Справа № 428/6550/16-к
Провадження № 11-сс/782/166/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 , .

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 00000142 від 10.06.2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Огородня Станично-Луганського району Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

11.06.2016 року слідчій в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБ України в Луганській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 00000142 від 10.06.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.109 КК України, звернувся до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

В клопотанні зазначено, що слідчім відділом УСБУ в Луганській області під час здійснення розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що у березні - квітні 2014 року у м. Луганську нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), створене стійке ієрархічне об`єднання, яке відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» має ознаки терористичної організації.

Зокрема, її учасники на території України займаються вчиненням актів тероризму, залякування населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, а також вчиненням інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Основною метою діяльності «ЛНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного псевдодержавного утворення «ЛНР». Вказана організація наділена ознаками терористичної: є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій. На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.
При цьому на керівників та учасників силового блоку покладається забезпечення стійкості організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу представники політичного блоку організовують збір та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації «ЛНР» та осіб, лояльно налаштованих до їхньої діяльності, чим також забезпечують існування вказаної організації. «ЛНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на насильницьке повалення конституційного ладу та захоплення державної влади, нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «ЛНР» в порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, а саме ст. 7 (згідно якої місцевий референдум є формою вирішення територіальною громадою питань місцевого значення шляхом прямого волевиявлення; предметом місцевого референдуму може бути будь-яке питання, віднесене Конституцією України, цим законом та іншими законами до відання місцевого самоврядування; на місцевий референдум не можуть бути винесені питання, віднесені законом до відання органів державної влади; порядок призначення та проведення місцевого референдуму, а також перелік питань, що вирішуються виключно референдумом, визначається законом про референдуми) та п.п.18, 19 ч.І ст.26 (згідно яким виключно на пленарних засіданнях місцевих рад вирішується питання прийняття рішення про проведення місцевого референдуму) організовано та проведено т.зв. референдум з питанням «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність Луганської Народної Республіки?», за результатами якого оголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська Народна Республіка».
02 листопада 2014 року представники «ЛНР» в м. Луганську та підконтрольній їй частині Луганської області, всупереч вимогам діючого законодавства України, провели вибори т.зв. «Голови ЛНР» та «депутатів Народної Ради ЛНР», за результатами яких обрані «Голова ЛНР» - ОСОБА_9 та депутати до складу «Народної Ради ЛНР», які приступили до виконання повноважень 4 та 17 листопада 2014 року відповідно.
25 листопада 2014 року самопроголошеним «Головою ЛНР» ОСОБА_9 виданий указ №51/1/01/11/14 від 25.11.2014, згідно якого створена структура виконавчих органів влади «ЛНР», до складу яких, відповідно до «Закону ЛНР Про систему виконавчих органів державної влади Луганської Народної Республіки», крім «Голови ЛНР» увійшли «Рада міністрів ЛНР», «Міністерство внутрішніх справ ЛНР» та інші органи виконавчої влади (міністерства, комітети, служби, агентства, інспекції, інші).
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем нелегітимних представників окремих районів Луганської області, які назвали себе «ЛНР», які Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" №1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та були переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
Таким чином відбулося насильницьке повалення конституційного ладу та державної влади на окремій частині території України, визнаній Постановою ВРУ №254- VIII від 17.03.2015 тимчасово окупованою.
У червні 2015 року у громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на насильницьку зміну та повалення конституційного ладу та захоплення державної влади.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, знаходячись в м. Луганськ, надав згоду на призначення його на посаду начальника ІТТ № 2 незаконно утвореного «Міністерства внутрішніх справ ЛНР».
У червні 2015 року (більш точної дати встановити не виявилося можливим) ОСОБА_6 призначений на посаду начальника ІТТ № 2 незаконно утвореного «Міністерства внутрішніх справ ЛНР», який здійснював свою злочинну діяльність в захопленій будівлі у м. Луганську за адресою: пров. Крупської, буд. 33 (Кам`янобрідський район), після чого, останній приступив до виконання обов`язків посадової особи незаконно утвореного органу влади ЛНР, який відповідно до тимчасового основного закону (конституції) самопроголошеної, є органом виконавчої влади вказаної організації.
Займаючи посаду начальника ІТТ № 2 незаконно утвореного «Міністерства внутрішніх справ ЛНР» ОСОБА_6 , відповідно до положень «Закону ЛНР «Про поліцію» № 38-1 від 10.11.2014, з моменту призначення та до теперішнього часу на території України, визнаній Постановою ВРУ № 254-VІІІ від 17.03.2015 тимчасово окупованою, вчиняв дії, направлені на насильницьку зміну конституційного ладу та захоплення державної влади, всупереч порядку, встановленого Конституцією України, а саме організовував функціонування та діяльність ІТТ № 2 незаконно утвореного «Міністерства внутрішніх справ ЛНР» не відповідно до законодавства України, а керуючись положеннями виданих органами влади «ЛНР» документів з питань організації діяльності силових та політичних одиниць у структурі організації, зокрема відповідно до «Закону ЛНР «Про поліцію» №38-І від 10.11.2014 року.
11 червня 2016 року слідчім відділом УСБУ в Луганській області ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.109 КК України.
Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, обґрунтовується наявними матеріалами кримінального провадження.
Разом із тим, стосовно ОСОБА_6 в теперішній час в Біловодському районному суді Луганської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, в ході досудового розслідування встановлено, що на даний час підозрюваний ОСОБА_6 не має постійного місця проживання на території Луганської області, підконтрольній правоохоронним органам України, має міцні соціальні зв`язки з представниками незаконно утворених органів влади «ЛНР», злочинна діяльність яких станом на теперішній час не припинена, підтвердження чому відображено у наведеному вище переліку доказів. У зв`язку із чим, останній може покинути територію України та виїхати до тимчасово окупованої території Луганської області. Тим самим встановлено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрюваний має можливість виїхати на тимчасово окуповану територію Луганської області, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, виходячи зі змісту наявних доказів, ОСОБА_6 цілком підтримував незаконні дії представників терористичної організації «ЛНР» та може і надалі сприяти їх незаконній діяльності. Таким чином, встановлено ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, у разі не обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу останній і надалі буде сприяти діяльності терористичної організації «ЛНР», спрямованої на насильницьку зміну та повалення конституційного ладу та захоплення державної влади.
Враховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 109 КК України, яка полягає у безальтернативному позбавленні волі, є всі підстави вважати, що підозрюваний може полишити територію України, підконтрольну правоохоронним органам України та виїхати до тимчасово окупованої території Луганської області, де буде переховуватись від органу слідства і надалі.
Крім того, згідно ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.
Таким чином, беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, з метою запобігання його можливим спробам вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення , у якому підозрюється, переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та перешкоджати кримінальному провадженню, враховуючи його сімейне становище, вік, стан здоров`я, та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у клопотанні ставиться питання про обрання зазначеного запобіжного заходу.
Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 червня 2016 року у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 00000142 від 10.06.2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 відмовлено.

В ухвалі слідчий суддя послався на те, що докази, які надані слідчім в обґрунтування підозри, вже використані в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляду Біловодського районного суду Луганської області стосовно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, і згідно вимог законодавства, практики Європейського суду з прав людини особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Органом досудового розслідування не надано даних про те, що з моменту обвинувачення ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000460 від 14.09.2015 року за ч.1 ст.258-3 КК України, яке перебуває на розгляді Біловодського районного суду Луганської області, виявились нові відомості чи було допущено істотні порушення, що вплинули на результат розгляду справи. Слідчий суддя зазначив, що враховуючі попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з 11.09.2015 року у вказаному кримінальному провадженні, ті ж самі докази, які надані в обґрунтування підозри у кримінальному провадженні №00000142 від 10.06.2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.109 КК України, не може прийняти в якості підтвердження наявності обґрунтованої підозри, а як наслідок вважати і наявність будь яких ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, на думку слідчого судді, надані органом досудового розслідування докази не доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.109 КК України, а відповідно до ч.5 ст.176 КПК України інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.109 - 114-1, 258 - 258-5, 260 та 261 КК України, не можуть бути застосовані.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 вважає ухвалу слідчого судді незаконною з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та наводить докази в обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.109 КК України. Зазначає, що в теперішній час Біловодським районним судом Луганської області розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На даний час ОСОБА_6 не має постійного місця проживання на території Луганської області, підконтрольній правоохоронним органам України, має міцні соціальні зв`язки з представниками незаконно утворених органів влади «ЛНР», злочинна діяльність яких станом на теперішній час не припинена, та враховуючі характер вчиненого злочину та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.109 КК України, є підстави вважати, що він може покинути територію України та виїхати до тимчасово окупованої території Луганської області, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Згідно доказів ОСОБА_6 підтримував незаконні дії представників терористичної організації «ЛНР» та може надалі сприяти їх незаконній діяльності. Вказує на те, що відповідно до ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених 109 114-1, 258 258 -5, 260, 261 КК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які вважали апеляційну скаргу необґрунтованою, пояснення слідчого ОСОБА_11 про наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст.177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При цьому слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно матеріалів кримінального провадження, слідчим та прокурором не надано підтвердження про наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, про які вказується в клопотанні, та відповідного обґрунтування необхідності застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

Слідчий ОСОБА_11 також не вказав на докази на підтвердження зазначених ризиків.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_6 надав суду довідки про його реєстрацію в м.Сєвєродонецьку Луганської області, а також стан здоров`я та наявність захворювань серця, пояснив, що він переніс інсульт в 2015 році.

Відповідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 є інвалідом 3-ї групи (а.п.81).

За таких обставин колегія судів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про безпідставність клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та мотивував прийняте рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 червня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні №00000142 від 10.06.2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: