Ухвала
іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001249, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Узин Білоцерківського району
Київської області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Узин Білоцерківського району
Київської області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, а кримінальне провадження - закрити. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази його винуватості, обвинувачення ґрунтується на суперечливих показаннях свідків, рішення ухвалено незаконним складом суду, оскільки у головуючого закінчилися повноваження. Також засуджений указує на порушення його права на захист.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їм за цим законом покарання:
- ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст.71 КК України засукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2014 року, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці;

- ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Судові рішення щодо ОСОБА_6 в касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 28 березня 2015 року близько 03.00 год., перебуваючи на березі річки «Червона» в с. Блощинці Білоцерківського району Київської області, за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_5 - повторно, з метою вчинення крадіжки завантажили металевий човен, належний ОСОБА_9 , до автомобіля марки «MERSEDES-BENZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , привезли до будинку АДРЕСА_3 , у дворі якого сховали викрадений човен, та таким чином розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 900 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого ОСОБА_6 на підтримання скарги, пояснення прокурора, який частково підтримав скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів.

Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 й ухвалення вироку.

Так, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість засуджених у вчиненні інкримінованого злочину, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколи огляду місця події та довідку про вартість металевого човна.

Однак зазначені докази суд лише перерахував, при цьому їх не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам статей 85, 91, 97 КПК України.

Більш того, всупереч вимогам ст. 23 КПК України суд поклав в основу обвинувачення показання ОСОБА_6 , які він надавав під час досудового слідства.

Не навів суд у своєму рішенні й доказів, наданих стороною обвинувачення, які поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим що вони підтверджують чи спростовують.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки довідці про вартість майна, аналогічного до викраденого, як доказу розміру заподіяних збитків, з огляду на положення ч. 2 ст. 242 КПК України, якими передбачено обов`язок слідчого чи прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення розміру матеріальних збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 та в порядку ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_6 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого не виправив порушень, допущених судом першої інстанції, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити інші доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_5 , зокрема, стосовно порушення його права на захист, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Також колегія суддів уважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 з місць позбавлення волі в зв`язку зі скасуванням вироку суду першої інстанції.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 та в порядку ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Звільнити ОСОБА_5 з місць позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3