Ухвала іменем україни 17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 липня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000461 щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 05 травня 2016 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 такого, що не має судимості,

засуджено:
за ч.1 ст.119 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;
за ч.1 ст.122 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;
за ч.4 ст.296 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_5 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 21.11.2015, близько 24 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці в приміщенні сільського будинку культури с. Запілля Любомльського району, на вул. Мічуріна, 81, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю в присутності сторонніх осіб, ігноруючи елементарні правила поведінки і добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з метою нанесення тілесних ушкоджень, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень - саморобну спортивну біту, безпричинно, умисно наніс вказаною бітою один удар у ділянку лівого стегна неповнолітньому ОСОБА_6 , спричинивши фізичний біль та один удар кулаком в обличчя останнього, в результаті чого, заподіяв тілесні ушкодження, які відноситься до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я та наніс один удар бітою в ділянку правої ноги та один удар кулаком в ділянку грудної клітки ОСОБА_7 , спричинивши останньому фізичний біль.
ОСОБА_5 , продовжуючи свої хуліганські дії, біля приміщення сільського будинку культури в с. Запілля викликав з автомобіля для розмови ОСОБА_8 , діючи з особливою зухвалістю, умисно, безпричинно, бітою наніс однин удар в ліве стегно та ліву бокову поверхню грудної клітки останньому, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_5 , продовжуючи діяти з особливою зухвалістю, з метою самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, не реагуючи на зауваження громадянки ОСОБА_9 , яка намагалась припинити хуліганські дії та вимагала викинути біту, наздогнав потерпілого ОСОБА_10 й умисно, безпричинно, наніс останньому один удар бітою в ділянку правої ноги, спричинивши при цьому фізичний біль від чого останній впав на землю, а ОСОБА_5 бітою наніс ОСОБА_10 близько 4-х ударів у ліву бокову поверхню грудної клітки, чим заподіяв тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Під час вчинення вищеописаних дій, 21.11.2015, близько 24 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля сільського будинку культури с. Запілля, використовуючи саморобну спортивну біту, під час замаху, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, з необережності наніс один удар бітою в голову, ОСОБА_11 , який стояв збоку ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20 год. 45 хв. ОСОБА_11 помер.
21.11.2015 року, близько 24 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля сільського будинку культури с. Запілля під час вчинення вищеописаних хуліганських дій, використовуючи саморобну спортивну біту, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 близько 4-х ударів чим заподіяв останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14 липня 2016 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора залишено без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 05 травня 2016 року - без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України та правильності кваліфікації його дій, вважає, що ухвала апеляційного суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність допущене судом апеляційної інстанції та невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та про невідповідність ухвали апеляційного суду ст. ст. 370, 419 КПК Україниє не обґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Мотивуючи своє рішення щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_5 суд першої інстанції, як вбачається з вироку врахував, дані про його особу, зокрема те, що він є людиною молодого віку, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно та призначив за ч.1 ст.119, ч.1 ст.122 КК України покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкціями вказаних статей. А за ч.4 ст.296 КК України безальтернативний вид покарання позбавлення волі ближче до мінімального розміру, при цьому остаточне покарання визначив із застосуванням ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав, щире каяття, те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди (на момент апеляційного розгляду завдані збитки відшкодовані повністю). Обставинами, що обтяжують покарання судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість вчинених злочинів, два з яких відносяться до категорії середньої тяжкості, один до тяжких злочинів, кількість вчинених злочинів, думку потерпілих, зокрема ОСОБА_12 , яка в суді першої інстанції просила призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.
Призначене ОСОБА_5 районним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглядаючи вирок за апеляцією прокурора, доводи якої щодо м`якості призначеного покарання аналогічні доводам його касаційної скарги, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви й підстави визнання апеляційної скарги необґрунтованою, з урахуванням зміненої думки потерпілої ОСОБА_12 , яка в суді апеляційної інстанції просила не позбавляти волі ОСОБА_5 , правильно залишив вирок місцевого суду щодо останнього без змін.
Розгляд справи у судді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Волинської області ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14 липня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000461 щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення йоскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3