Ухвала
іменем україни
11 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі прокурора засуджених захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на вирок Апеляційного суду Волинської області від 08 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002613 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Актюбинська Республіки Казахстан та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 та пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вознесеновки Актюбинської області Республіки Казахстан та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24 лютого 1998 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, 42 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, звільненого на підставі акта амністії з невідбутим строком покарання тривалістю 2 роки 6 місяців 27 днів; 21 травня 2002 року цим же судом за ч. 3 , ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357, 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 12 лютого 2007 року після відбуття покарання,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 та пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК,

в с т а н о в и в:

За вироком Луцького міського суду Волинської області від 21 січня 2015 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_6 : за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 13 років із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 15 та пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 на строк 10 років; за ч. 4 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки; а також за ч. 1 ст. 129 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього належного йому майна;
ОСОБА_7 : за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 13 років із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 15 та пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 на строк 10 років; за ч. 4 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_12 400 000 грн та на користь ОСОБА_13 200 000 грн.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання і постановив свій.
За цим вироком призначено покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_6 : за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК довічно із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 15 та пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 на строк 10 років; за ч. 4 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки; а також за ч. 1 ст. 129 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
ОСОБА_7 : за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК довічно з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 15 та пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 на строк 10 років; за ч. 4 ст. 187 КК на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно із вироком місцевого суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що 07 жовтня 2014 року о 21.35 год. вони у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою між собою з метою заволодіння чужим майном проникли до сторожового приміщення ТОВ «Промислово-комерційна фірма «Євростар» на просп. Перемоги, 30 у м. Луцьку і, вчинивши розбійний напад на охоронника ОСОБА_14 , вбили останнього.
У ході нападу ОСОБА_6 з метою вбивства прицільно вистрілив у груди потерпілого із заздалегідь підготовленого револьвера, а потім ним же завдав ОСОБА_14 не менше 35 ударів по голові. Водночас ОСОБА_7 з такою ж метою декілька разів ударив потерпілого у голову та шию підібраним на місці події кухонним ножем.
Від отриманих колото-різаних ран ОСОБА_14 помер на місці події.
Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викрали з указаного приміщення майно загальною вартістю 4473 грн.
Цього ж вечора о 21.50 год. з метою приховання вчинених злочинів у тому ж приміщенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 напали на ОСОБА_13 , який намагався їх затримати. Маючи умисел на вбивство, ОСОБА_6 завдав потерпілому руками і ногами численних ударів по різних частинах тіла, повалив на підлогу й утримував його, а ОСОБА_7 ножем кілька разів ударив ОСОБА_13 у груди та голову. Однак свого умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 засуджені до кінця не довели через те, що потерпілий від них утік. У результаті незакінченого замаху на вбивство ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілому легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Тікаючи з місця події, того ж вечора о 21.50 год. поблизу магазину «Ольга» на просп. Перемоги, 20 у м. Луцьку ОСОБА_6 погрожував убивством ОСОБА_12 , направивши на неї револьвер.
Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений час у невстановленому місці у невстановленої особи незаконно придбав, а потім зберігав у своєму помешканні на АДРЕСА_1 бойові припаси 3 патрони калібру 4 мм.
В аналогічних за змістом та доводами касаційних скаргах засуджений ОСОБА_7 , а також його захисники ОСОБА_11 і ОСОБА_8 просять змінити вирок апеляційного суду й пом`якшити призначене покарання. Вважають, що застосований апеляційним судом щодо ОСОБА_7 захід примусу у виді довічного позбавлення волі є явно несправедливим через суворість. На переконання сторони захисту, суд не врахував позитивних даних про особу ОСОБА_7 та пом`якшуючих покарання обставин зокрема з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, похилий вік засудженого, наявність сім`ї та постійного місця проживання.
У своїй скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Стверджує, що умислу на вчинення розбою та вбивства не мав, тілесних ушкоджень завдав ОСОБА_14 , захищаючись від його агресивних дій, ОСОБА_13 лише утримував і намагався зв`язати, а також не погрожував вбивством ОСОБА_12 . Вважає, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 КК, не доведено, оскільки револьвер не є бойовою зброєю. Суд, на думку ОСОБА_6 ,безпідставно визнав, що той вчинив злочини у стані алкогольного сп`яніння.
Захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК. За твердженням захисника апеляційний суд не надав належної правової оцінки обставинам, які пом`якшують покарання. Зазначає, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, в силу ст. 89 КК не має судимості, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, попросив вибачення у потерпілих.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та захисників, які підтримали свої скарги і не заперечили проти інших касаційних скарг сторони захисту, думку прокурора про необґрунтованість касаційних вимог засуджених та захисників, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом із тим, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих їм злочинів підтверджуються доказами, зібраними органами досудового слідства, дослідженими у судовому засіданні, які суд оцінив у вироку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.
Доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів є безпідставними.
Так, кваліфікуючи дії засуджених з нападу на потерпілого ОСОБА_14 як розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за умисне вбивство, вчинені за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи намір на заволодіння чужим майном, підготувавшись, озброївшись, діючи узгоджено, завдали потерпілому великої кількості ударів револьвером та ножем у життєво важливі органи, що призвело до смерті останнього.
Спрямованість умислу ОСОБА_6 на позбавлення життя ОСОБА_13 з метою приховати інший злочин суд установив з огляду на кількість та локалізацію завданих потерпілому тілесних ушкоджень, а також на знаряддя злочину, тому правильно кваліфікував дії засуджених як незакінчений замах на умисне вбивство з метою приховання іншого злочину, вчинений за попередньою змовою групою осіб, які раніше вчинили умисне вбивство.
Демонстрацію ОСОБА_6 револьвера та його висловлювання щодо наміру застосувати зброю потерпіла ОСОБА_12 сприймала як реальну загрозу своєму життю. Врахувавши те, що у цьому випадку немає значення, збирався винний здійснити свою погрозу чи ні, суд обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК.
Свої висновки суд обґрунтував показаннями самих засуджених, які під час досудового розслідування та в судовому засіданні не заперечили своєї причетності до нападу на ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , до погрози ОСОБА_12 та наявності у них вогнепальної зброї. Ці показання узгоджуються з даними, отриманими при проведенні слідчих дій, показаннями потерпілих та свідків, записами з камер відеоспостереження, висновками судових експертиз та іншими доказами у справі.
Згідно з висновком балістичної експертизи виявлена у ОСОБА_6 зброя є револьвером, призначеним для стрільби патронами «Флобера» кільцевого запалювання калібру 4 мм, а патрони, вилучені на місці вбивства ОСОБА_14 , є переоснащеними у саморобний спосіб боєприпасами. Зазначене дало суду обґрунтовані підстави для визнання ОСОБА_6 винним у незаконному носінні, зберіганні вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу.
Факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння встановлено судом відповідно до повідомлення Волинського обласного наркологічного диспансеру від 13 жовтня 2014 року про наявність у крові засудженого 0,7 проміле алкоголю.
Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , у цій частині є неприйнятними.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, допитавши у судовому засіданні засуджених та потерпілих, ретельно проаналізувавши матеріали справи, встановив, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 ознак злочинів, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК, ч. 3 ст. 15 та пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК, ч. 4 ст.187 КК, ч. 1 ст. 263 КК, ч. 1 ст. 129 КК відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а тому обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін у частині кримінально-правової оцінки діянь засудженого, зазначивши у своєму вироку підстави прийняття такого рішення. При цьому стосовно доводів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту ОСОБА_6 , аналогічних доводам у касаційній скарзі засудженого, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Що ж стосується доводів сторони захисту про те, що призначене засудженим покарання є несправедливим унаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх непереконливими.
Призначаючи ОСОБА_15 покарання, апеляційний суд дотримався вимог ст. ст. 50, 64, 65 КК, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх наслідки, дані про осіб винних, навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.
Зокрема, суд зважив на те, що обидва засуджених вчинили по три злочини особливої тяжкості, а ОСОБА_6 ще й тяжкий та невеликої тяжкості злочини.
Також суд апеляційної інстанції врахував думку потерпілих, які підтримали апеляцію прокурора і наполягали на призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 найсуворішої міри покарання.
При постановленні вироку апеляційний суд, окрім установлених місцевим судом обтяжуючих обставин вчинення злочину обома засудженими у стані алкогольного сп`яніння та рецидиву злочину у ОСОБА_7 , визнав за необхідне відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 67 КК врахувати як обтяжуючу покарання обставину вчинення убивства особи похилого віку ОСОБА_14 ..
Дослідивши дані, що характеризують осіб засуджених, зокрема наявність у ОСОБА_7 двох непогашених судимостей, а також неодноразове притягнення ОСОБА_6 до кримінальної та адміністративної відповідальності, суд оцінив зазначене як їх стійке небажання стати на шлях виправлення.
З огляду на поведінку засуджених під час досудового слідства та судового розгляду справи суд, належним чином умотивувавши своє рішення, встановив, що часткове визнання вини ОСОБА_16 та формальне розкаяння ОСОБА_7 не можна визнати пом`якшуючими покарання обставинами.
Таким чином, урахувавши ступінь тяжкості вчинених діянь, наслідки одного з яких незворотні смерть людини похилого віку, данні про особи винуватих, які схильні до правопорушень, мають низький морально-етичний рівень, що свідчить про їх виняткову суспільну небезпечність, наявність кількох обтяжуючих покарання обставин за відсутності пом`якшуючих, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі є справедливим й необхідним для досягнення його мети та попередження нових злочинів.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання за доводами, викладеними у касаційних скаргах, касаційний суд не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Волинської області від 08 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених та їх захисників без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3