Дата документу Справа № 326/598/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1407/15
Єдиний унікальний №326/598/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.309 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000091, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст.Нельгівка Приморського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.12.2014р. Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, не встановлено, після скоєння злочину він добровільно пройшов лікування у «Бердянському психоневрологічному диспансері», що в сукупності давало суду підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України. Крім того, з причини неповідомлення обвинуваченим, в судовому засіданні не була досліджена довідка до акту огляду МСЕК про наявність у ОСОБА_7 третьої групи інвалідності, як і не була досліджена довідка з управління соціального захисту населення про отримання ОСОБА_7 державної соціальної допомоги як інвалідом у сумі 949 грн. та про те, що він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Приморської РДА, що потягло за собою призначення обвинуваченому суворого покарання.

Тому просить під час апеляційного розгляду дослідити довідку до акту огляду МСЕК та довідку з управління соціального захисту населення, вирок суду змінити та із застосуванням ст.69 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу.

Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання встановленого цим вироком покарання з покаранням невідбутим за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 23.12.2014р., остаточно призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту постановлено вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з дати фактичного затримання.

Витрати за проведення експертизи віднесені на рахунок держави.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Як зазначено у вироку, 11.02.2015р., ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, знаходячись поряд із залізничною дорогою на ст.Нельгівка Приморського району Запорізької області на земельній ділянці зібрав, в результаті чого незаконно придбав 2 сухих кущі рослинного походження сіро-зеленого кольору зі специфічним запахом наркотичної речовини.

Після чого ОСОБА_7 в продовження свого умислу, переніс знайдені ним кущі рослинного походження сіро-зеленого кольору зі специфічним запахом наркотичної речовини, які в подальшому поклав на підлогу у приміщенні кухні домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому умисно, незаконно зберігав без мети збуту.

ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , за допомогою саморобного пристрою для куріння, виготовленого з фрагменту пластикової пляшки, у період часу з вересня 2014 року по лютий 2015 року, вживав шляхом куріння як наркотичний засіб речовину сіро-зеленого кольору зі специфічним запахом, а саме марихуану.

13.02.2015р. в ході проведення огляду місця події працівниками міліції за місцем мешкання ОСОБА_7 в приміщенні буд. АДРЕСА_1 , у приміщенні кухні на підвіконні було виявлено та вилучено 2 кущі рослинного походження сіро-зеленого кольору зі специфічним запахом наркотичної речовини, який містить тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), масою відповідно: 147,84 г. (в перерахунку на суху речовину), а також у приміщенні спальної кімнати було виявлено та вилучено фрагмент безбарвної полімерної пляшки ємкістю 1,5 л. зі зрізаним дном та етикеткою «Моршинська негазована» в яку вставлено металевий наперсток з отворами в центральній частині, на внутрішніх стінках якої нашарована речовина темно-коричневого кольору з характерним запахом, містить тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом екстрактом канабісу, масою відповідно 0,517 г. (в перерахунку на суху речовину).

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові; прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні умисного кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.
Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України кваліфіковані правильно.
Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, призначив його враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, згідно яких він раніше був засуджений, злочин скоїв у період відбування покарання з випробуванням, задовільну характеристику і призначив мінімальне покарання за санкцією ч.2 ст.309 КК України, мотивувавши відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 23.12.2014 року, остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Призначене судом першої інстанції покарання, з урахуванням адекватності характеру вчинених дій, їх небезпечності, виходячи з мети й принципів невідворотності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження скоєння ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів, навіть з урахуванням доводів апеляційної скарги захисника, частина з яких була врахована судом при постановленні судового рішення, а тому підстав для зміни судового рішення, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, колегія суддів не вбачає.
Доводи захисника про те, що після скоєння злочину обвинувачений добровільно пройшов лікування у «Бердянському психоневрологічному диспансері», є інвалідом третьої групи, отримує державну соціальну допомогу, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Приморської РДА, на думку колегії суддів, самі по собі не можуть бути підставою для призначення більш м`якого покарання, як на те вказує захисник у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги захисника про те, що передбачена ст. 50 КК України мета покарання щодо ОСОБА_7 може бути досягнута шляхом призначення останньому більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, є непереконливими.
Вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, або які б слугували для безумовного скасування судового рішення, у відповідності до вимог ст. 412 КПК України, судова колегія не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року відносно

ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4