АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/97/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні № 0003314 стосовно обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , громадянки Російської Федерації, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ялта Автономної Республіки Крим, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року

ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та на неї покладені обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення зі страхової компанії ПАТ «ПРОСТО-страхування» матеріальної і моральної шкоди та про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди - залишено без розгляду, а цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про стягнення зі страхової компанії ПАТ «ПРОСТО-страхування» страхової суми за шкоду заподіяну життю та про солідарне стягнення зі страхової компанії ПАТ «ПРОСТО-страхування» і ОСОБА_7 матеріальної і моральної шкоди залишено без задоволення.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 04 квітня 2015 року близько 10 год. 25 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Ssang Yong Rexton», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в третій смузі руху по бул. Кольцова в м. Києві зі сторони пр-ту Леся Курбаса у напрямку вул. Сім`ї Сосніних, наближалася до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку 15 по бул. Кольцова. У цей час на цьому пішохідному переході справа на ліво відносно руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , серед інших пішоходів, розпочали рух і рухалися пішоходи малолітня ОСОБА_13 разом з матір`ю ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , при цьому в першій та другій смугах руху перед пішохідним переходом зупинилися два автомобілі, що рухалися в попутному з автомобілем марки «Ssang Yong Rexton», державний номерний знак НОМЕР_1 , напрямку, які пропускали пішоходів.

Натомість ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 18.4 ПДР України, проявивши неуважність, не врахувала дорожню обстановку, зокрема наявність інформаційних знаків 5.35.1-5.35.2 «пішохідний перехід» і п. 1.14.1 Розділу 34 ПДР України («зебра» - нерегульований пішохідний перехід), а також автотранспорту, що зупинився праворуч від неї і пропускав пішоходів, не переконалася у відсутності пішоходів на нерегульованому пішохідному переході, не зменшила швидкості руху керованого нею автомобіля і не здійснила зупинку перед цим переходом, не надала пішоходам ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 дорогу, створюючи загрозу їх життю, внаслідок чого здійснила наїзд своїм автомобілем марки «Ssang Yong Rexton» на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які переходили проїзну частину на вказаному переході.

Вказані дії ОСОБА_7 спричинили ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження (за ознакою небезпеки для життя) у вигляді множинних гематом, саден, синців, переломів кінцівок та крововиливів, у тому числі на обох півкулях головного мозку, посттравматичного розм`якшення останнього, забою обох легенів, вогнища забою речовини спинного мозку, які у своїй сукупності в поєднанні з іншими наслідками травми голови, шиї, грудей та кінцівок, ушкодження головного мозку та спинного мозку призвели до смерті ОСОБА_13 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13 год. 00 хв.

Крім того, вказані дії ОСОБА_7 спричинили ОСОБА_14 тілесні ушкодження середньої тяжкості (за ознакою тривалості розладу здоров`я) у вигляді садна, гематоми та закритої травми лівої гомілки у вигляді перелому латерального виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину і правильність юридичної кваліфікації її діяння, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання та приймаючи рішення про звільнення від його відбування, не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, його наслідкам та тій обставині, що ОСОБА_7 допустила грубі порушення Правил дорожнього руху України, а також не прийняв до уваги, що обвинувачена відшкодувала потерпілим завдану злочином шкоду лише перед проведення в суді першої інстанції судових дебатів, що свідчить про її нещире ставлення до потерпілих і відношення до скоєного злочину, та є лише намаганням уникнути реального покарання.

Таким чином, як вважає прокурор, суд призначив ОСОБА_7 невиправдано м`яке основне покарання у виді позбавлення волі та безпідставно звільнив її від його відбування з випробуванням, застосувавши закон про кримінальну відповідальність, який в даному випадку не підлягав застосуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 наводить спростування доводів прокурора та просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року, як обґрунтований та законний, залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, заперечення обвинуваченої і захисника щодо доводів апеляційної скарги, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебатита надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 і тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_14 за обставин, викладених у вироку та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені представленими сторонами провадження доказами, які не досліджувалися судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та на даний час будь-ким з учасників судового провадження не оспорюються.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

З цих же підстав не є предметом апеляційної перевірки і висновки суду в частині рішень про цивільні позови.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченій покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, в тому числі й у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування положень ст. 75 КК України, які, за твердженням апелянта, не могли бути застосовані до ОСОБА_7 , то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, стаття 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та слідує з вироку, призначаючи ОСОБА_7 за вчинений злочин покарання та звільняючи її від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином з необережною формою вини; фактичні обставини його вчинення, в тому числі поведінку обвинуваченої відразу ж після вчинення злочину; наявність обставин, які пом`якшують покарання, а це щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне і повне відшкодування потерпілим завданої злочином матеріальної і моральної шкоди; відсутність обставин, які обтяжують покарання; сукупність даних про особу ОСОБА_7 , яка характеризується виключно позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувалася, має на утриманні двох дітей, малолітній з яких має захворювання, що потребує спостереження у лікарів, її сім`я матеріально допомагає її та чоловіка хворим батькам-пенсіонерам; стан здоров`я обвинуваченої; думку потерпілих щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачена заслуговує покарання у виді позбавлення волі тривалістю п`ять років, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та про те, що її виправлення можливе без реального відбування призначеного основного покарання.

Доводи прокурора, що суд недостатньо врахував тяжкість вчиненого злочину, є непереконливими, оскільки наслідки злочину, які являються його кваліфікуючими ознаками, а також конкретні порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_7 , на що окремо звертає увагу прокурор, охоплюються об`єктивною стороною складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та відносять його до категорії тяжких, і це було враховано судом в сукупності з даними про особу винної, обставинами, які пом`якшують її покарання, та стало підставою для визначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в середніх межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк 3 роки.

Щодо висновку суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, то, на думку колегії суддів, він також достатньо вмотивований, оскільки судом були враховані всі обставини, з якими закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування положень ст. 75 КК України, в тому числі і думка потерпілих та їх представників, які вважали можливим виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

При цьому неможна погодитись з твердженням прокурора про те, що ОСОБА_7 визнала свою винуватість і добровільно відшкодувала потерпілим завдану злочином шкоду з метою уникнути реального покарання, бо зазначене суперечить фактичним обставинам кримінального провадження, які доводять, що ОСОБА_7 від початку досудового розслідування визнавала свою винуватість, активно сприяла розкриттю злочину, висловлювала жаль з приводу вчиненого і готовність нести за це передбачену законом відповідальність, розпочала відшкодування матеріальної шкоди ще до передачі суду обвинувального акта, а саме 21 липня 2015 року надала у депозит приватного нотаріуса грошову суму в розмірі 51000 грн. для виконання зобов`язань щодо відшкодування шкоди потерпілим ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та до закінчення судового розгляду повністю відшкодувала потерпілим матеріальну і моральну шкоду, при цьому потерпілі прийняли таке відшкодування, не наполягаючи на максимально суворому покаранні щодо обвинуваченої.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та, з урахуванням усіх даних про особу винної, доводить правильність висновку суду щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України.

Інших доводів щодо м`якості призначеного обвинуваченій основного покарання та безпідставності звільнення ОСОБА_7 від його відбування в апеляційній скарзі прокурора немає, а тому, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, особу ОСОБА_7 , зокрема і те, що в суді апеляційної інстанції вона надала відомості про вагітність, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого основного покарання та для ізоляції її від суспільства, як про це просить в апеляційній скарзі прокурор.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, закон про кримінальну відповідальність судом першої інстанції застосовано правильно, а призначене обвинуваченій покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 75 КК України, апеляційна скарга прокурора, як необґрунтована, має бути залишена без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4