УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №294/1750/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 309 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
підозрюваного - ОСОБА_8 ,
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді та просить постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначає, що на момент розгляду судом клопотання зібрано достатньо доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, проте суд не врахував, що останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинення яких карається безальтернативним покаранням у виді позбавленням волі на строк до п`яти років. Посилається, що в клопотанні обґрунтована необхідність застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу, зокрема наявність підстав, визначених у ч.1 ст.194 КПК України та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_8 зареєстрований за місцем проживання на території Хмельницької області та офіційно не працює, що ставить під сумнів висновок слідчого судді про застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до матеріалів провадження, 28.12.2015 року близько 17 год. 00 хв. в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 під приводом надуманих мотивів у подружній зраді своєї дружини ОСОБА_10 , виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді тривалого завдання фізичного болю потерпілій шляхом нанесення численних ударів та побоїв, з метою чого останній з ОСОБА_10 затіяв суперечку на побутовому ґрунті.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи в одній із житлових кімнат вказаного домоволодіння, наніс ОСОБА_10 не менше 10 ударів долонями рук в ділянку голови потерпілої. Після чого, усвідомлюючи протиправність своїх дій, та бажаючи настання відповідних наслідків, ОСОБА_8 , у приміщенні літньої кухні вказаного домоволодіння за АДРЕСА_1 , у той час, коли ОСОБА_10 сиділа на стільці, за допомогою дерев`яної палиці, в період часу з 19.00 год. 28.12.2015 року по 01.00 год. 29.12.2015 року, усвідомлюючи характер своїх дій, з метою завдання потерпілій сильного та триваючого фізичного болю, наніс не менше тридцяти ударів ОСОБА_10 в область тулуба, голови, верхніх та нижніх кінцівок, таким чином спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синців і міжм`язевої гематоми правого передпліччя, правого плеча, лівого передпліччя, лівого плеча, синця лівого плечового суглобу, минця правої тім`яної ділянки, лівої тім`яної-скроневої ділянки, синця і міжм`язевої гематоми лівої гомілки, двох синців лівого стегна, двох синців лівого колінного суглобу, синця і садна лівої гомілки, синця правого стегна, десяти синців правої гомілки, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, в одній із житлових кімнат вказаного домоволодіння, близько 01:30 год. 29.12.2015 року, не припиняючи свої злочинні дії, зірвав верхній одяг та нижню білизну із ОСОБА_10 та з метою завдання останній сильного фізичного болю ногами наступив на руки потерпілій, в той час коли остання лежала на підлозі, та своєю правою рукою спричинив тілесні ушкодження у вигляді двох ран слизової малих та великих статевих губ, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я на статевому органі ОСОБА_10 .
Не припиняючи свої злочинні дії, в подальшому ОСОБА_8 задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.
Після цього ОСОБА_8 під погрозою фізичного насильства та в супереч волі потерпілої наказав останній пройти до спальної кімнати та лягти на ліжко. Перебуваючи в спальній кімнаті житлового будинку в АДРЕСА_1 , з метою продовження задоволення статевої пристрасті неприродним способом, на ліжку, ОСОБА_8 задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні катування, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю та морального страждання, шляхом нанесення побоїв, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України та у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.153 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримані в повному обсязі.
Відповідно до змісту ухвали, суд першої інстанції встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127, ч.1 ст.153 КК України та врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні яких він підозрюється та за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Проте, відмовляючи в обранні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, слідчий суддя правильно встановив, що слідчим та прокурором не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_8 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, слідчий суддя при постановленні рішення визнав безпідставним застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді взяття під варту, взявши до уваги характеризуючи дані особи, зокрема те, що останній раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, міцність його соціальних зв`язків, має на утриманні двох малолітніх дітей, з огляду на що, прийшов до обґрунтованого висновку, що обставин переховування підозрюваним від органів досудового розслідування та намагання ним будь-яким іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, не встановлено.
Апеляційний суд, враховує, також, те, що під час розгляду апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що на даний час вони з підозрюваним примирились та проживають однією сім`ю, що не заперечує і прокурор, тому просила не застосовувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.
Посилання ж прокурора в апеляційній скарзі на те, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового слідства та суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином під загрозою тяжкості покарання, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Згідно ч.3 стю194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
На думку апеляційного суду, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що застосування положень ч.3 ст.194 КПК України та зобов`язання підозрюваного прибувати за кожною вимогою до Чуднівського районного суду Житомирської області та до Чуднівського відділення поліції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не переконали апеляційний суд під час апеляційного розгляду матеріалів провадження і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Будь-яких інших доказів, які б свідчили про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту прокурор ні в апеляційній скарзі, ні під час судового засідання не надав.
З урахуванням вище вказаних обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов до переконання, що ухвала слідчого судді винесена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону України, є обґрунтованою та вмотивованою, тому підстави для її скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: