Справа № 308/5603/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.02.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5

ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 2, ст. 289 ч. 1, ст. 289 ч. 2, ст. 187 ч. 1 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26 березня 2014 року, приблизно о 09 год. 00 хв., в м. Ужгород на вул. Гленци, біля готелю «Олімп», обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в автомобілі «Дейво Ланос», чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , в якості пасажира, скористався тим, що водій даного автомобіля ОСОБА_8 вийшов з автомобіля по фізіологічним потребам, залишивши ключі від автомобіля в замку запалювання, в той час пересів за водійське місце, завів автомобіль і поїхав у невстановленому слідством напрямку, тобто незаконно заволодів транспортним засобом. Згідно висновку експерта № 23/167 від 14.04.2014 р. вартість автомобіля складає суму 45598.73 грн.
Крім того, 28 березня 2014 року, приблизно о 03 год. 00 хв., ОСОБА_5 шляхом вільного доступу зайшов на охоронювану автостоянку по вул. Бородіна, 17 в м. Ужгороді, з якої виштовхав спортивний мотоцикл марки «KAWASAKI ZZR 250 EX 250H054905», зеленого темного кольору, державний номер НОМЕР_2 , 1996 року випуску, вартістю 36249 грн., належний потерпілому ОСОБА_9 та ним заволодів шляхом штовхання до с. Минай Ужгородського району.
Продовжуючи неправомірні дії, 28 березня 2014 року, приблизно о 04 год. 00 хв., ОСОБА_5 зайшовши в магазин АВС «У Стаса» з метою придбання тютюнових виробів, по вул. Бородіна, 21 Г в м. Ужгороді, який працює цілодобово та власником якого є ОСОБА_10 , скориставшись тим, що в магазині на той час відвідувачів не було, знаходився лише один продавець, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, здійснив розбійний напад, маючи з собою предмет схожий на бойову рушницю, підійшов до прилавку магазину, біля якого знаходилася стажерка магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » потерпіла ОСОБА_11 та в її бік наставив предмет схожий на рушницю, здійснюючи психологічний тиск, змусив віддати всі гроші, які знаходились в магазині. Потерпіла ОСОБА_11 видала всі гроші, які знаходилися в шухляді каси магазину в сумі 3500 грн. Після чого ОСОБА_5 покинув магазин та пішов у невідомому напрямку.
Крім того, 14 березня 2014 року, приблизно о 19 год.00 хв., ОСОБА_5 зателефонував з належного йому телефону ОСОБА_12 , представився працівником міліції та повідомив їй завідомо неправдиві відомості щодо її сина ОСОБА_13 , а саме, що на нього надійшла у міліцію заява від ОСОБА_14 про нанесення ним останньому тілесних ушкоджень, та для вирішення питання про можливість звільнення її сина від кримінальної відповідальності за вчинене нібито ним діяння, запропонував зустрітися.
Того ж дня, приблизно о 20-й год., ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_12 неподалік відділення ПрАТ «Київстар», що розташоване в м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 1, представившись працівником міліції, при цьому попередньо спонукавши ОСОБА_6 представитись громадянином ОСОБА_14 та повідомити ОСОБА_12 про те, що її сином було нанесено йому тілесні ушкодження. В ході даної зустрічі ОСОБА_5 діючи у змові з обвинуваченим ОСОБА_6 , переконав ОСОБА_12 передати йому грошові кошти в сумі 1600 грн. за не притягнення її сина ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності.
В результаті обману та зловживання довірою, ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 в сумі 400 грн. Наступного дня ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, скориставшись довірою ОСОБА_12 , під час попереднього обговорення зустрічі з останньою поряд універмагу «Ювілейний», що розташований в м. Ужгород на проспекті Свободи, заволодів грошовими коштами останньої у сумі 1200 гривень.
14 березня 2014 року, приблизно о 20-й год., обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись неподалік відділення обслуговування клієнтів мобільного оператора ПрАТ «Київстар», що розташоване в м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 1, діючи умисно та маючи на меті заволодіння грошовими коштами, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи у попередній змові з ОСОБА_5 , який спонукав його до вчинення шахрайських дії по відношенню до ОСОБА_12 , а саме, повідомив останній неправдиві відомості, про те, що він являється ОСОБА_14 , який звернувся до правоохоронних органів із заявою, що її син ОСОБА_13 спричинив йому тілесні ушкодження та для вирішення питання про можливість звільнення її сина від кримінальної відповідальності, за вчинене нібито ним діяння, ОСОБА_12 необхідно передати йому грошові кошти у сумі 400 гривень. Внаслідок обману та зловживанням довірою ОСОБА_12 , ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами у сумі 400 грн., які передав ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що представився ОСОБА_12 працівником міліції і повідомив їй, що її син побив потерпілого, який написав заяву в міліцію і для вирішення питання щодо не притягнення її сина до відповідальності їй необхідно передати йому гроші. Він сказав обвинуваченому ОСОБА_6 щоб останній повідомив ОСОБА_12 про те, що його побив її син та взяти від потерпілої гроші. Отримавши від ОСОБА_15 гроші в сумі 400 грн. ОСОБА_6 передав їх йому ОСОБА_5 . В подальшому він отримав від потерпілої ОСОБА_12 решту обумовлену суму грошей. Також в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ст. 289 ч. 1, ст. 289 ч. 2, ст. 187 ч. 1 КК України, відповідають дійсним обставинам справи. Просить суд суворо його не карати.
Обвинувачений ОСОБА_16 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що обвинувачений ОСОБА_5 попросив його, щоб він представився ОСОБА_12 потерпілим у тому, що її син наніс йому тілесні ушкодження, та щоб взяв від потерпілої ОСОБА_12 гроші. В березні 2014 року, після обіду, біля відділення ПрАТ «Київстар» в м. Ужгород, він зустрівся з ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_12 , представився останній потерпілим та взяв від неї 400 грн., які в подальшому передав обвинуваченому ОСОБА_5 . Просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 14.03.2014 р., після обіду, їй зателефонував обвинувачений ОСОБА_5 , який представився працівником міліції і повідомив, що на її сина надійшла заява у міліцію від потерпілого про нанесення останньому її сином тілесних ушкоджень. ОСОБА_5 сказав їй, що дане питання можливо вирішити і забрати заяву з міліції цього ж дня, якщо вона передасть гроші та запропонував їй зустрітися з ним. Того ж дня, після 20-ї год., вона зустрілася з ОСОБА_5 у піцерії «Деліція» в м. Ужгород. ОСОБА_5 повідомив їй, що потерпілий знаходиться неподалік і що останньому потрібно відшкодувати заподіяну шкоду. Вона підійшла з ОСОБА_5 до відділення ПрАТ «Київстар» в м. Ужгород, де зустрілася з обвинуваченим ОСОБА_6 , який представився їй потерпілим. ОСОБА_5 сказав їй, що для відшкодування потерпілому шкоди необхідно передати йому 1600 грн. Не маючи при собі такої суми вона передала ОСОБА_6 400 грн. Наступного дня, вранці, біля універмагу «Ювілейний» в м. Ужгород, попередньо домовившись вона зустрілася з обвинуваченим ОСОБА_5 , якому передала решту коштів у сумі 1200 грн. Претензій до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона не має, так як заподіяну їй шкоду відшкодовано і просить суд суворо обвинувачених не карати.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлялися. Подали до суду кожен письмові заяви відповідно до яких до ОСОБА_5 ніяких претензій не мають і в майбутньому мати не будуть, збитки їм відшкодовані, розгляд справи просять провести без їх участі.

Потерпілий ОСОБА_17 в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлявся. Подав до суду письмову заяву відповідно до якої до ОСОБА_5 ніяких матеріальних і моральний претензій не має і в майбутньому мати не буде., розгляд справи просить провести без його участі.

З урахуванням думки прокурора, суд розглянув справу у відсутності потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_17 .

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачені правильно розуміють зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинувачених, потерпілої ОСОБА_12 та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачених як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує дії кожного з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 за ст. 190 ч. 2 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 32 КК України, виключає з його обвинувачення щодо заволодіння майном ОСОБА_12 таку кваліфікуючу ознаку як повторність, оскільки на час вчинення ним цього злочину його попередня судимість погашена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_17 суд кваліфікує за ст. 289 ч. 1 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, щодо заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_9 за ст. 289 ч. 2 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище та щодо розбійного нападу в магазині АВС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за ст. 187 ч. 1 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

При призначенні покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, дані про особу кожного з обвинувачених, які є молодими за віком, на спеціальних обліках не перебувають, по місцю проживання характеризуються позитивно.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведене, з урахуванням відсутності у потерпілих претензій до обвинувачених, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і попередження вчинення з їх боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо них необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням їх від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 982.8 грн., з яких за проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 491.4 грн. та за проведення двох автотоварознавчих експертиз в сумі 245.7 грн. відповідно, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 349, 374, 375 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 2, ст. 289 ч. 1, ст. 289 ч. 2, ст. 187 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі:

за ст. 190 ч. 2 КК України строком на два роки;

за ст. 289 ч. 1 КК України строком три роки;

за ст. 289 ч. 2 КК України строком на п`ять років без конфіскації майна;

за ст. 187 ч. 1 КК України строком на чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступний обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1