ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№ 5-1253ск15
ПОСТАНОВА

18 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про перевірку зазначених судових рішень щодо нього у касаційному порядку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ч. 1 ст. 398, ст. 350 КПК України 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року касаційна скарга повинна містити вказівку на те, в чому полягає незаконність судового рішення та доводи на її обґрунтування, а також прохання особи, яка її подає.
Однак засуджений у касаційній скарзі, яка не відповідає вимогам ст. 350 КПК України 1960 року, цих даних не навів.
Так, ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень можуть бути лише істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Із змісту касаційної скарги убачається, що ОСОБА_2 не погоджується з призначеним судом покаранням, посилаючись на його суворість, однак при цьому не наводить доводів на обґрунтування необхідності скасування або зміни судових рішень на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, з огляду на положення ст. 372 цього Кодексу.

Одночасно, засудженим ставиться перед судом касаційної інстанції вимога про зміну або скасування вироку щодо нього у зв`язку з суворістю призначеного покарання, не узгоджується із вимогами ст. 396 КПК України 1960 року, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Також у касаційній скарзі ОСОБА_2 не наводить доводів на обґрунтування неправильного застосування закону при юридичній оцінці діяння та порушення вимог кримінально-процесуального закону, які визнаються істотними та є обов`язковими для скасування чи зміни судових рішень допущених судом апеляційної інстанції при розгляді даної кримінальної справи в апеляційному суді.

Разом з тим, засуджений не додав до касаційної скарги копії судових рішень, що оскаржуються, належним чином оформлених та засвідчених відбитком гербової печатки суду, як це передбачено п. 13.7. Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом № 173 Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року.
Виходячи з наведеного, касаційна скарга ОСОБА_2 як така, що не відповідає вимогам статей 350, 396, 398 КПК України 1960 року, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
У зв`язку з викладеними обставинами, справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених недоліків у межах передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК України 1960 року строку, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії даної постанови.
Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:
Відмовити засудженому ОСОБА_3 у витребовуванні кримінальної справи за його касаційною скаргою на вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року щодо нього для перевірки в касаційному порядку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1