Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

14 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Романова О.В. суддів Ткача С.О., Слісарчука Я.А. з участю прокурора Філя С.В. засудженого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 29 червня 2010 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, праг^юючого приватним підприємцем, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4 5 в с. Олекс андрівка Новоград-Волинського району Житомирської області, не судимого,

якого засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 3 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

У відповідності до ст.76 КК України на ОСОБА_1 покладено наступні обов'язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи;

- періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід щодо засудженого до набрання вироком законної сили залишено попередній - підписку про невиїзд.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_2 4329 грн.

Речові докази, а саме дерев'яну жердину, що знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області, постановлено знищити.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 20 червня 2009 року, близько 13-ї години ОСОБА_1, перебуваючи на власній земельній ділянці, розташованій неподалік свого будинку, що знаходиться в селі Олександрівка Новоград-Волинського району, під час конфлікту із ОСОБА_2, який виник між ними на ґрунті особистих неприязних відносин, що склалися із-за того, що останній зайшов на земельну ділянку підсудного, дерев'яною жердиною, яку підняв із землі, умисно наніс нею декілька ударів по лівій нозі ОСОБА_2, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: перелому 5-ї плесневої кістки лівої стопи, синців на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній частині, на зовнішній поверхні лівої гомілки у середній частині, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 (з урахуванням внесених до апеляції доповнень) посилається на те, що висновки суду, викладені у вироці суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що вони ґрунтуються лише на суперечливих показах потерпілого ОСОБА_2 та його дружини, до яких суд віднісся не досить критично, не врахувавши висновки судово-медичних експертиз, які підтверджують його - ОСОБА_1 показання, про те, що зазначені тілесні ушкодження потерпілий міг отримати внаслідок падіння та удару ногою об каміння, що знаходились у нього на земельній ділянці. За таких обставин просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Одночасно звертає увагу на те, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілого, суд висловив виключно свої міркування з цього приводу, цивільний же позов самого ОСОБА_2, на його думку, належним чином, як того вимагає закон, не обґрунтовано.

На зазначену апеляцію потерпілий ОСОБА_2 подав заперечення, в яких зазначив, що, на його думку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, обґрунтовано визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Стверджує, що отримати тілесні ушкодження за обставин, зазначених в показах засудженого він не міг, наполягає на тому, що ці ушкодження він отримав саме за обставин, викладених у вироці суду. Вважає, що в своїй позовній заяві він змістовно обґрунтував суму моральної шкоди в розумних розмірах, враховуючи всі обставини справи.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляції з вищевказаних підстав, міркування прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляція засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоровя ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку й досліджених у судовому засіданні доказах.

Цей висновок підтверджується послідовними та незмінними показаннями потерпілого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6Є, даними на досудовому слідстві та в судовому засіданні, не довіряти яким колегія суддів підстав немає, даними, які містяться в протоколах огляду місця події, ставок віч-на-віч, огляду речових доказів, висновками судово-медичних експертиз, а також іншими наведеними у справі доказами, сумнівів щодо достовірності яких немає.

Посилання ОСОБА_1 на недоведеність його винуватості в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середньої тяжкості з мотивів, аналогічних зазначеним у апеляції, висловлювались ним в суді першої інстанції, які були ретельно перевірені та обґрунтовано визнано такими, що викликані наміром ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Як вбачається з матеріалів справи свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки в сукупності з іншими наведеними у вироку доказами суд належним чином мотивував. З цими висновками погоджується й колегія суддів.

Отже, всебічно дослідивши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Покарання ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого та помякшуючих покарання обставин. Призначене засудженому судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Що ж стосується тверджень апеляції засудженого про те, що цивільний позов ОСОБА_2 не відповідає вимогам закону, оскільки належним чином не обґрунтований, то на думку колегії суддів, вони також є безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті подав до суду позовну заяву (а.с.183), в якій навів ретельне обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, а в подальшому надав суду на підтвердження понесених у звязку з ушкодженням здоровя витрат відповідні докази (а.с. 195-205).

З огляду на наведене, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції по даній кримінальній справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 29 червня 2010 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.

Судді: