АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-кп/796/2020/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_3 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 , засудженого за ч. 1 ст. 309 КК України
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік, з покладення обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На зазначений вирок суду прокурор прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року змінити, вирішити долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, в решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування чи зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадження, він просить змінити вирок суду з тих підстав, що судом першої інстанції у резолютивній частині вироку не зазначено рішення, щодо речових доказів, як того вимагає ч. 4 ст. 374 КПК України.

Разом з тим, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 року №11, зі змінами, «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків», у порядку ст. 537 КПК України, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, зокрема, про долю речових доказів, якщо її не вирішено вироком суду.

Таким чином, порушене в апеляційній скарзі прокурора питання, за якого він просить змінити вирок суду першої інстанції, не входить до визначеного переліку підстав для скасування чи зміни судового рішення, визначеного ч. 1 ст. 409 КПК України, а тому рішення суду першої інстанції в частині не зазначення долі речових доказів, апеляційному оскарженню не підлягає.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Подільського районного суду м. Києва на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 399, 404, 405, 407 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Подільського району м. Києва на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Копію ухвали та апеляційну скаргу надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу - прокурору прокуратури Подільського району міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення,

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2