ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 7 квітня 2016 року касаційну скаргу засудженого у кримінальному провадженні щодо нього
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, неодноразово судимого, останній раз
вироком Дзержинського районного суду м. Харкова
від 9 вересня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на
підставі статей 75, 76 КК України звільненого від
відбування покарання з випробуванням, з іспитовим
строком тривалістю один рік,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_5 викладено вимогу про зміну судових рішень, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України. Стверджує, що викрадення майна відбулося таємно, оскільки крики потерпілого в`єтнамською мовою не можуть вважатися як усвідомлення ним того, що він був викритий у вчиненні крадіжки майна. Крім того, зазначає, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації його дій призвело до невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості і просить це покарання пом`якшити. Вказує й на неповне врахування судом при призначенні покарання даних про його особу, на те, що він розкаявся, викрадене повернув, потерпілі претензій до нього не мають, що у нього незадовільний стан здоров`я, має на утриманні малолітню дитину.
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 3 березня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 9 вересня 2013 року та остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці.

Вироком суду також вирішено заявлені цивільні позови, питання щодо судових витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

6 грудня 2013 року, приблизно о 12-ій год., ОСОБА_5 , знаходячись на території ТЦ «Барабашова» у м. Харкові, діючи умисно, повторно, з корисливою метою, скориставшись тим, що за його діями ніхто не слідкує, шляхом вільного доступу, викрав із торгівельного місця майно, з яким зник із місця вчинення злочину і розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 800 грн.

Крім того, знаходячись там само, діючи за аналогічних обставин, скориставшись неуважністю або відсутністю продавців пять разів таємно викрадав майно потерпілих, з яким зникав із місця вчинення злочину і розпоряджався ним на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду: 6 грудня 2013 року потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 200 грн; 6 грудня 2013 року потерпілому на загальну суму 1 350 грн; 6 грудня 2013 року потерпілому на загальну суму 165 грн; 7 грудня 2013 року потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 655 грн; 14 березня 2014 року потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 157 грн.

7 грудня 2013 року, приблизно о 11-ій год., знаходячись там само, діючи за аналогічних обставин, скориставшись неуважністю продавця, викрав із торгівельного місця майно, з яким став відходити. Однак, потерпілий ОСОБА_11 , помітивши злочинні дії ОСОБА_5 , почав разом з охоронцями його переслідувати, голосно кричати вслід, вимагати, щоб той зупинився. ОСОБА_12 , незважаючи на це, усвідомлюючи, що його злочинні дії стали явними для оточуючих, став тікати, проте був затриманий співробітниками міліції із викраденим. Злочинними діями ОСОБА_5 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 700 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника залишено без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_5 від 3 березня 2015 року без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, засудженого, котрий підтримав скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Судами як першої, так і апеляційної інстанцій перевірялися повною мірою доводи засудженого щодо неправильної кваліфікації таких його дій, як відкрите викрадення чужого майна по епізоду з потерпілим ОСОБА_11 , що були спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення, оскільки незважаючи на те, що для потерпілого викрадення було таємним, надалі дії ОСОБА_5 були викриті оточуючими та і самим потерпілим, котрі стали його переслідувати, а засуджений тікати з викраденими валізами. При цьому не має вирішального значення, якою мовою йому кричала одна з осіб, котра його переслідувала, оскільки засуджений абсолютно усвідомлював, що його злочинні дії вже були викриті. Отже, викрадення майна, що було розпочато як таємне, а після виявлення оточуючими продовжене винною особою з метою утримання майна, правильно кваліфіковано як відкрите викрадення чужого майна.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості є необґрунтованими.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів, що відповідно до ст. 12 КК Україниє злочинами середньої тяжкості та тяжкими.
Враховано судом і дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, має незадовільний стан здоров`я, страждає на тяжкі хвороби. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення рецидиву злочинів. Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене суд, врахувавши у сукупності тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, обставину, яка обтяжує покарання, та відсутність обставин, які пом`якшують покарання, призначив покарання в мінімальних межах санкції статей, за якими його засудив, і за сукупністю злочинів та вироків, а тому підстав вважати таке покарання невідповідним тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок суворості суд не вбачає.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи апеляційної скарги засудженого та його захисника, аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі засудженого, зокрема, щодо заперечення ними не відкритого, а таємного викрадення чужого майна, всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, підстав для задоволення касаційної скарги суд не вбачає.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 3 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2101км16 Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_14
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1