Справа № 373/3045/15-к
В И Р О К
Іменем України
28 грудня 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження за № 0000131 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця солдата, який обіймає посаду номер обслуги самохідно-артилерійської батареї самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
13.03.2015 солдат ОСОБА_4 на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 60 від 13.03.2015 зарахований до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка формується за рахунок військової частини польова пошта НОМЕР_2 та поставлений на всі види забезпечення. Тим же наказом він призначений на посаду номер обслуги самохідно-артилерійського взводу, самохідно-артилерійської батареї самохідно-артилерійського дивізіону. Отже, ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015 направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

У зв`язку з цим, та відповідно до ч.ч. 3,8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно п.10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 являється військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, який триває по цей час.
Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.

У відповідності до вимог ст. ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

13.09.2015 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації на особливий період, діючи умисно всупереч інтересам служби, в порушення наведених вимог законодавчих актів та положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно - без дозволу безпосереднього чи прямого командира та без поважних причин залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на службі з 13.09.2015 по 16.09.2015. Цей час він провів на власний розсуд в колі сім`ї у м. Миколаїв, після чого самостійно повернувся на службу до військової частини.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 407 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинувачений ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену після направлення обвинувального акта до суду, в м. Переяслав-Хмельницькому, 28.12.2015 в присутності адвоката ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили добровільність укладання угоди про визнання винуватості та присутність при цьому адвоката з моменту ініціювання угоди.

За змістом угоди ОСОБА_4 визнав всі фактичні обставини вчиненого ним злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому злочині, що додатково підтвердив в судовому засіданні.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок, яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Суд перевірив угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України та встановив, що зміст наданої суду угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального закону: викладені в ній обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, формулювання обвинувачення є такими як і в пред`явленому прокурором обвинуваченні; кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є правильною; умови угоди, в тому числі в частині покарання, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи інтереси сторін чи інших осіб; узгоджене сторонами покарання може бути реально відбуте обвинуваченим, виключень для його застосування немає; підстав вважати, що укладання угоди не було добровільним також немає; фактичні обставини вчинення злочину судом перевірені та є достатніми для визнання винуватості; зобов`язань за угодою після її затвердження судом сторони не передбачили, що не суперечить вимогам закону.

Перед затвердженням угоди судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені в ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені в ч.2 ст. 473, ст. 476 КПК України, а також характер та суть обвинувачення, в якому він визнав себе винним. Скористатись своїм правом на судовий розгляд в загальному порядку обвинувачений не бажає та погоджується з видом та мірою покарання, визначеною в угоді.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, військовослужбовець ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Вирішуючи питання призначення узгодженого сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд виходить з наступного.

З оглянутої судом вимоги про судимості, вбачається що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставини які б у відповідності зі ст. 67 КК України обтяжували покарання винного в суді не встановлені.

Разом з тим існує кілька обставин, які пом`якшують відповідальність винного. Це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилось в усвідомленні ним суспільної небезпечності вчиненого діяння, в засудженні своєї злочинної поведінки та в добровільному наданні слідству та суду показань по обставинам злочину.

Суд враховує поведінку винного після вчинення злочину, те, що він добровільно повернувся до місця проходження військової служби, і в суді заявив про свою готовність продовжувати службу в умовах особливого періоду.

Суд також приймає до уваги те, що обвинувачений за місцем служби характеризується задовільно, за місцем проживання на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Все це в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вичиненого ОСОБА_4 злочину та дає можливість при призначенні йому основного покарання застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України - штрафу.

Отже, суд дійшов висновку про можливість затвердити угоду про визнання винуватості з ухваленням вироку та призначити винному узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні не застосовувався. Клопотань про його обрання під час ухвалення вироку не надійшло.

Витрати на залучення експерта та речові докази, а також матеріальні збитки - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинувачений ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з урахуванням положень ч.4 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1