Ухвала
іменем україни
26 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Городок Львівської області,

зареєстрованого та проживаючого

за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 185 ч. 2, 187 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 22 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 09 вересня 2014 року щодо нього,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника засудженого
ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі засуджений просить переглянути кримінальне провадження щодо нього в касаційному порядку. Вважає, що судами обох інстанцій рішення про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, належним чином не обґрунтовано, у зв`язку із чим просить судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд. Зазначає про те, що судами не було допитано свідка сторони захисту ОСОБА_8 , а показання свідка ОСОБА_9 є недостовірними. Також вказує на наявність інших порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судами обох інстанцій, які, на його думку, є підставами для скасування вироку та ухвали щодо нього.

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 22 липня 2014 року ОСОБА_5 засуджено:

- за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 вказано рахувати з 11 березня 2014 року.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 о 19 годині 10 хвилин у невстановлений день в серпні 2013 року в квартирі АДРЕСА_2 повторно таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон «SAMSUNGGT-E10801», чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 200 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 26 жовтня 2013 року о 18 годині 30 хвилин неподалік Городоцької ЗОШ № 4 на вул. Авіаційній, 122 в м. Городок Львівської області повторно таємно викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон «NOKIA 101», чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 177 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 о 02 годині 00 хвилин у невстановлений день в листопаді 2013 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у клубі «Діос», що по вул. Перемишльська, 16 а в м. Городок Львівської області, з кишені куртки ОСОБА_12 повторно таємно викрав належний ОСОБА_12 мобільний телефон «SAMSUNG GT-S3850», чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 386 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 15 лютого 2014 року о 00 годині 10 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на дорозі, поруч із дошкільним навчальним закладом по вул. Авіаційна, 34 в м. Городок Львівської області, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, застосувавши насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, напав на потерпілого ОСОБА_13 , нанісши останньому удар дерев`яним бруском по тильній частині потилиці, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, відібрав у нього грошові кошти в сумі 800 гривень та з місця події втік. Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 вересня 2014 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційній скарги засудженого та його захисника ОСОБА_14 без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи захисника про обґрунтованість касаційної скарги, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_5 оскаржує вирок та ухвалу щодо себе в частині визнання його винуватим та засудження за ст. 187 ч. 2 КК України, у зв`язку із чим та відповідно до вимог ст. 433 ч. 2 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення в зазначених межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив напад на ОСОБА_13 з метою заволодіння майном останнього, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України. В обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , який вказав на ОСОБА_5 як на особу, що здійснила на нього напад, на показання свідка ОСОБА_9 , який був безпосереднім свідком події та підтвердив показання потерпілого щодо обставин нападу.

Врахував місцевий суд показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які спілкувалися із потерпілим після події, та підтвердили обставину того, що ОСОБА_13 вказував на ОСОБА_5 як на особу, що здійснила розбійний напад відносно нього.

Крім того, на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, суд послався на заяву ОСОБА_13 від 15.02.2014 року про вчинення щодо нього злочину (т. 1 а.с. 53), висновки експерта № 18/14 від 25.02.2014 року та № 25/14 від 05.03.2014 року (т. 1 а.с. 201, 202), показання експерта ОСОБА_18 щодо вказаних висновків, які узгоджуються з іншими доказами та підтверджують показання потерпілого і свідка ОСОБА_9 щодо обставин події та механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 . При цьому, місцевий суд критично оцінив позицію ОСОБА_5 щодо його обмови з боку потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_9 , оскільки доказів такої позиції судом встановлено не було.

Крім того, судом першої інстанції 23 червня 2014 року було задоволено клопотання захисту про виклик і допит в якості свідка ОСОБА_19 , проте вона у судове засідання не з`явилася, а її близькі родичі повідомили про те, що вона тривалий час відсутня за місцем проживання і де перебуває їм не відомо. (т. 2 а.с. 15, 16). Врахувавши зазначене та положення ст. 327 ч. 2 КПК України щодо обов`язку забезпечення участі свідка стороною, яка заявила відповідне клопотання, суд відхилив доводи ОСОБА_5 про те, що у вечір 14 лютого 2014 року з 22 години до 01 години з ним дома перебувала ОСОБА_19 , як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_14 на вирок районного суду, їх доводи щодо недоведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, перевірив і залишив без задоволення, навівши в ухвалі докладні мотиви такого рішення. При цьому, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, виходячи із встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки.
Врахувавши усі обставини у їх сукупності, апеляційний суд зробив висновок про безпідставність доводів захисту щодо непричетності ОСОБА_5 до скоєння розбійного нападу на ОСОБА_13 , залишивши апеляційні скарги засудженого та захисника без задоволення. Рішення апеляційного суду належним чином мотивовано, а його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій в цій частині.

За таких обставин, доводи засудженого ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_13 та відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, є безпідставними.

Крім того, в судовому засіданні суду касаційної інстанції захисник ОСОБА_7 вказала на те, що захиснику ОСОБА_5 не було відкрито матеріали досудового розслідування зібрані стороною обвинувачення, як цього вимагає ст. 290 КПК України, чим порушено право на захист та у зв`язку із чим усі докази обвинувачення відповідно до ст. 87 КПК України є недопустимими.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження 27 лютого 2014 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру та того ж дня постановою слідчого СВ Городоцького РВ було надано захисника ОСОБА_20 . Проте, ОСОБА_5 відмовився від послуг вказаного захисника, про що було складено протокол, а відповідна інформація внесена до реєстру матеріалів досудового розслідування.

З урахуванням того, що участь захисника у вказаному кримінальному провадженні не є обов`язковою, а на 27 березня 2014 року (день відкриття матеріалів досудового розслідування) у ОСОБА_5 вже не було захисника, колегія суддів вважає позицію захисника ОСОБА_7 щодо допущених порушень вимог ст. 290 КПК України необґрунтованою та такою, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_14 , яка здійснювала захист ОСОБА_5 в судах першої та апеляційної інстанцій була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження 27 травня 2014 року.( а.с. 196 т. 1)

Об`єктивних даних, які вказували б на вчинення злочину за інших обставин, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не знаходить.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за наявності відповідних підстав засуджений ОСОБА_5 , його захисник або члени його сім`ї мають право звернутися до суду за місцем відбування покарання із клопотанням про приведення вироку щодо нього у відповідність до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ, який покращує його становище, для зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , засудженого до позбавлення волі, що проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Городоцького районного суду Львівської області від 22 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 09 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3