Справа № 163/289/15-к Провадження №11-кп/773/533/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Любомльського районного суду від 13 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Луцьк Волинської області зареєстровану в АДРЕСА_1 та проживаючої в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, непрацюючу, раніше судиму:
- 26.01.2006 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 , ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком на 2 роки;
- 24.07.2006 року Луцьким міськрайонним судом за ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки (згідно постанови Луцького міськрайоного суду від 29.08.2006 року вважається засудженою за ч.2 ст.15 , ч.3 ст.185 ч.4 ст.185, ч.2 ст.307 КК України за сукупністю злочинів з вироком від 26.01.2006 року на підставі ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
- 02.09.2008 року Луцьким міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці та на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання призначеного за даним вироком, частково не відбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 24.07.2006 року до 2 років позбавлення волі, остаточно до відбуття визначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 3 місяці, постановою Уманського міського суду Черкаського області від 02.02.2012 року звільнена від відбування покарання умовно-достроково, не відбута частина покарання 1 рік 7 місяців 25 днів;
засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, зокрема не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися в інспекцію для реєстрації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній у виді домашнього арешту.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_8 будучи неодноразово судимою, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду від 02.09.2008 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки та 3 місяці та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково не відбутого покарання за вироком Луцького міськрайоного суду від 24.07.2006 року 2 роки позбавлення волі, остаточно до відбуття визначеного покарання в виді позбавлення волі на строк 5 років та 3 місяці, постановою Уманського міського суду Черкаської області від 02.02.2012 року звільнена від відбування покарання умовно-достроково, не відбута частина покарання 1 рік 7 місяців 25 днів, судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку, належних висновків не зробила на шлях виправлення не стала, повторно вчинила нові умисні корисливі злочини.
Зокрема, ОСОБА_8 30 серпня 2014 року, близько 13-ї години, знаходячись в с. Доросині, Рожищенського району, шляхом вільного доступу, зайшовши до приміщення житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3 , з кімнат вказаного будинку, переслідуючи корисливий мотив та мету наживи, повторно, таємно вчинила крадіжку чужого майна: грошових коштів в сумі 800 гривень, що належали потерпілій ОСОБА_10 , які привласнила, чим завдала потерпілій майнову шкоду.
Вона ж, 23 жовтня 2014 року близько 14 годині 30 хвилин, перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_4 , керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 13 000 гривень, що належали ОСОБА_9 , чим завдала потерпілому майнову шкоду.
Вона ж, 10 грудня 2014 року близько 14 год.30 хв., перебуваючи в житловому будинку громадянки ОСОБА_11 , що в с. Пустинка, Любомльського району, Волинської області керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу повторно таємно викрала із спальної кімнати грошові кошти в сумі 600 гривень, що належали останній, чим завдала потерпілій майнову шкоду.
Прокурор у кримінальному провадженні не погоджуючись з вироком суду подав апеляційну скаргу, у якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 , вказує, що вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_8 безпідставно було звільнено від відбування покарання з випробовуванням, оскільки таке покарання не буде достатнім для її виправлення і попередження скоєння нею нових злочинів. Вказує, що ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимою, на шлях виправлення не стала і знову вчинила новий умисний корисливий злочин середньої тяжкості. Просить вирок Любомльського районного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без зміни, потерпілого ОСОБА_9 , який покладається на розсуд суду, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викрадені чужого майна (крадіжці) належного ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 вчиненого повторно, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оцінені судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.
Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за частиною другою статті 185 КК України і ніким не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Як видно з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України і звільняючи її від відбування покарання з випробуванням, суд виходив із того, що винна щиро розкаялася та активно сприяла у розкритті злочину, відшкодувала потерпілим завдану шкоду, має на утриманні неповнолітніх дітей та матері інваліда ІІ групи, наявність хронічної хвороби.
Проте, рішення суду про застосування до ОСОБА_8 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки приймаючи таке рішення суд не навів у вироку переконливих доказів про доцільність звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням. Суд в повній мірі не врахував суспільну небезпечність вчинених злочинів та дані щодо особи винної.
Не враховано судом того, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, в тому числі і за корисливі злочини, за яке їй неодноразово було призначено покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, відбувала реальне покарання у виді позбавлення волі, була умовно-достроково звільнена від покарання, однак через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць ув`язнення знову вчинила ряд нових умисних корисливих злочинів середньої тяжкості, що свідчить про її небажання встати на шлях виправлення, задовільно характеризується за місцем проживання.
З матеріалів провадження не вбачається, що ОСОБА_12 , яка є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_8 , перебуває на її утриманні.
До обставин, що обтяжує покарання обвинуваченої суд першої інстанції вірно відніс рецидив злочинів.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України суперечить вимогам ст.ст.50, 65 КК України та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень і особі обвинуваченої, та не є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, відповідно до вимог ч.2 ст. 409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує, що хоча обвинувачена і розкаялася у вчиненому, сприяла розкриттю злочинів, що пом`якшує покарання, відшкодувала заподіяну потерпілим шкоду, має на утриманні трьох малолітніх дітей (а.п.339 т.п.2), хворіє та потребує лікування (а.п.340-341 т.п.2), однак вчинила ряд умисних корисливих злочинів середньої тяжкості, раніше неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, у тому числі і тяжкі, через нетривалий проміжок часу після звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі знову вчинила умисний корисливий злочин, що на думку колегії суддів, засвідчує про небажання обвинуваченої ОСОБА_8 стати на шлях виправлення. За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_8 слід призначити у виді позбавлення волі.
Пом`якшуючі покарання обставини дають підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі, нижче від максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України.
Таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості і індивідуалізації покарання, буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.
З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Вирок набуває законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий:
Судді :