Ухвала іменем україни 10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисниківОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000147

від 28 березня 2013 року, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 липня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісного Олександрівського району Кіровоградської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вказаним вироком, залишеним без зміни ухвалою суду Апеляційної інстанції, ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 368 КК України за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, обіймаючи посаду начальника управління технічного нагляду, охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області, у 2013 році в результаті вимагання неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи дії з використанням наданої йому влади чи службового становища одержав таку вигоду від декількох осіб, а саме:

- 27 березня приблизно о 09.47, від ОСОБА_9 за вирішення питання щодо заміни посвідчення тракториста-машиніста старого зразка на таке ж посвідчення нового зразка для ОСОБА_10 1000 грн;

- того ж дня повторно приблизно об 11.45 год. від ОСОБА_11 за сприяння у знятті з обліку належних останньому чотирьох одиниць сільськогосподарської техніки та переоформлення їх у власність ОСОБА_12 500 дол. США (за курсом Національного банку України на той час 4000 грн);

- 25 квітня приблизно о 17.33 год. від ОСОБА_13 за проходження техогляду сільськогосподарської техніки фермерського господарства «Долевік» та передачу документів про проходження такого огляду 1200 грн;

-у червні через ОСОБА_14 від ОСОБА_15 за видачу

26 посвідчень тракториста-машиніста для учнів ПТУ № 5 м. Світловодська, 5200 грн (по 200 грн за кожне посвідчення);

- 19 жовтня 2013 року від ОСОБА_16 за безперешкодне проходження технічного огляду транспортними засобами, які належать ТзОВ «Вікторія-Феліз», 10 талонів на бензин А95 торгівельної марки «Авіас» на

20 л кожен, що у грошовому еквіваленті становило 2080 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на істотні порушення процесуального закону.

При цьому прокурор стверджує, що наданий стороною захисту висновок Міністерства оборони України від 15 листопада 2011 року не можна вважати належним та достовірним доказом, оскільки сторона захисту не надала жодних документів на підтвердження зазначених ознак цього документа. Також прокурор указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, а висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
На касаційну скаргу прокурора від захисників ОСОБА_8

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надійшло заперечення, у якому вони просили залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку захисників, які заперечили проти задоволення касаційної скарги і просили залишити без зміни оскаржувані судові рішення, прокурора, який підтримав касаційну скаргу частково, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу слід задовольнити частково.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто встановлення відповідності висновків суду фактичним обставинам справи не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Разом із тим, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких таку скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону суд у цій справі належним чином не виконав.

З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 подав прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Однак апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України, залишаючи цю скаргу без задоволення, не надав вичерпної відповіді про те, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені в ній доводи неспроможними.

Як випливає зі змісту оскаржуваної ухвали, суд, зазначивши узагальнені доводи, викладені у скарзі особи, детально розкрив їх зміст.

Відповідно до апеляційної скарги прокурора він вважав вирок щодо ОСОБА_8 незаконним та необґрунтованим, а висновки, яких дійшов суд першої інстанції, такими, що не відповідали наданим стороною обвинувачення доказам. Прокурор наводив ряд доказів щодо кожного з епізодів обвинувачення, які підтверджували винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні, у тому числі відеозаписи, отримані унаслідок проведення негласних дій слідства (на яких, за твердженням прокурора, зафіксовано безпосередній факт передачі грошей ОСОБА_8 та розмови, що підтверджували наявність у нього умислу щодо отримання неправомірної вигоди), показання свідків, які були очевидцями передачі матеріальних цінностей (грошей) чи особами, які їх передавали, а також докази, які хоч і не були прямими доказами на підтвердження винуватості обвинуваченого, але могли слугувати ознакою достовірності інших доказів чи показань (наприклад, показання свідків ОСОБА_17 та

ОСОБА_18 , дані судово-почеркознавчої експертизи, предметом дослідження якої був аркуш паперу, на якому, за свідченнями

ОСОБА_11 , ОСОБА_8 написав суми грошей, які вона мала йому передати для вирішення її питань).

Крім того, прокурор також посилався на безпідставність тверджень суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не було встановлено потерпілих осіб від кримінального правопорушення, яке ставилося у вину ОСОБА_8 .

Однак суд апеляційної інстанції фактично не проаналізував доводів прокурора, хоча дуже детально розкрив зміст його апеляційної скарги у своєму рішенні; натомість він продублював висновки суду першої інстанції, не перевіривши їх правильності та обґрунтованості, і без проведення належного аналізу доказів констатував правильність та законність оскаржуваного вироку суду першої інстанції та безпідставність скарги прокурора.

До того ж поза увагою суду апеляційної інстанції залишилась

і невідповідність мотивувальної частини вироку районного суду (в частині підстав постановлення виправдувального вироку) його резолютивній частині, з якої видно, що ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні через відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, у той час як за змістом вироку суд дійшов висновку про недоведеність наявності в діях підсудного інкримінованого йому кримінального правопорушення за всіма епізодами, що відповідно до норм процесуального закону є окремими, незалежними одна від одної правовими підставами для визнання особи невинуватою.

Таким чином, з огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку по кожному з епізодів обвинувачення, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального

та матеріального законів.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 липня

2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ОСОБА_1 ____________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3