Справа № 534/1036/16-к
№ 1-кс/534/122/16
У Х В А Л А
02 червня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: слідчого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
заявникаОСОБА_4
представника заявникаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :
В травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, в якій прохає поновити йому строк на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження та скасувати постанову слідчого СВ відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 від 25 травня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000343.

Свої вимоги мотивує тим, що копію оскарженої постанови він отримав лише 18 травня 2016 року, тому з поважних причин пропустив строк на її оскарження. Зазначену постанову слідчого вважає незаконною, так як її винесено передчасно, без з`ясуванні всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Прокурор проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що за наслідками перевірки заяви ОСОБА_4 , встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення, тому слідчим прийнято законне рішення про закриття провадження.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали досудового розслідування, судом встановлено, що 06 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області із заявою, в якій повідомив про вчинення громадянином ОСОБА_7 відносного нього та його дружини шахрайства та прохав відкрити кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Однак йому було відмовлено у внесенні згаданих відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 березня 2015 року начальника СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_4 від 06 лютого 2015 року.

25 березня 2015 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, а саме про те, що у вересні 2012 року гр. ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою, шляхом укладення розписки про отримання ним грошових коштів для відновлення дамби у ставковому господарстві села Глинськ Світловодського району Кіровоградської області, заволодів грошовими коштами гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у сумі 800358,68 грн., спричинивши тим самим останнім матеріальних збитків на вказану суму. Зазначеним діям надано правову кваліфікацію за ч.4 ст.190 КК України (т.1а.с.1).

В скарзі на постанову слідчого про закриття кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 та в поясненнях, наданих в судовому засіданні представником потерплого, стверджується, що ОСОБА_7 , зловживаючи довірою ОСОБА_4 , отримав у останнього зазначені вище грошові кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Зловживання довірою полягало у тому, що для заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_7 , використав довірливі відносини з ОСОБА_4 , засновані на знайомстві. Отримуючи ці кошту у борг на підставі письмових договорів позики, ОСОБА_7 , в усній формі, повідомляв потерпілим, що використає їх на розширення власного ставкового господарства та пообіцяв повернути борг після реалізації виловленої риби.

Відповідно до статті 190 КК шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.18 Пленуму ВСУ №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження №0000343, судом встановлено, що в рамках згаданого провадження органами досудового розслідування були допитані в якості потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (т.2а.с.17,23,33).

Органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 з 28 лютого 2006 року зареєстрований в Світловодській районній державній адміністрації Кіровоградської області як фізична особа-підприємець, що у свою чергу підтверджується відповідним свідоцтвом (т.2а.с.37).

Згідно відповіді Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області ОСОБА_7 з 2004 року по січень 2015 року орендував землі водного фонду для риборозведення та вилову риби (т.2а.с.43), що також підтверджується копіює відповідного договору із додатками (т.2а.с.74-80).

Згідно відповіді Світловодської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області ФОП ОСОБА_7 значиться на податковому обліку у Світловодській ОДПІ фізичною особою-підприємцем з «0» станом «Платник податків за основним місцем обліку» на загальній системі оподаткування і протягом 2006 2013 років ним подавалися декларації про майновий стан та доходи (т.2а.с.47).

Дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі показання потерпілих та свідків, зміст укладених потерпілим договорів позики тощо, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, з наступних підстав.

Так, суд вважає, що органами досудового розслідування у повній мірі перевірено доводи потерпілого про те, що отримуючи від потерпілого у борг значні суми коштів ОСОБА_7 не мав наміру їх повертати. Проте ці припущення свого підтвердження не знайшли.

З матеріалів справи, з показань самих потерпілих та свідків вбачається, що ОСОБА_7 офіційного був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності і фактично займався риборозведенням та реалізацією вирощеної риби. Та обставина, що ОСОБА_7 обіцяв повернути борг виручкою від продажу вирощеної в ставках риби, але своїх зобов`язань не виконав, в контексті ст.190 КК України, не є обманом чи зловживанням довірою, а з урахуванням наведених вище встановлених органами досудового розслідування обставин, свідчить лише про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 склалися цивільно-правові відносини і спір про повернення боргу має вирішуватися у судовому порядку.

В своїй скарзі та поясненнях в судовому засіданні потерплий ОСОБА_4 та його представник підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження зазначали, по-перше, те, що ОСОБА_7 відмовляється повертати борг і це, на їх думку, є підтвердження умислу на вчинення шахрайства, по-друге, те, що слідчим не було допитано в якості свідка ОСОБА_7 . Однак, суд не може погодитися із вказаними доводами з наступних підстав.

Як вже зазначалося судом вище, неповернення боргу за договором позики не є підтвердженням вчинення особою діяння, передбаченого ст.190 КК України, а в цьому окремому випадку вказує на наявність між цими особами спору, який має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів потерпілого про обов`язковість допиту в якості свідка гр-на ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Як вбачається із змісту заяви потерпілого про кримінальне правопорушення та витягу з кримінального провадження, до ЄРДР внесено відомості про те, що ОСОБА_7 шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в особливо великих розмірах (т.1а.с.1). З огляду на викладене, ОСОБА_7 не може бути допитаним в якості свідка про обставини, які можуть стати підставою для підозри або обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.66 КПК).

За таких обставин та враховуючи те, що досудовим розслідування встановлено відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, суд вважає, що допит ОСОБА_7 не є обов`язковим, а враховуючи, що ним були проігноровані повістки слідчого, є підстави вважати, що він не має бажання давати свідчення проти себе.

З огляду на викладене, постанова слідчого від 25 квітня 2016 року є законною і скасуванню не підлягає.

У відповідності до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на оскарження бездіяльності органів внутрішніх справ, суд звертає увагу на те, що згідно матеріалів досудового розслідування оскаржувану постанову слідчого ОСОБА_4 отримав 18 травня 2016 року, а до суду звернувся із відповідною скаргою 25 травня 2016 року, тобто у визначених ст.304 КПК України в межах.

За таких обставин, суд вважає, що потерпілим ОСОБА_4 не було порушено строків оскарження постанови слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
В задоволенні скарги про скасування постанови слідчого СВ відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 від 25 травня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000343 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) діб з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1