Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула 11 липня 2016 року в м. Києві у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року, постановлені у кримінальному провадженні № 0000958,

в с т а н о в и л а:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Синевир, Міжгірського р-ну, Закарпатської обл., мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки і 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_4 засуджено за те, що він 11 червня 2015 року о 21 год 50 хв, керуючи мотоциклом «Lifan YK 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Леніна, смт. Губиниха, Дніпопетровської обл., зі сторони вул. Залізничної в напрямку вул. Шосейної, де навпроти домоволодіння №162 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухаючись у зустрічному напрямку на велосипеді «Аіст», зупинився перед наїздом на нього мотоцикла під керуванням ОСОБА_4 . В результаті наїзду потерпілому було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 не погоджується із судовими рішеннями постановленими відносно ОСОБА_4 та ставить питання про їх скасування з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не враховано позитивні характеристики засудженого, ту обставину, що в результаті використання транспортного засобу для заробітку ОСОБА_4 утримує сім`ю. Не враховано і поведінку потерпілого, який під час події ДТП в порушення безпеки руху керував велосипедом по зустрічній смузі дороги. На думку скаржника, ОСОБА_4 належало призначити покарання у виді штрафу.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доведеність винуватості та кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з копії вироку, при призначенні покарання ОСОБА_4 судом враховано той факт, що засуджений вперше притягується до кримінальної відповідальності та задовільно характеризується. Враховано також характер та ступінь тяжкості злочину, який класифікується як злочин середньої тяжкості та відсутність обставин, що обтяжують покарання винного.

Належним чином вмотивувавши своє рішення, суд призначив покарання у виді обмеження волі та дійшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку.

Приймаючи таке рішення, суд врахував і факт не дотримання правил безпеки руху, яке допустив потерпілий та яке не знаходиться в прямому причинному зв`язку із подією ДТП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила переглянути вирок суду з підстав, аналогічних наведеним у її касаційній скарзі.

Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника та погодився з рішенням суду щодо виду та розміру призначеного засудженому покарання та звільненням останнього від відбування основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.
Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що, обираючи підсудному покарання у виді обмеження волі, суд наряду з наведеним справедливо врахував, що заподіянні в результаті ДТП збитки потерпілому не відшкодовано.
Оскільки ОСОБА_4 було призначено основне покарання умовним, із застосуванням ст. 75 КК України, то суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості ухвалити рішення про призначення йому покарання у виді штрафу, яке є реальним, про що ставилося питання в апеляційній скарзі.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є обґрунтованою та вмотивованою.
За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника, та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року, постановлені у кримінальному провадженні № 0000958.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1