозиційні фракції. Головування на вказаному пленарному засіданні ОСОБА_4 відповідало вимогам ст. 26 Закону «Про Регламент Верховної Ради України». При цьому, останній участі в підрахунку голосів не брав, а оголошував тільки дані, надані йому Лічильною комісією після оголошення таких головами фракцій народних депутатів, присутніх на засіданні. Сам ОСОБА_4 з приводу якнайшвидшого підписання будь-яких документів не звертався. Дані стосовно будь-якої змови ОСОБА_4 з ОСОБА_8 йому не відомі. Жодних письмових звернень стосовно порушення ОСОБА_4 вимог Регламенту 16.01.2014 не надходило.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підтвердження доводів сторони обвинувачення та вважає їх такими, що будуються виключно на припущеннях, а відтак не є доведеними.

По суті доводів сторони захисту з приводу незастосування стороною обвинувачення положень ст. 5 КК України, ст. 58 Конституції України, Закону України № 1261-VII від 13.05.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», якими усувається злочинність і караність діяння, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, за обставин викладених в підозрі ОСОБА_4 , слідчий суддя, погоджується з такими доводами, однак, враховуючи надану оцінку кваліфікації дій підозрюваного, висунуту стороною обвинувачення ОСОБА_4 в повідомленні про підозру, з урахуванням проаналізованих всіх доказів, долучених стороною обвинувачення, приходить до висновку про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 , навіть за умови кваліфікації діянь останнього, вказаній стороною обвинувачення в письмовому повідомленні про підозру та відповідно не надає оцінки зазначеним доводам сторони захисту.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002664 від 27.11.2015 за підозрою колишнього Першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Керуючись ст. ст. 364, 366 КК України, ст. ст. 22, 94, 297-1, 297-2, 297-3, 297-4, п. 20-1 Перехідних положень КПК України, ст. 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :
клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002664 від 27.11.2015 за підозрою колишнього Першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1