Провадження №1-кс/127/6650/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2016 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту на майно в рамках кримінального провадження №0007904, за відсутністю клопотання учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів,
в с т а н о в и в:
Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України. Своє клопотання мотивувала наступним: слідчим СУ ГУ Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_5 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007904 від 22.11.2015 року за фактом шахрайства за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 25 серпня 2015 року ОСОБА_7 придбав автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», 2011 р.в., кузов № НОМЕР_1 , у ОСОБА_8 , самостійно зняв дане авто з обліку в МРЕО м. Вінниці та передав ОСОБА_9 для подальшої його реалізації. Кошти від реалізації даного автомобіля ОСОБА_9 не повернув ОСОБА_7 до теперішнього часу. У подальшому даний автомобіль 28.08.2015 року Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області зареєстровано на ОСОБА_10 . 12.02.2016 року даний автомобіль продано ОСОБА_11 та зареєстровано на нього. 30.03.2016 року даний автомобіль ОСОБА_11 продав ОСОБА_6 з усією законною процедурою перереєстрації транспортного засобу.
В ході слідства даний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
15 квітня 2016 року слідчими суддею Вінницького міського суду ОСОБА_12 винесена ухвала про накладання арешту на даний автомобіль з можливістю поміщення його на арешт майданчик ГУ Національної поліції у Вінницькій області.
7 серпня 2016 року ОСОБА_6 , прямуючи на зазначеному автомобілі на відпочинок до моря зі своєю сім`єю, була зупинена на посту СП ДПС «Василівка» Запорізької області та позбавлена права користування даним автомобілем у зв`язку з його вилученням на підставі ухвали суду від 15 квітня 2016 року.
25 серпня 2016 року слідчим СУ ГУ Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_5 перевезений даний автомобіль на арешт майданчик ГУ Національної поліції у Вінницькій області.
Під час розгляду судом клопотання слідчого про арешт майна, ОСОБА_6 не була присутня на судовому засідання, копії ухвали своєчасно не отримала, а дізналася про наявність арешту лише після його вилучення.
Своїми діями слідчий СУ ГУ Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_5 грубо порушив права ОСОБА_6 , а саме: безпідставно та протиправно визнав даний автомобіль речовим доказом у даному провадженні, оскільки на сьогоднішній день у матеріалах провадження відсутні докази, які б давали підстави приймати таке рішення. А саме: органами досудового слідства до теперішнього часу не вилучені документи з Регіонального сервісного центру МВС стосовно історії перереєстрації транспортного засобу, не досліджені та не вилучені доручення на право продажу автомобіля, на підставі чого Українець продав даний автомобіль ОСОБА_10 та не встановлено законність його продажу, не проведені почеркознавчі експертизи, не допитані свідки, в тому числі ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , не досліджені документи стосовно придбання даного автомобіля ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , що є обов`язковим та необхідним при визнанні слідчим автомобіль речовим доказом.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 мав намір продати даний автомобіль та особисто 26.08.2015 року зняв його з обліку реєстрації транспортних засобів у МРЕО УДАІ, що підтверджується показаннями ОСОБА_7 та документами з Регіонального сервісного центру МВС. Після цього ОСОБА_7 добровільно передав та доручив ОСОБА_9 продати автомобіль, що також підтверджується показаннями ОСОБА_7 . Його волевиявлення стосовно продажу автомобіля підтверджується виписаним нотаріальним дорученням на реалізацію транспортного засобу та самою добровільною передачею автомобіля ОСОБА_9 . Однак, виручені кошти від реалізації даного автомобіля ОСОБА_9 . ОСОБА_7 не повернув.
Тобто, якщо органи досудового слідства і вбачають тут ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, то предметом даного злочину являється не автомобіль, а гроші, які ОСОБА_9 не повернув ОСОБА_7 від реалізації вищевказаного автомобіля.
ОСОБА_6 являється у даному випадку добросовісним покупцем, як і інші її попередники: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 . Даний автомобіль ОСОБА_6 придбала на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу із проведенням усієї законної процедури перереєстрації транспортного засобу та складанням відповідних документів у МРЕО УДАІ.
Не існує на сьогоднішній день жодного рішення суду або іншого правового документу, який би скасував або визнав недійсним усі попередні проведені реєстрації та договори купівлі-продажу стосовно даного автомобіля.
Тобто, вважає, що слідчим ОСОБА_5 протиправно визнано автомобіль речовим доказом у даному провадженні, на підставі чого у подальшому були вчиненні інші дії винесення ухвали судом про арешт даного автомобіля і, як наслідок, грубо порушені права власника автомобіля ОСОБА_6 щодо права власності, користування та володіння її майном.
При винесенні ухвали слідчий суддя ОСОБА_12 , посилаючись на ст. 170 КПК України, не врахував внесені 18.02.2016 року зміни до даної статті. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Тобто, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 являється третьою особою, яка законно оплатно набула автомобіль і не знала та не могла знати, що таке майно може відповідати будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України. Крім того, це майно не відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Конституція України дає нам гарантію того, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
В даному випадку ОСОБА_6 законно придбала автомобіль у особи, яка мала право реалізувати даний автомобіль ОСОБА_11 , інше не доведено слідчим та не визначено судом, тобто являється добросовісним набувачем автомобіля.
Крім того, в супереч пп 2 п.7 ст. 173 КПК України, що передбачає, що у разі відсутності третіх осіб під час оголошення ухвали про арешт майна копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення, жодного повідомлення чи копії ухвали суду про арешт автомобіля з 15 квітня 2016 року ОСОБА_6 не отримала.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, вважаю, що ОСОБА_6 незаконно позбавлена права на майно, а ухвала суду про арешт даного автомобіля винесена помилково та передчасно.
В зв`язку з наведеним вона звернулася до суду з відповідним клопотанням про скасування арешту з автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO», 2011 р.в., кузов № НОМЕР_1 , яким порушується право власності ОСОБА_6 на автомобіль, набуте добросовісно.
Адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні просили задоволити клопотання, підтримали вимоги, викладені в клопотанні в повному обсязі.
Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.
Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з ухвали суду від 15.04.2016р. слідчий суддя наклав арешт на марки «VOLKSWAGEN POLO», 2011 р.в., кузов № НОМЕР_1 , в рамках кримінального провадження № 0007904.
Постановою прокурора відділу прокуратури Вінницької області від 06.09.2016р. вказаний автомобіль знято з розшуку та передано ОСОБА_6 на відповідальне зберігання.
Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що доводи викладені в клопотанні знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому клопотання слід задовольнити. Однак, оскільки автомобіль визнано речовим доказом, відповідно суд, з метою його збереження, вважає необхідним покласти на ОСОБА_6 обов`язок не реалізовувати автомобіль до вирішення справи по суті.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.174, 309,372 КПК України, суддя,
у х в а л и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0007904 задовольнити частково.
Скасувати арешт майна, а саме: на автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», 2011 р.в., кузов № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , проживаючій в АДРЕСА_1 ., накладений 15 квітня 2016 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області.
Покласти на ОСОБА_6 зобов`язання не реалізовувати автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», 2011 р.в., кузов № НОМЕР_1 до вирішення справи по суті.
Ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: