Справа № 199/6468/16-к
У Х В А Л А
іменем України
16 вересня 2016 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним.

Володілець арештованого нерухомого майна ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, за яким просить скасувати накладений арешт.

Клопотання обґрунтовує тим, що арешт на майно накладений передчасно та без врахування усіх обставин справи й підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2015 бланк серія, номер НАН 231746, невідома особа з неіснуючим паспортом, виданим на ім`я ОСОБА_5 , серія та номер НОМЕР_1 , виданий 10.12.2008 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та копія ІПН: НОМЕР_2 продала квартиру ОСОБА_4 , ІПН: НОМЕР_3 . Також, вказав, що підставою для отримання вказаної квартири стала реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, а право власності на об`єкт нерухомості набуто поза волею дійсного власника, шахрайським шляхом, а саме шляхом пред`явлення фіктивних документів, є незаконним. Таким чином, прокурор стверджує, що є достатні підстави вважати, що квартира, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення. Заявник ОСОБА_4 придбав 20.04.2015 року на підставі договору купівлі-продажу квартиру у громадянки ОСОБА_5 , ІПН: НОМЕР_2 . Вказана квартира належала продавцю ОСОБА_5 , ІПН: НОМЕР_2 на підставі Договору довічного утримання від 14.05.1999 та зареєстрована комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 12083777 від 26.09.2005 року. Однак, прокурор, в обґрунтуванні свого клопотання самостійно приходить висновку, щодо недійсності паспорту продавця квартири ОСОБА_5 ІПН: НОМЕР_2 , спираючись лише на те, що існує ще громадянка ОСОБА_5 , з іншим паспортом. Крім того, прокурором та співробітниками поліції не проведено жодної експертизи на підтвердження своїх доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Жодних доказів на підтвердження того, що незастосування заборони на використання вищезазначеного майна може призвести до зникнення або пошкодження даного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, в порушення вимог ч.2 ст. 171 КПК України, прокурором надано не було. Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1)підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;

2)перелік і види майна, що належить арештувати;
3)документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Так як заявник законно придбав вищевказану квартиру та зареєстрував право власності в законному порядку на неї, дії слідчого, прокурора призводить до порушення його конституційного права передбаченого ст. 43 Конституції України, адже ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, за змістом вказаних правових норм така процесуальна заборона, як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів, вказаного у ст. 170 КПК України. Відповідно до вказаної норми, така заборона стосується підозрюваного обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову. Після внесення відомостей до ЄРДР 25.08.2016 року за № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, нікому не повідомлено про підозру. Відповідно до «Узагальнень судової практики з розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів кримінального провадження», Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, «щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться у клопотанні, не повідомлено про підозру». З урахуванням наведених обставин, а також приймаючи до уваги положення рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1990 троку у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», що містить висновок про те, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана конкретна особа могла б скоїти злочин , вважаємо що у слідчого судді у даному випадку були відсутні достатні підстави для підозри у вчиненні злочину, достатньо обґрунтованої для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Тобто, якщо набувач знав про те, що продавець не має законних підстав для того щоб продати таке майно, це буде підставою для того щоб визнати такого набувача недобросовісним. Добросовісність набувача црезумується, тобто незаконний набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Заявник ОСОБА_4 придбав вищевказане майно на підставі договору купівлі - продажу, позови про витребування майна з чужого незаконного володіння ніким не подавались, тому підстав для обмеження його конституційних прав щодо користування та розпорядження вказаним майном немає.
Заявник ОСОБА_4 в судове засідання на з`явився. Надав суду письмову заяву про підтримання в повному обсязі вимог за клопотанням. Просить клопотання розглянути у його відсутність.
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки арешт на квартиру накладено обґрунтовано.

Суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що після накладення ухвалою суду арешту на майно 29 серпня 2016 року, станом на теперішній час повідомлення про підозру у межах кримінального провадження № 0000083 жодній особі не пред`явлено, слідчим не доведено, що припущення щодо намірів відчуження майна заявником знайшло своє подальше підтвердження під час досудового розслідування, а наявними доказами не обґрунтовано потребу у подальшому збереженні арешту майна, і суд дійшов висновку про те, що подальше збереження арешту майна не є співмірним з завданнями кримінального провадження та призводить до порушення розумного балансу між приватно - правовим та публічно правовим інтересом.

На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Скасувати арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 29 серпня 2016 року (справа № 199/6121/16-к, провадження № 1-кс/175/889/16).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дні проголошення ухвали.

Слідчий суддя:

16.09.2016