Справа № 373/1292/16-к
В И Р О К
Іменем України
03 жовтня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000047 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Кам`янка Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, раніше судимого, а саме: 05.04.2016 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 4 ст. 407 КК України засудженого до позбавлення волі строком на 4 роки та згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , обіймаючого посаду навідника мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

встановив:
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 21.04.2015 № 92 солдата ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, зараховано до списків особового складу та призначено на посаду навідника 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , військове звання «солдат».

Згідно з вимогами п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію,

а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.

Так, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 06.11.2015 №274 солдату ОСОБА_4 надана відпустка за сімейними обставинами терміном на 10 діб з 06.11.2015 по 15.11.2015 з виїздом до села Луб`янка Веселинівського району Миколаївської області, з якої останній мав повернутися о 08 годин 00 хвилин 16.11.2015.

Повернувся солдат ОСОБА_4 до місця несення служби лише 18.07.2016 року 11 годин 00 хвилин. Про причини неповернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 своїх безпосередніх командирів та начальників солдат ОСОБА_4 не повідомив.

Свій вчинок солдат ОСОБА_4 пояснив тим, що він виїхав до хворого сина, який має інвалідність, та потрапив до лікарні. Зазначив, що на його утриманні знаходиться син ОСОБА_5 2001 року народження, який перебуває на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 10.12.15р по теперішній час.

Справа слухалась в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи. Зміст ч. 3 ст. 349 КПК України їм роз`яснено.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу сімейних обставин та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Вчиненим обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням - злочином, передбаченим ч. 4 ст. 407 КК України, майнова шкода не завдана.

Експертизи під час досудового розслідування не проводилися, витрати на залучення експерта відсутні.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини та пояснив суду, що йому зателефонувала цивільна дружина, яка хворіла та попросила приїхати, оскільки стан здоров`я його сина ОСОБА_5 крім того на його утриманні знаходиться співмешканка ОСОБА_6 1981 р.н., ОСОБА_7 2003 р.н., ОСОБА_5 2001 р.н., та ОСОБА_8 2009 р.н., що підтверджується довідкою про склад сім`ї наявною в матеріалах кримінального провадження. Оскільки співмешканка обвинуваченого не працює, та хворіє він фактично утримує сім`ю. Під час перебування дома працював не офіційно.

Свою провину у вчиненому визнає та просить суд суворо його не карати.

Прокурором долучено до матеріалів кримінального провадження інформацію що характеризує особу винного а саме, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно інформації УІАО МВС в м. Києві, ОСОБА_4 , раніше судимий 05.04.2016 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 4 ст. 407 КК України засудженого до позбавлення волі строком на 4 роки та згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, не одружений, за місцем служби характеризується посередньо, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, один з яких є дитиною інвалідом.

За правилами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 ст. 71 КК України встановлено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, те, що ОСОБА_4 , раніше судимий 05.04.2016 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 4 ст. 407 КК України, засудженого до позбавлення волі строком на 4 роки та згідно ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, за правилами ч. 1 ст. 71 КК України обвинуваченому слід призначити покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Суд вважає, що таке покарання з урахуванням тяжкості злочину, особи обвинуваченого, та обставин, які були встановлені в ході розгляду даного кримінального провадження буде справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднати йому до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 4 ст. 407 КК України від 05.04.2016 року р. і призначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (місяців) позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Суддя ОСОБА_1