Провадження № 1-кп/331/26/16
Єдиний унікальний номер 331/5166/15-к
У Х В А Л А

24 лютого 2016 р. м. Запоріжжя
Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2, 115 ч.1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2, 115 ч.1 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2015 р. до 25 лютого 2016 р.
Прокурор заявила клопотання про продовження відносно ОСОБА_10 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, в теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу.
Потерпілий ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_12 підтримали клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_13 проти продовження строку запобіжного заходу заперечувала, мотивуючи тим, що потерпілий та більшість свідків вже допитані, тобто обвинувачений не зможе на них вплинути, лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою, просила змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку захисника.
Вирішуючи питання щодо продовження відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Суд також враховує вимоги п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, висновків, викладених в рішенні Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 р. (справа «Харченко проти України»), кожні два місяці переглядає питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, якою передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 4) міцність соціальних зв`язків; 6) репутацію обвинуваченого.
Розглядаючи клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт суд виходить з наступного.
Як вбачається обвинувачений ОСОБА_10 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів обвинуваченого зазначена квартира належить його батькам, та у його власності не перебуває. Зазначені судом факти, унеможливлюють здійснення контролю стосовно нього працівниками поліції.
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_10 інкримінується скоєння кримінального правопорушення в громадському місті (маршрутне таксі) з застосуванням предметів, які можуть бути небезпечними для життя та здоров*я громадян, суд приходить до висновку, що обвинувачений може продовжувати здійснювати кримінальні правопорушення, що є обґрунтованим ризиком передбаченому у ст. 177 КПК України.
Приймаючи до уваги, що в даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, у суду відсутні відомості, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а також, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою.
За таких обставин, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_10 на даний час утримується під вартою, продовжують існувати ризики, передбачені пп.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого прокурором клопотання, необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 на 2 місяці до 25 квітня 2016 року.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 331 КПК України, суд
Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці, до 25 квітня 2016 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_10 , надіслати прокурору та Запорізькому слідчому ізолятору УДПтС України в Запорізькій області за місцем утримання обвинуваченого.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_14

Судді ОСОБА_15

ОСОБА_16