справа № 462/2214/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000931 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Порошково Перечинського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з освітою 3 класи, неодруженого, який має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей: 2005, 2006, 2010, 2011 рр. народження, непрацюючого, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 20.03.2016 року близько 19.40 год., перебуваючи на території п`ятого парку пасажирського депо Львів за адресою: м.Львів, вул.Рудненська, 32, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, намагався викрасти з вагону №24170, який знаходився на колії №23, 8 акумуляторних батарей, маркування ТНЖ-250-У2, однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений та зупинений провідниками пасажирських вагонів ЛВЧД-1.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий (матеріали кримінального провадження, арк.88), неодружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, в тому числі дитину-інваліда, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.95).

Виходячи з наведеного, враховуючи думку представника потерпілого ОСОБА_5 , викладену в поданій на адресу суду заяві, що претензій Регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до ОСОБА_4 не має, оскільки викрадене майно повернуте в повному обсязі, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.185 КК України.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальних витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк дев`яносто годин.

Речові докази:

-8 акумуляторних батарей, які передано на зберігання представнику потерпілого (матеріали кримінального провадження, арк.14, 22), повернути потерпілому - Регіональній філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», як власнику;

-пломбу № А9106180, яку передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області (матеріали кримінального провадження, арк.16, 17), знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1