Справа № 640/7625/16-к
н/п 1-кс/640/6261/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
Досудовим слідством встановлено, що ГВ БКОЗ Управління в ході виконання доручення слідчого, отримано фактичні дані про діяльність на території Харківської області злочинної групи у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших осіб, які, діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, отримують особливо небезпечну психотропну речовину, особливо небезпечні наркотичні засоби, їх аналоги, обіг яких заборонений, через поштові відправлення в м. Харкові.
Організаторами злочинної діяльності, пов`язаної із придбанням, зберіганням та розповсюдженням вказаних заборонених речовин на території Харківського регіону, які безпосередньо контактують із постачальниками, виступають ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Після отримання забороненої речовини, окремі учасники групи, за попередньою інформацією ОСОБА_14 , доставляють її до приміщення гаражного кооперативу, розташованого в м. Харкові, де інші невстановлені учасники здійснюють розфасування для подальшої реалізації на окремі одиничні дози.
При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснюється спеціальне технічне забезпечення в області програмування, що дозволяє маскувати абонентів, причетних до злочинної діяльності та запобігти встановленню місцезнаходження та анкетних даних цих осіб. Подальше розповсюдження до тайникових закладок готової наркотичної речовини в м. Харкові здійснюється ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
10.08.2016 р. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вищевказане майно.
11.08.2016 р. ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Слідчий посилаючись на ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, вказав, що предмети, вилучені за результатом проведення обшуку відповідають критеріям статті 98 КПК України та можуть свідчити про причетність вищевказаних осіб до незаконного придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та до незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.
Таким чином, на підставі вищезазначеного можна дійти висновку, що вказані предмети та документи відповідають критеріям, зазначеним у ч.3 ст. 170 КПК України.
Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказані предмети та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Слідчий вказав, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, згідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Таким чином, враховуючи, що санкцією частини 2 статті 307 КК України передбачено конфіскацію майна як вид додаткового покарання, наявна необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.
Слідчий також вказав, що відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України, вилучення вказаних предметів та документів за місцем мешкання підозрюваного, за участю та у присутності останнього, є конкретним фактом, підтверджуючим право власності на майно.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Підозрюваний ОСОБА_9 та його адвокат ОСОБА_16 про день та час розгляду клопотання слідчого повідомлені своєчасно та належним чином, проте у судове засідання не з"явилися.
Прокурор у судовому засіданні надав заяву підозрюваного ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_16 , в якій вони вказали, що не заперечують проти розгляду клопотання про арешт майна без їх участі. Також вказали, що не заперечують проти задоволення клопотання.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України щодо терміну розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі підозрюваного ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_16 .
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , у квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_17 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення речей, предметів та документів, що свідчать про причетність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших осіб до вчинення контрабанди наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, а також до незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, та мають значення для розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме: комп`ютерної техніки, документів, носіїв інформації, засобів зв`язку, чорнових записів, грошових коштів, а також предметів, які вилучені законом з обігу (а.с. 9).
10.08.2016 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого, згідно протоколу обшуку від 10.08.2016 вилучено майно, перелічене в даному клопотанні слідчого (а.с. 10-14).
11.08.2016 о 10-05 год. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України (а.с. 17-18).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення обшуку, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, крім того накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 307 КК України.
Вилучені відповідно до протоколу обшуку від 10.08.2016, предмети, документи та грошові кошти підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 107, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Місцем зберігання арештованого майна визначити Управління СБ України в Харківській області, в порядку, визначеному Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1