Справа № 274/4773/15-к
Провадження №1-в/0274/591/15
Ухвала
іменем України

16.11.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . .. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

помічника. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

представника адміністрації РВК №73 . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

засудженого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в режимі відео-конференції з приміщенням Райківської виправної колонії Житомирської області (№73) справу за заявою засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 08.09.1997 року за ст.ст.117 ч.1, 118 ч.2, 42 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 10.06.2000 року згідно ЗУ «Про Амністію»;2) 04.12.2001 року за ст.ст.17, 141 ч.2, 141 ч.2, 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 13.03.2003 року умовно-достроково на 8 місяців 28 днів; 3) 28.12.2004 року за ст.ст.15, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 06.09.2007 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 9 днів.

про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання, -

в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 із клопотанням про застосування до нього положень ст.81 КК України та умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.

В ході судового розгляду справи та дослідження матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 13.09.2013 року Суворовським районним судом м. Одеса за ст.186 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 12.09.2012 року, кінець строку - 12.03.2017 року.

В місцях позбавлення волі знаходиться з 17.09.2012 року. За час тримання у Одеському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив три порушення вимог режиму утримання, за що три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановлденому законом порядку. Заохочень не мав.

З 30.04.2014 року відбуває покарання у Райківській виправній колонії Житомирської області (№73). За час відбуття покарання характеризується неоднозначно, вимоги режиму тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Має чотири заохочення. Працевлаштований на виробництві колонії на швейній дільниці. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виявив бажання та реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», шляхом професійно-технічного навчання оволодів навичками швацького устаткування на виробництві колонії та отримав спеціальність «Оператор швацького устаткування та складальник верху взуття», у професійно-технічному закладі при колонії. Приймає участь в роботі самодіяльних організацій, являється керівником санітарно-побутової самодіяльної секції засуджених. На профілактичних обліках не перебуває.

В той же час засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених. Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає.

Згідно копії витягу з протоколу №26 від 30.09.2015р., за результатами вирішення комісією по розгляду матеріалів на засуджених питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 встановлено, що останній не довів своє виправлення, а тому у поданні матеріалів до суду на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України, відмовлено (особова справа а.с.214).

У судовому засіданні засуджений подану заяву підтримав. При цьому також пояснив, що участі у роботах з благоустрою місць позбавлення волі не приймає, оскільки не має для цього часу.

Представник адміністрації виправної колонії подану засудженим заяву підтримав та заявив, що не заперечує проти застосування до засудженого ст.81 КК України. При цьому пояснив, що засудженому комісією було відмовлено у направленні матеріалів до суду, оскільки на момент розгляду цього питання він мав лише три заохочення, а під час перебування у СІЗО допускав порушення режиму утримання. Також при відмові було враховано, що у минулому до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення. Підтвердив у судовому засіданні зміст поданої до суду характеристики на засудженого, а саме те, що засуджений участі у безоплатних роботах з благоустрою місць позбавлення волі приймати не бажає, хоча має таку можливість, не завжди належним чином відноситься до майна установи та виконує роботи з самообслуговування.

Прокурор вважає, що за час відбуття покарання засуджений довів своє виправлення та може бути звільнений від відбуття покарання умовно-достроково.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого та його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла. Підтримання заяви засудженого представником адміністрації виправної установи у судовому засіданні, за наявності у матеріалах особової справи засудженого протилежного рішення уповноваженого колегіального органу, достатньою підставою для застосуваннятакого заходу заохочення вважатись не може.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Таким чином при прийнятті рішення по суті справи суд враховує також те, що ОСОБА_6 має три непогашені судимості за попередніми вироками, тричі звільнявся з місць позбавлення волі достроково, однак належних висновків для себе не робив та знову скоював тяжкі корисливі злочини, За період відбуття покарання характеризується неоднозначно, неодноразово допускав порушення вимог режиму за що на нього накладались дисциплінарні стягнення, впродовж 2014 2015 років порушень не допускає, працює, навчався та отримав дві нові спеціальності. Разом з тим, участі у безоплатних роботах з благоустрою місць позбавлення волі приймати не бажає, не завжди належним чином відноситься до майна установи та виконує роботи з самообслуговування, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає. При відбутті покарання впродовж трьох років, усі заохочення засудженим отриманні у 2015 році, строк, який залишився до відбуття засудженому є значним.

Викладене свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, проте такого виправлення на даний час не довів.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, 539 КПК України суд,-

у х в а л и в:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1