Справа № 349/855/16-к
Провадження № 1-кп/349/62/16
В И Р О К
іменем України
22 серпня 2016 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000017 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підгірці Бродівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, пенсіонер, судимий 21.11.2013 року вироком Рогатинського районного суду за ч.2 ст.1881 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України та ч.5 ст.74 КК України, за ч.2 ст.3641 до покараня у виді штрафу в сумі 170 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях різних форм власності на строк два роки, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2014 року вирок змінено та призначено покарання за ч.2 ст.3641 КК України в ред. закону №3207 VI від 07.04.2011 року та призначенно покарання у виді штрафу в розмірі 15 300 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в установах, організаціях та на підприємствах різних форм власності на строк два роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 ухилився від сплати штрафу, будучи засудженим до цього виду покарання.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.

Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2013 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.1881 КК України до покарання у виді у виді позбавлення волі строком на два роки із звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України та ч.5 ст.74 КК України, за ч.2 ст.3641 до покараня у виді штрафу в сумі 170 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язаніі з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях різних форм власності на строк два роки, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2014 року вирок в частині засудження за ч.2 ст.3641 КК України змінено та призначено покарання за ч.2 ст.3641 КК України в ред. закону №3207 VI від 07.04.2011 року у виді штрафу в розмірі 15 300 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в установах, організаціях та на підприємствах різних форм власності на строк два роки.

Після набрання ухвалою Вищого спеціалізованого суду 12.08.2014 року законної сили, 28.08.2014 року ОСОБА_4 було належним чином повідомлено про необхідність сплатити штраф та надати суду на підтвердження сплати штрафу відповідний документ.

У зв`язку з несплатою штрафу у місячний строк, засудженому за місцем проживання в с.Вербилівці, 29 вересня 2015 року та 18 листопада 2015 року Рогатинським районним судом були скеровані повідомлення з роз`ясненням про обов`язок сплатити штраф та надати відомості про сплату штрафу, шляхом пред`явлення квитанції. Крім цього ОСОБА_4 було роз`яснено, що у випадку невиконанн вказаної вимоги, судом буде вирішено питання про заміну штрафу на інший, більш суворий вид покарання.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи необхідність сплати штрафу, призначеного вироком суду та маючи реальну можливість його сплатити, будучи неодноразово повідомленим судом про необхідність сплати штрафу, всупереч інтересам правосуддя в частині забезпечення виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не вчинив жодних дій на виконання рішення суду, із заявою про відстрочку чи розстрочку сплати штрафу до суду не звертався, штраф не сплатив, чим умисно ухилився від призначеного судом покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе виним у вчиненому та пояснив, що вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2013 року його було визнано винним та засуджено за ч.2 ст.1881 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України та ч.5 ст.74 КК України, за ч.2 ст.3641 до покараня у виді штрафу в сумі 170 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язаніі з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях різних форм власності на строк два роки, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2014 року вирок в частині засудження за ч.2 ст.3641 КК України змінено та призначено покарання за ч.2 ст.3641 КК України в ред. закону №3207 VI від 07.04.2011 року у виді штрафу в розмірі 15 300 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в установах, організаціях та на підприємствах різних форм власності на строк два роки. Йому було роз`яснено порядок та умови відбуття покарання у виді штрафу, а також попереджено, що у випадку порушення порядку та умов відбування покарання його буде притягнуто до кримінальної відповідальності. Оплатити кошти він можливості не мав. Направляв на адресу суду заяву про відстрочку виконання вироку, однак не проконтролював її надходження до суду. На даний час штраф оплатив та розуміє, що вчинив неправильно, у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, за обставин, які викладені у обвинувальному акті, а інші учасники судового провадження не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин , які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.389 КК України за кваліфікуючими ознаками ухилення від сплати штрафу особою, яка засуджена до цього виду покарання кваліфіковано правильно, а його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні доведена .

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Санкцією ч.1 ст.389 КК України передбачено два види покарання - виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 досяг пенсійного віку, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , виданого 29 квітня 2005 року Кам`янко-Бузьким РВ УМВС України в Львівській області.

Відповідно до вимог ч.2 ст.57 КК України, ч.3 ст.61 КК України виправні роботи роботи, обмеження волі не застосовуються до осіб, які досягли пенсійного віку. Відповідно до роз`яснень, даних у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, відомості про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, пенсіонер, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина.
На підставі викладеного, суд приходить висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, передбаченого санкцією ч.1 ст.389 КК України. Оскільки підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи відсутні, ОСОБА_4 слід звільнити від покарання

Згідно з ч.1, ч.4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За змістом ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно квитанцій від 07 липня 2016 року, 14 липня 2016 року, 08 серпня 2016 року ОСОБА_4 сплачено штраф за попереднім вироком в сумі 15 300 грн., а тому вказаний вирок в частині сплати штрафу не підлягає зверненню до виконання.

На підставі викладеного, суд визначає ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. ст.71, 72 КК України шляхом повного складання до покарання за даним вироком зараховує покарання відбуте повністю за попереднім вироком у виді 15 300 грн. штрафу та визначає ОСОБА_4 остаточне покарання у виді одного року обмеження волі та 15 300 грн. штрафу.

Речові докази відсутні.

Під час судового провадження учасники процесу не заявляли клопотань стосовно грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 368,373,374 КПК України, суд,-

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.389 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік .

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати відбуте повністю покарання за вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2013 року, зміненого ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2014 року і за сукупністю вироків за правилами, передбаченими у ст.72 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та 15 300 грн. (п`ятнадцять тисяч триста грн.) штрафу.

На підставі ч.3 ст.61 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, оскільки таке покарання не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку.

На підставі ч.3 ст.72 КК України основне покарання, призначене ОСОБА_4 у виді штрафу в сумі 15 300 грн. (п`ятнадцять тисяч триста грн.) виконувати самостійно. Вирок в частині покарання у виді штрафу в розмірі 15 300 грн. (п`ятнадцять тисяч триста грн.) до виконання не звертати у зв`язку зі сплатою штрафу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1