Справа № 361/7569/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/565/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 07.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Красилівка, Броварського району, Київської області та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Дімітрово, Броварського району, Київської області, та проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винними за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік, та покладено обов`язки, відповідно до ст.76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку, 28 липня 2015 року, у невстановлений досудовим розслідування час, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи на території літнього табору СТОВ «Плато» по вул. Комсомольській, с. Красилівка, Броварського району, Київської області, намагалися викрасти 138 кг металобрухту, вартістю 3,15 грн. за 1 кг, на загальну суму в 438,70 грн. Проте, довести свій умисел до кінця не змогли, оскільки були затримані працівниками СТОВ «Плато».

За згодою учасників судового провадження, суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджував докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.
Вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого групою осіб.

Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Прокурор указує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції.

На думку прокурора, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 185 КК України. Як в обвинувальному акті, так і в мотивувальній частині вироку, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене групою осіб.

Однак, диспозиція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання за крадіжку майна, вчинену повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор зазначає, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 28 КК України, вчинення злочину групою осіб та за попередньою змовою групою осіб є різними формами співучасті.

Крім того, прокурор указує на те, що суд першої інстанції, незважаючи на невизнання обвинуваченими по суті кваліфікації інкримінованого їм злочину за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та відповідно незгодою з обставинами, встановленими досудовим слідством, обмежив дослідження доказів допитом обвинувачених, хоча мав дослідити їх в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинувачених, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час складання обвинувального акту, зазначених вимог закону дотримано не було. Так, органами досудового розслідування, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, вчинення незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене групою осіб.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не перевірив відповідність обвинувального акту вимогам закону та прийняв рішення, зазначивши в мотивувальній частині вироку про правильну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене групою осіб.

Таким чином, суд першої інстанції не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не правильно тлумачив закон, що суперечить його точному змісту.

Крім того, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування судом першої інстанції положень ст. 349 КПК України.

Згідно вироку, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули на околицю с. Красилівка з метою порибалити, і оскільки на місці, де розраховували побачити озеро, його не було, вирішили назбирати металобрухт.

Покази обвинувачених, наданих в суді, вступають у протиріччя з обставинами, встановленими досудовим слідством, що свідчить про розбіжність цих обставин та необхідність встановлення дійсності по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 349 КПК України в даному кримінальному провадженні, не дотримався приписів закону, та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, колегія судді вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, та у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Головуючий

Судді: