11-сс/775/132/2016(м)
266/1807/16-к

11-сс/775/132/2016
266/1807/16-к
Суддя першої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и
08 червня 2016 р. року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
слідчого прокуратури ОСОБА_7
заявниці ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_8 постановою старшого слідчого 2-го слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_7 від 08.04. 2016 р. було закрито кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень про викрадення працівниками СБУ її сина ОСОБА_10 , завідомо незаконного затримання та тримання під вартою, порушення права на захист, постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, невиконання судового рішення, перешкоджання адвокату у здійсненні адвокатської діяльності, у зв`язку із відсутністю у діях старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Донецькій області ОСОБА_11 , прокурора ОСОБА_12 , судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя ОСОБА_13 та інших осіб, з числа працівників правоохоронних органів та суду складів цих та будь яких інших кримінальних правопорушень.
10.05.2016 року для розгляду по суті 12.05.2016 року до Приморського районного суду м. Маріуполя надійшла скарга ОСОБА_9 , діючого в інтересах заявниці ОСОБА_8 , на постанову слідчого ОСОБА_7 від 08 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження.
За результатами розгляду скарги 19 травня 2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя постанову слідчого було скасовано частково, в частині закриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень про викрадення ОСОБА_10 працівниками СБУ та іншими особами з числа правоохоронних органів, його незаконного затримання та тримання під вартою. В решті вимог представнику заявниці було відмовлено.
Не погодившись з цим рішенням, представник заявниці ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати частково, в частині відмови в задоволенні решти вимог, викладених в його скарзі, а також в частині не вирішення питання про визнання ОСОБА_8 потерпілою, а його потерпілим та представником потерпілої та постановити нову ухвалу, якою постанову слідчого скасувати повністю, та матеріали провадження направити в прокуратуру Донецької області для продовження досудового слідства.
Також адвокат ОСОБА_9 вважає необґрунтованим висновок слідчого судді стосовно відмови йому в отриманні процесуального статусу захисника по кримінальному провадженню за ст. 258-3 ч.1 КК України за підозрою ОСОБА_10 , з причин відсутності письмової заяви від підозрюваного, незважаючи на те, що він уклав угоду з матір`ю підозрюваного ОСОБА_8 , що фактично є перешкоджанням йому у здійсненні адвокатської діяльності. За наявності наведених підстав, його також не було визнано та допитано у якості потерпілого. Слідчий суддя при розгляді скарги за ніякої правової оцінки його доводам не дав, не зважив на порушення слідчим ст. 50 ч.2 КПК України.
Представник заявниці вважає неправосудним і судове рішення ухвалу слідчого судді Жовтневого райсуду м. Маріуполя ОСОБА_13 від 19.11.2015 р., яким було відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого ОСОБА_11 , пов`язану з не наданням йому, як захиснику, відповіді на запит про фактичне місце перебування ОСОБА_10 після звільнення його з під варти 12.03.15 р. за результатами його обміну на військовослужбовців ЗС України на не підконтрольній Україні території. Вказує, що висновки слідчого судді в цій частині, стосовно суб`єктивного сприйняття заявником результатів розгляду його скарги та неможливістю перевірки судових рішень поза межами процесуального контролю є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. В діях слідчого судді ОСОБА_13 містяться ознаки злочину, передбаченого ст. 375 КПК України тому, що суддя фактично встановив порушення з боку слідчого, але відмовив захиснику у задоволенні скарги.
В діях інших посадових осіб, а саме слідчого ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_12 також містяться ознаки кримінальних правопорушень, оскільки вони повідомили слідчому прокуратури ОСОБА_7 завідомо неправдиві відомості про те, що їм невідоме місце перебування ОСОБА_10 після звільнення його з під варти 12.03.15 р. та підстави для оголошення його в розшук.
Зазначає, що кримінальні правопорушення були скоєні на території Донецької та Харківської областях, слідчим не було вирішене питання по підслідність даного кримінального провадження, що призвело до прийняття постанови особою, яка не мала повноважень на прийняття такого рішення. Цим фактам слідчий суддя взагалі не надав ніякої правової оцінки.
Під час апеляційного розгляду заявниця ОСОБА_8 підтримала апеляційні вимоги свого представника, пояснила суду, що слідство не повідомило її про день слухання справи в суді при обранні її сину ОСОБА_10 запобіжного заходу в виді тримання під вартою 09.02.15 р., про скасування цього запобіжного заходу 12.03.15 р. та звільнення його з-під варти, про його викрадення, направлення його до м. Харкова та незаконне тримання та катування там до 20.02.16 р., про обмін на військовослужбовців ЗС України. З цих підстав вона звернулася до прокуратури з відповідною заявою про вчинені посадовими особами правоохоронних органів кримінальні правопорушення. Слідчому прокуратури ОСОБА_7 в якості свідка вона пояснення дати відмовилася, тому що вважає себе потерпілою. На час апеляційного розгляду їй відомо, що її син ОСОБА_10 перебуває на території ДНР.
Слідчий прокуратури ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що проводив перевірку за заявою ОСОБА_8 , після внесення її заяви до ЄРДР. Виходячи зі змісту її заяви, підстав для визнання ОСОБА_8 потерпілою встановлено не було. Дати пояснення в якості свідка щодо обставин, які відомі заявниці з приводу утримання правоохоронцями її сина ОСОБА_10 в м. Харкові з 12.03.15 р. до 20.02.16 р., заявниця відмовилася. Підстав для задоволення вимог її представника - адвоката ОСОБА_9 про вчинення слідчим та прокурором кримінальних правопорушень пов`язаних з перешкоджанням йому у здійсненні адвокатської діяльності, також встановлено не було, враховуючи вимоги ст.48 КПК України. З відомостей, зібраних під час перевірки заяви ОСОБА_8 виходить, що ОСОБА_10 переховується на території ДНР з метою уникнути кримінальної відповідальності за ст. 258 3 ч.1 КК України.
Вислухавши доповідача, заявницю ОСОБА_8 яка підтримала апеляційні вимоги свого представника, прокурора, який заперечував проти апеляції, слідчого прокуратури, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція представника заявниці ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдана моральна, фізична або майнова шкода.
Виходячи з доводів, викладених ОСОБА_8 , виходить, що представники слідчих органів, прокуратури та суду незаконно не повідомляли її про хід слідства щодо її сина ОСОБА_10 , підозрюваного за ст. 258 -3 ч.1 КК України, про час розгляду в суді клопотань слідчого та прокурора про обрання та скасування йому запобіжного заходу. Однак КПК України в редакції 2012 р. не передбачено повідомляти про всі процесуальні рішення та дії родичів осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності, тому колегія суддів не вважає ці доводи слушними.
Матеріали судового та кримінального провадження, вивчені судом, не містять будь-яких даних про те, що після звільнення ОСОБА_10 з - під варти в Жовтневому суді м. Маріуполя 12.03.15 р., його затримали, незаконно перевозили, катували та утримували у іншій місцевості представники правоохоронних органів з будь-якою метою. Надати слідчому прокуратури такі відомості заявниця ОСОБА_8 у якості свідка відмовилася. Навпаки, з пояснень самої заявниці виходить, що її син ОСОБА_10 знаходиться у м. Донецьку, тобто на території не підконтрольній Україні, про що вона достеменно обізнана. Такі обставини були встановлені і слідчим прокуратури ОСОБА_7 . З наведеного виходить, що ОСОБА_10 переховується від слідства та суду та оголошений в розшук постановою слідчого від 12.03.15 року на законних підставах. З приводу викрадення та незаконного утриманням з 12.03.15 р. до 20.02.16 р. працівниками правоохоронних органів ОСОБА_10 має можливість звернутися самостійно за захистом своїх порушених прав.
Виходячи з таких обставин, колегія суддів не вбачає даних у підтвердження того, що ОСОБА_8 завдана моральна, фізична або майнова шкода кримінальним правопорушенням, вчиненим працівниками правоохоронних органів, та відповідно належних підстав для визнання її потерпілою в порядку ст.55 КПК України. Тому апеляційні доводи представника заявниці в цій частині колегія суддів відкидає.
Вирішуючи апеляційні вимоги представника заявниці про наявність в діях старшого слідчого ОВД слідчого відділу УСБ України в Донецькій області ОСОБА_11 , старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_7 складів кримінальних правопорушень, передбачених ст. 374, 397 КК України, пов`язаних з порушенням прав особи, що притягається до кримінальної відповідальності на захист та перешкоджанням захиснику у здійснення правової допомоги, колегія суддів виходить з наступного.
Виходячи з матеріалів судового та кримінального проваджень, наданих суду, виходить, що за угодою № 67 від 31.08.15 р., укладеною між адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , адвокат надає правову допомогу ОСОБА_10 , обвинуваченому за ст. 258-3 ч.1 КК України.
Порядок залучення адвоката у кримінальне провадження та підтвердження його повноважень регламентовані ст. 45, 48, 50, 51 КПК України, за змістом яких виходить, що оскільки захисник діє в інтересах підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи виправданого, то він може бути залучений до участі у справі лише за клопотанням цих осіб або з їх подальшої згоди, навіть коли угода з захисником укладена іншими особами, зокрема батьками, родичами чи членами сім`ї. Ці обов`язкові умови визначають процесуальний статус сторони захисту, який не може бути визнананий без згоди особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, а повноваження захисника підтверджуються документами, зазначеними в ст. 50 КПК України свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером, договором з захисником чи дорученням про надання безоплатної правової допомоги, додаткових вимог до яких не допускається.
Зважаючи на наведені норми КПК України, колегія суду приходить до висновку, що апеляційні твердження представника заявниці про незаконне встановлення слідчими додаткових умов, не передбачених ст. 50 КПК України, для здійснення захисту ОСОБА_10 та перешкоджання йому у здійсненні адвокатською діяльністю, не визнання його потерпілим з цього приводу є безпідставними.

Захисник ОСОБА_9 отримував аналогічні за змістом відповіді про відмову залучити його захисником за обвинуваченням ОСОБА_10 від слідчого ОВД слідчого відділу УСБ України та від слідчого прокуратури, оскільки згоди ОСОБА_10 на здійснення його захисту адвокатом ОСОБА_9 надано не було, з чим погоджується і колегія суддів. Твердження представника заявниці про те, що слідчі повинні були самостійно з`ясувати думку ОСОБА_10 , тобто особи, яка перебуває в розшуку, стосовно його згоди на захист адвокатом ОСОБА_9 не ґрунтуються на нормах КПК України.
З аналогічних підстав виходив і слідчий суддя Жовтневого райсуду м. Маріуполя ОСОБА_13 , відмовляючи адвокату ОСОБА_9 в задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого в ухвалі від 19.11.15 р.
Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_9 в частині наявності складу кримінального правопорушення за ст. 375 КК України в діях судді Жовтневого райсуду м. Маріуполя ОСОБА_13 та незаконного закриття кримінального провадження в цій частині, колегія суддів погоджується з висновками викладеними в ухвалі слідчого судді від 19.05.16 р. та виходить з того, що ухвала слідчого судді від 19.11.15 р. у встановленому законом порядку не оскаржена, строк, встановлений КПК України на її оскарження сплив, по суті апеляційні вимоги представника заявниці в цій частині є незгодою з прийнятим судовим рішенням. Даних, які б свідчили про наявність в діях слідчого судді ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КПК України, тобто винесення завідомо неправосудного судового рішення матеріали справи не містять і слідством не встановлено.
Апеляційні доводи про наявність в діях слідчого ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_12 ознак кримінальних правопорушень, оскільки вони повідомили слідчому прокуратури ОСОБА_7 завідомо неправдиві відомості про те, що їм невідоме місце перебування ОСОБА_10 після звільнення його з під варти 12.03.15 р. та підстави для оголошення його в розшук, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони не підтверджуються ніякими іншими даними, крім тверджень представника заявниці.
Виходячи з наданого суду кримінального провадження вбачається, що проведення перевірки заяви ОСОБА_8 про викрадення працівниками СБУ її сина ОСОБА_10 , завідомо незаконного затримання та тримання під вартою, порушення права на захист, постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, невиконання судового рішення, перешкоджання адвокату у здійсненні адвокатської діяльності, щодо старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Донецькій області ОСОБА_11 , прокурора ОСОБА_12 , судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя ОСОБА_13 та інших осіб, з числа працівників правоохоронних органів та суду було доручено постановою прокуратури Донецької області від 23.02.16 р. слідчому другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури ОСОБА_7 .
Будь-яких даних, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_10 на території Харківської області представником заявниці не надано і матеріали судового та кримінального проваджень не містять, тому колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про не правильне визначення підслідності кримінального провадження та прийняття постанови про закриття кримінального провадження від 08.04.16 р. не належною посадовою особою.
Враховуючи наведене, підстав для зміни або скасування ухвали слідчого судді від 19.05.16 р. колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.405,407 КПК України,-
Апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді: