Дата документу 17.12.2015 Справа № 554/7768/15-к
Провадження №1-кс/554/4665/2015
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2015 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

заявників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника заявників ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2015 року заявники звернулися до суду із зазначеною скаргою. В обґрунтування скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посилаються на те, що 31 березня 2015 року старшим слідчим СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 винесено постанова про закриття кримінального провадження № 0000020. Вказану постанову вони отримали 04 червня 2015 року. Вважають постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з тих підстав, що висновки слідчого не відповідають матеріалам кримінального провадження. Так, слідчим не взято до увагу рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 2011 року, Верховного Суду України від 26 листопада 2012 року, апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року, якими дії лікаря - психіатра ОСОБА_9 у 2001 році були визнані незаконними, що фактично спростувало наявність у ОСОБА_5 психічного розладу. Не було взято до уваги, що на запит адвоката ОСОБА_10 від 12 листопада 2005 року керівництвом Полтавської ЦРЛ було надано копію медичної картки ОСОБА_5 , в якій було на стан надання відповіді записи за два дні - 12 та 15 червня 2001 року, а після запиту Октябрського районного суду м.Полтави у 2006 році в картці з`явилися відмітки ОСОБА_9 з 2001 року по дату подання картки. Таким чином, слідчим не були досліджені медичні документи, медична картка не вилучена та не долучена до матеріалів справи, не досліджені документи перебування ОСОБА_5 в психіатричній лікарні. Як зазначає слідчий, в діях працівників міліції не вбачається порушень жодного нормативного документу, який регламентує діяльність міліції. В порушення вимог ст.11 Закону України "Про міліцію" ОСОБА_5 не було попереджено про застосування сили і матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про таке попередження. Крім того, ніхто із працівників Полтавського РВ не написав жодного рапорту про події в райвідділі 07 березня 2003 року під час яких ОСОБА_5 було зведено з другого поверху райвідділу та доставлення до автомобіля швидкої допомоги. При цьому із жодних показань міліціонерів та лікаря-психіатра не вбачається, що ОСОБА_9 повідомляв ОСОБА_5 про намір його госпіталізувати, не повідомив про підстави госпіталізації, не ознайомив з направленням та не отримав згоду дружини. Не взято до уваги і той факт, що саме направлення не було підписано лікарем. Слідчим наводиться звернення Полтавської ЦРЛ до Полтавського районного суду, який вказав, що для госпіталізації достатньо лише направлення. Але які документи надавалися для вирішення питання про госпіталізацію ОСОБА_5 , слідчим не з`ясовувалося. Слідчим не було з`ясовано та не дана належна оцінка співробітникам міліції, які належним чином не перевірили інформацію, яку надав ОСОБА_9 про наявність психічного захворювання у ОСОБА_5 , те, що йому постійно надавалися дозволи на користування мисливською зброєю і він надав довідки лікаря-психіатра, а натомість побили його і дружину. Слідчим при цьому не надана належна оцінка наданих ОСОБА_5 , як потерпілим, медичним довідкам та висновкам, згідно з якими він ніколи не страждав та не страждає в теперішній час на психічні розлади. Таким чином, лікарь-психіатр , який має вищу медичну освіту, працював лікарем -психіатром на протязі 30 років, маж першу категорію не міг не розуміти, що приймає рішення про госпіталізацію до психіатричної лікарні здорової людини і діє всупереч ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу". Також слідчим не дана законна оцінка діям працівників міліції, що застосування фізичної та моральної сили до ОСОБА_11 та затримання проводилося без складення протоколу про затримання, ОСОБА_5 не було дозволено зв`язатися з адвокатом, не записали до книги відвідувачів та не була дана можливість звернутися за допомогою та роз`ясненнями до керівництва Полтавського РВ УМВС. Крім того, у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження не лише у лівій скроневій дільниці, а й на вухах, на шиї, потилиці, на плечі, тулубі і ногах, на що слідчий не звернув уваги. Під час досудового розслідування слідчим не усунена суперечливість показів опитаних працівників міліції, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , водія ОСОБА_13 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень та формально зазначено, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 міг отримати при ударі головою об машину під час примусової госпіталізації. Слідчим не виконані вказівки апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2005 року та в повній мірі не з`ясовано, чим був зумовлений приїзд лікаря - психіатра разом з працівниками Полтавського РВ 06 березня 2003 року по помешкання ОСОБА_11 . Не усунені недоліки, зазначені в ухвалі апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2007 року щодо підстав закриття кримінальної справи щодо спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Таким чином, слідчим повністю проігноровані рішення як Європейського Суду, так і національних судів, якими були встановлені неправомірність в діях лікаря-психіатра та працівників міліції, висновки слідчого суперечать доказам, які маються в матеріалах справи, а тому просять скасувати постанову про закриття кримінального провадження та направити справу для відновлення досудового слідства.

У судовому засіданні заявники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали скаргу та просили її задовольнити з підстав, зазначених в скарзі.

Представник заявників підтримав скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на невірну оцінку слідчим доказам, зібраним у справі, та неналежне досудове розслідування, яке було проведено неповно та в результаті чого слідчим винесено незаконну постанову про закриття кримінального провадження.

Прокурор зі скаргою не погодився, вважає, що постанова слідчим винесена з дотриманням норм кримінально-процесуального законодавства, слідчим були зібрані докази у кримінальному провадженні та вірно дана їм юридична оцінка. Слідчим виконані всі вказівки судів. Підстави для скасування постанови відсутні.

Заслухавши пояснення заявників, представника заявників, прокурора, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст.384 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального провадження, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні прокуратури Полтавської області перебуває кримінальне провадження № 0000020, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2013 року ( а.крим.пров.6 т.7) за ознаками ч.2 ст.3365 КК України за фактом щодо можливих неправомірних дій працівників Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області по відношенню до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 при примусовій госпіталізації ОСОБА_5 у 2003 році до психіатричної лікарні.

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 від 31 березня 2015 року вказане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях працівників Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.151 КК України.

Вказану постанову заявник отримав 08 листопада 2015 року.

Згідно з висновком експерта № 830 у ОСОБА_5 встановлені тілесні ушкодження у вигляді перелому задньої ділянки лівої суглобової западини скронево-щелепного суглобу, вивиху головки лівого суглобового виростку нижньої щелепи, підвивиху правого скронево-щелепного суглобу, припухлості м`яких тканин у ділянці лівого скронево-нижнєщелепного суглобу, осадження шкіри завитка лівої ушної раковини, садна шкіри шиї по попередній поверхні та крововиливу шкіри шиї, саден шкіри лівої гомілки, осадження шкіри лівого колінного суглобу, синця м`яких тканин лівого плеча, припухлостей м`яких тканин потилочної ділянки голови, які утворилися від дії тупих предметів, можливо у вищевказаний строк та при вищевказаних обставинах, кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розгляду, більш як 21 день ( а.крим.пров.42 т.3).

Згідно з висновком експерта № 829 у ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин правої кисті, лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, правового стегна, які утворилися від дії тупих твердих предметів, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження ( а.крим.пров.44 т.3).

Як вбачається з листа головного лікаря Полтавського району від 04 березня 2003 року адміністрація Полтавської ЦРЛ звернулася до начальника Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області з проханням надати допомогу в госпіталізації в психіатричну лікарню мешканця АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , який на даний час представляє для оточуючих соціальну небезпеку та у звязку з психічними розладами при госпіталізації можливо буде використовувати для захисту мисливську зброю. ( а.крим.пров.30 т.1).

В постанові про закриття кримінального провадження слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 під час госпіталізації навмисне та безпідставно ніхто не бив та не виключається, що він міг само травмуватися, через опір та власну необережність мався фізичний контакт ОСОБА_5 о нерухомі об`єкти, внаслідок чого могли утворитися тілесні ушкодження.

Також постанова про закриття кримінального провадження містить посилання на те, що доказів щодо отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за обставин, викладених нею, під час досудового розслідування не здобуто та що тілесні ушкодження могли утворитися і за інших обставин, в тому числі, в побуті.

Разом з тим, вказуючи на ті обставини, що ОСОБА_5 міг самотравмуватися, а ОСОБА_6 отримати тілесні ушкодження у побуті, слідчим не перевірив ці обставини та не перевірив можливість їх отримання у звязку з діями працівників Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області під час госпіталізації ОСОБА_5 до психіатричної лікарні та не взяв до уваги, що самотравмування може мати місце без стороннього впливу з боку інших осіб.

Крім того, слід зазначити, що рішенням Європейського Суду з прав людини по справі Федорова і Федорової проти України ( п.п.65,66,67) встановлено, що незалежно від того, наніс чи перший заявник тілесні ушкодження сам собі, внаслідок ударів об різні предмети, як стверджує Уряд, чи вони були нанесені співробітниками міліції, як вказує заявник, Уряд не зміг довести, що ці ушкодження могли бути заподіяні внаслідок застосування сили, доречної в даних обставинах. Таким чином, Суд вважає, що застосування сили було непропорційним і склало нелюдське і принижуюче гідність поводження по відношенню до першого заявника. Таким чином, перший заявник був підвергнутий жорсткому поводженню в порушення статті 3 Конвенції. Суд зазначає, що друга заявниця отримала удари і інші легкі тілесні ушкодження в результаті спроби втрутитися в дії співробітників міліції у зв`язку з примусовою госпіталізацією її чоловіка. Суд вважає ці пошкодження достатніми для того, щоб підпадати під дію статті 3 Конвенції, оскільки насильницькі дії міліції, в контексті принижуючого гідність поводження з чоловіком другої заявниці, були явно невідповідними. ( а.крим.пров. 32 т.7)
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 лютого 2002 року була задоволена скарга ОСОБА_5 та визнано неправомірними дії лікаря-психіатра Полтавської ЦРЛ ОСОБА_9 та головного лікаря ОСОБА_21 з приводу визначення лікарського діагнозу ОСОБА_5 згідно направленої відповіді на адресу Полтавського районного суду 18.06.2001 року за № 649 та зобов`язано начальника управління охорони здоров`я Полтавської ОДА скасувати висновки, викладені в листі на ім`я ОСОБА_5 30 липня 2001 року за № 2809.
Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 лютого 2002 року в частині задоволення скарги ОСОБА_5 про визнання дій головного лікаря Полтавської ЦРЛ ОСОБА_21 незаконними та зобов`язання начальника управління охорони здоров`я Полтавської ОДА ОСОБА_22 скасувати висновки, викладені в листі на ім`я ОСОБА_5 30 липня 2001 року за № 2809 скасовано та постановлено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні скарги. В іншій частині рішення залишити без змін.
Згідно з рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2014 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_5 до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева, Головного Управління охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, рішення Київського районного суду м.Полтави від 23 серпня 2012 року скасовано та позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано неправомірними дії лікарів Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.О.Ф.Мальцева при поміщенні ОСОБА_5 до даного закладу 07 березня 2003 року та встановлення йому діагнозу патохарактерологічний (психогеннообумовлений) розлад особистості по епілоптодно-нестійкому типу в стадії субкомпенсації, по встановленню ОСОБА_5 діагнозу, неіснуючого в Міжнародній класифікації хвороб 10 перегляду, та консультативного нагляду.
Разом з тим, слідчий в повній мірі не дослідив вказані рішення та обставини, які були встановлені судами, а саме : згідно з рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2014 року було встановлено, що в направленні районного лікаря-психіатра для госпіталізації ОСОБА_5 до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.О.Ф.Мальцева відсутні дані відносно того, чи ОСОБА_5 має тяжкий психічний розлад, внаслідок якого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню безпеку для нього чи оточуючих, або є неспроможним задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. При цьому звернуто увагу на те, що при поміщенні ОСОБА_5 до лікарні 07 березня 2003 року відсутні рішення суду, висновок комісії лікарів-психіатрів, який містив би необхідності примусової госпіталізації ОСОБА_5 .
Закриваючи провадження у справі слідчий не перевірив правомірність дій співробітників Полтавського РВ УМВС України щодо правомірності надання допомоги лікарю-психіатра ОСОБА_9 при поміщенні його в автомобіль для госпіталізації в психіатричну лікарню, чи мали вони для цього законні підстави, адже, як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_5 добровільно з дружиною ОСОБА_6 прийшов до Полтавського РВ УМВС України з метою оформлення документів стосовно продовження терміну дозволу на право носіння, зберігання мисливської зброї.
Також слідчим не перевірено той факт, що госпіталізація ОСОБА_5 відбувалася за направленням лікаря-психіатра ( а.крим.пров.159-161 т.3) без його підпису на цьому документі та правомірність дій співробітників міліції у цьому випадку.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі Федорова і Федорової проти України ( п.п.61,62) встановлено, що рішення помістити заявника в психіатричну лікарню було прийнято в односторонньому порядку районним психіатром, який, схоже, ніколи не оглядав його особисто. Перший заявник не мав можливості оскаржити це рішення до його виконання. Навпаки, за його твердженням, не оспорюваним Урядом, інформація про рішення про примусову госпіталізацію застала перша заявника зненацька, оскільки за два дні до цих подій він отримав довідку про психіатричну придатності та прийшов у міліцію, сумлінно вірячи, що він продовжить дозвіл на рушницю. Суд зазначає, що перший заявник був поміщений в психіатричну клініку проти його волі , що може вважатися серйозним втручанням в його фізичну і психічну цілісність, а також особисту недоторканність.
Не зважаючи на це, слідчим не було взято до уваги і в достатній мірі не проаналізовано, що на запит адвоката ОСОБА_10 від 12 листопада 2005 року керівництвом Полтавської ЦРЛ було надано копію медичної картки ОСОБА_5 , в якій було на стан надання відповіді записи за два дні - 12 та 15 червня 2001 року, а після запиту Октябрського районного суду м.Полтави у 2006 році в картці з`явилися відмітки ОСОБА_9 з 2001 року по дату подання картки.

Як вбачається з листа прокуратури м.Полтави від 08 лютого 2014 року, адресованого начальнику слідчого відділу прокуратури Полтавської області, до прокуратури Полтавської області для долучення до матеріалів кримінального провадження були направлені амбулаторна та медична картка ОСОБА_5 , які витребовувалися Київським районним судом м.Полтави для проведення судово-психіатричної експертизи у цівільній справі № 2-12/10 за позовом ОСОБА_5 до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім..О.Ф.Мальцева ( а.крим.пров.82 т.9).

Крім того, згідно з ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 22 травня 2014 року було скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 31 березня 2014 року та зазначено, що не було проведено одночасного допиту заявників з ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , не з`ясовано підстави затримання та госпіталізації по психлікарні ОСОБА_5 , не проведено слідчого експерименту обставин події 07 березня 2003 року.

Так, в матеріалах кримінального провадження містяться заяви ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 ОСОБА_20 про їх відмову від проведення одночасного допиту із заявниками.

Разом з тим, отримавши такі заяви, слідчим не було вжито інших заходів щодо усунення розбіжностей в показах осіб, які були учасниками події 07 березня 2003 року.

При з`ясуванні підстав затримання та госпіталізації по психіатричної лікарні ОСОБА_5 слідчим дана оцінка дій співробітників міліції та лікаря-психіатра без урахування фактів, встановлених рішеннями судів, в тому числі і рішення Європейського Суду з прав людини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що закриваючи провадження у справі слідчим не були враховані рішення судів та висновки експертизи та інші докази, що потягло за собою невірну юридичну оцінку цим доказам та безпідставне закриття кримінального провадження, у звязку з чим постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.

Керуючись ст..ст. 303,306,307,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 від 31березня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 жовтня 2014 року за № 0000020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.151, ч.2 ст.365 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1