Провадження № 1-кп/761/1178/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю :

прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

провівши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві підготовче судове засідання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000613 від 19 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жабенці Чемеровецького району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України,

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Субіч Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
ВСТАНОВИВ :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_18 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 ,ч. 2 ст. 342 КК України, та ОСОБА_19 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України.

У судовому засіданні при з`ясуванні думки учасників судового провадження у відповідності до вимог ст. 314 КПК України, прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що у справі дотримані всі норми КПК України, підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не вбачається. Просив долучити до матеріалів кримінального провадження три цивільних позови до обвинувачених.

Також прокурор вважав існуючими підстави для продовження застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи на те, що саме такий вид запобіжного заходу спроможний запобігти спробам останніх переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню.

Потерпілі підтримали позицію сторони обвинувачення, вважаючи, що існують підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Захисники ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 просили повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Вказали на те, що в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення не викладено фактичні обставини та не сформульовано обвинувачення в частині настання наслідків в результаті дії вибуху для 144 осіб, які отримали тілесні ушкодження та визнані органом досудового розслідування потерпілими у кримінальному провадженні, не зазначено від яких дій обвинувачених наступили наслідки. Також зазначають про те, що в порушення п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не міститься відомостей щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також захисники просили змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, вказуючи на те, що на даний час, у зв`язку із закінченням досудового розслідування, відпали ризики, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому, просять врахувати особи обвинувачених, міцність їх соціальних зв`язків, позитивні характеристики.

Обвинувачені ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтримали думку захисників щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та просили повернути обвинувальний акт прокурору, змінивши їм запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_18 та ОСОБА_19 під час підготовчого судового засідання заявили клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно них судом присяжних.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст. 291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

При цьому, виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення не є тотожними поняттями і, виходячи з конструкції норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, мають зазначатися окремо.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.

Наведених вимог кримінального процесуального закону при складенні обвинувального акта в кримінальному провадженні № 0000613 від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_18 та ОСОБА_20 органом досудового розслідування дотримано не було.

Як убачається з обвинувального акта стосовно зазначених осіб, він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки його зміст викладено не послідовно, з порушенням закріплених кримінальним процесуальним законом порядку та структури.

Так, згідно з формулюванням обвинувачення ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 258 КК України, воно викладено в обвинувальному акті наступним чином дослівно: « ОСОБА_18 за попередньою змовою з ОСОБА_19 з метою привернути увагу громадськості до своїх поглядів та вплинути на народних депутатів України під час розгляду законопроекту про внесення змін до Конституції України щодо децентралізації влади (реєстр. № 2217а), у тому числі щодо особливостей здійснення місцевого самоврядування в окремих районах Донецької і Луганської областей, 31 серпня 2015 року, близько 13 год. 45 хв., на площі Конституції, що в м. Києві, діючи умисно вчинив вибух, кинувши гранату РГО в сторону будівлі Верховної Ради України, що призвело до загибелі 4 осіб, тобто скоїв терористичний акт».

Такі дії ОСОБА_18 отримали правову оцінку, як вчинення терористичного акту, тобто вибуху з метою впливу на прийняття рішень чи вчинення або невчинення дій народними депутатами України та привернення уваги до певних поглядів винного (терориста), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 258 КК України, є громадська безпека, а об`єктивна сторона злочину може проявитися, зокрема, у такій формі: застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, які створювали небезпеку для життя чи здоров`я людини, або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків.

Разом з тим, як у формулюванні обвинувачення ОСОБА_18 так і в правовій кваліфікації його діянь не знайшла відображення об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 258 КК України, а саме, не зазначено про те, чи вчинення вибуху ОСОБА_18 створювало небезпеку для життя чи здоров`я людини, або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків.

Обвинувачення лише обмежилося при викладі формулювання обвинувачення вказівкою про те, що ОСОБА_18 вчинив вибух, кинувши гранату РГО в сторону будівлі Верховної Ради України, що призвело до загибелі 4 осіб, тобто скоїв терористичний акт.

У той же час, згідно з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені діяння ОСОБА_18 призвели до загибелі 4 осіб та заподіяння різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень 144 особам.

Тобто, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення містять різні відомості щодо наслідків, вчиненого ОСОБА_18 вибуху.

Втім, формулювання обвинувачення в цій частині має містити відомості, зокрема, щодо загиблих осіб, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень стосовно кожного з потерпілих, спрямованості умислу, визначення конкретної ролі.

Між тим, такий спрощений підхід є недопустимим, є наслідком висновку про відсутність обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, невиконання органом досудового розслідування вимог закону до обвинувального акту, що призводить до порушення прав, як обвинувачених так і 144 осіб потерпілих по даному кримінальному провадженню.

Окрім того, ОСОБА_18 інкриміновано вчинення терористичного акту за попередньою змовою з ОСОБА_19 .

Однак у формулюванні обвинувачення не зазначено, які діяння з об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, було вчинено ОСОБА_19 .

Аналогічні недоліки мають місце при викладі формулювання обвинувачення та правової оцінки за ч. 3 ст. 258 КК України стосовно ОСОБА_19 .

Також, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_18 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме: в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

В тім, у формулюванні обвинувачення за цією статтею орган досудового розслідування лише констатував факт про вчинення ОСОБА_18 фізичного опору та застосування до працівників міліції ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 спецзасобу препарату сльозоточивої та дратівливої дії «Терен-4м», однак не конкретизував, в чому конкретно виражався фізичний опір, а так само не вказав про суб`єктивну сторону даного злочину, яка характеризується прямим умислом.

За змістом норм процесуального закону, про які згадується вище, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

А тому, відсутність відомостей стосовно суб`єктивної сторони складу злочину при викладенні формулювання обвинувачення ОСОБА_18 за даною статтею, свідчить про невиконання органом досудового розслідування вимог ст. 91 КПК України та як наслідок висунення обвинувачення, яке наперед є незрозумілим для особи.

Таким чином, наведені вище обставини приводять до висновку, що викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в такий спосіб, на переконання колегії суддів, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема, принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя й інших, а також порушення міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про необхідність роз`яснення кожному, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, що є гарантією права на справедливий розгляд.

Окрім того, виклад в такий спосіб формулювання обвинувачення в обвинувальному акті дає суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимог ст. 291 КПК України при складанні такого процесуального документа, а також про ігнорування вимог ст. 91 КПК України щодо обов`язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та іншого.

Викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_18 та ОСОБА_19 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинувачених, оскільки останні у будь-якому разі повинні бути чітко обізнаними про характер висунутого щодо них обвинувачення та обрати власну правову позицію захисту.

Необхідно зауважити, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому виявлені недоліки обвинувального акта перешкоджають подальшому судовому розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, та можливе у разі,якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення , при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.

З урахуванням наведеного, є слушними доводи сторони захисту з приводу наявності порушень при складенні обвинувального акта.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати,змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід ,обраний щодо обвинуваченого.

Так, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, і хоча вони мають міцні соціальні зв`язки, родину, місце проживання, втім є цілком ймовірним існування ризику, що обвинувачені можуть ухилитися від суду, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку встановлення їх вини.

Є слушними доводи сторони обвинувачення з приводу того, що обвинувачені через наявність певних навичок, які ними були отримані під час бойових дій, можуть вчинити дії по перешкоджанню кримінальному провадженню.

А тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених ,але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу, або на його зміну на більш м`який, а тому вважає необхідним продовжити застосування обвинуваченим обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору,слід повернути прокурору Генеральної прокуратури ОСОБА_5 надані під час підготовчого судового засідання цивільні позови до ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Керуючись ст. ст. 3, 110, 176-178, 291, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000613 від 19 листопада 2015 року, відносно ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 263,ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 258 КК України - повернути прокурору Генеральної прокуратури України.

Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраного у вигляді тримання під вартою, до 28 жовтня 2016 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обраного у вигляді тримання під вартою, до 28 жовтня 2016 року, включно.

Відмовити у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_17 про зміну запобіжного заходу.

Повернути прокурору Генеральної прокуратури ОСОБА_5 цивільні позови до ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала,якщо її не скасовано,набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2