Справа № 373/152/16-к
В И Р О К
Іменем України
26 травня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 03.07.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мена Чернігівської області, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою освітою, вдівця, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 26.12.2014 року на посаду радіотелефоніста відділення управління 2 самохідно-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч.4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується АДРЕСА_2 , у військовому званні солдат, на посаді радіотелефоніста відділення управління 2 самохідно-артилерійської батареї вказаної військової частини, починаючи з 09.04.2015 року та по 30.07.2015 року та з 08.08.2015 року по даний час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, не з`явився вчасно на військову службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки в цей час не виконав, часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав повністю та показав, що він, в серпні 2014 року, будучи направленим ІНФОРМАЦІЯ_4 на військові навчання, 26.12.2014 року був зарахований до списків особового складу та призначений на посаду радіотелефоніста відділення управління 2 самохідно-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 . В березні 2015 року, йому у військову частину зателефонувала працівник соціальної служби і повідомила про загрозу здоров`ю його малолітнім дітям, оскільки його співмешканка, з якою він перебуває в фактичних шлюбних відносинах і з якою проживали його діти, зловживає спиртними напоями. Він звертався до свого безпосереднього керівника військової частини про необхідність надання відпустки, яку йому згодом, в квітні 2015 року надали, на 21 день. По закінченню відпустки, він не звертався до керівництва про продовження такої відпустки. Він розуміє, що в умовах особливого періоду свої службові обов`язки не виконав і провів час на власний розсуд, про що жалкує і щиро розкаюється у вчиненому. Комісару ІНФОРМАЦІЯ_5 , коли його призивали на військову службу, він не повідомляв про те, що він вдівець і має на утриманні двох малолітніх дітей.
Справа розглядалась в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Під час судового розгляду за згодою учасників судового провадження, за ухвалою суду, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений ОСОБА_4 і сторона обвинувачення не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, вважають, що ці обставини доведені наявними у справі доказами, які не потребують дослідження в судовому засіданні і правильно розуміють зміст ч.3 ст. 349 КПК України.
Докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, є допустимими, достатніми, об`єктивними та такими, що не суперечать один одному.
Таким чином, з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду, відсутності будь-яких суперечностей по кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце і це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
Суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 винний у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_4 за вчинений злочин за ч.4 ст. 407 КК України підлягає покаранню.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, що він щиро розкаюється у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, раніш до кримінальної відповідальності не притягувався, збіг тяжких сімейних обставин, його характеристику, що у нього на утриманні малолітні діти, яких він утримує і виховує сам, в зв`язку зі смертю дружини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, його тяжкий матеріальний стан.
Пом`якшуючими обставинами суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, збіг тяжких сімейних обставин.
Обтяжуючих обставин судом не встановлено.
Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, збіг тяжких сімейних обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , що він позитивно характеризується і виховує двох малолітніх дітей, його тяжкий матеріальний стан, суд вважає можливим застосувати ст. 69 КК України і призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 407 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, застосовуючи ст. 75 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання:
-за ч.4 ст. 407, 69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

В силу ст. 76 КК України зобов`язати його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя:) ОСОБА_1