АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1500/15 Справа № 202/4774/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винними за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у сумі 184,14 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та йому призначено покарання за те, що він 14 травня 2015 року, о 20 годині 00 хвилин, знаходився в буд. АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, проник до квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою, звідки умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме мобільний телефон марки «Леново» вартістю 1 250 грн., та ноутбук марки «Асус» вартістю 4 975 грн., заподіявши останньому матеріальної шкоди на загальну суму 6225 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 69-1 КК України, вважає, що суд неправильно призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі. Так, судом визнані як обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, у зв`язку з чим вважає, що суд повинен був застосувати положення ст. 69-1 КК України і призначити обвинуваченому покарання в розмірі не більше двох третин максимального строку, передбаченого санкцією даної статті, тобто не більше 4 років позбавлення волі. Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, щиро розкаявся у вчиненому та відшкодував збитки, тому призначене обвинуваченому покарання вважає таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість і просить його пом`якшити.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 і просив її задовольнити в повному обсязі, а вирок суду в частині призначеного покарання змінити.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались самим обвинуваченим в ході судового провадження в суді першої інстанції, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

Перевіряючи доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання суд першої інстанції не звернув уваги на вище вказані положення закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно обвинувального акту та вироку суду, ОСОБА_9 висунуте обвинувачення і він визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у таємнім викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у житло.

Санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 6 років. Тобто, дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією даної статті, складає 4 роки позбавлення волі.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 69-1 КК України, даних про особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, щиро розкаявся у вчиненому та відшкодував збитки, тому призначене обвинуваченому покарання колегія суддів вважає таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість і доводи пеляційної скарги прокурора про надмірну суворість призначеного ОСОБА_9 покарання заслуговують на увагу з таких підстав.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виконав належним чином вказані положення ст. 69-1 КК України і не врахував інші обставини, зокрема особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та призначив покарання, яке не ґрунтується на положеннях Загальної частини КК України, а тому, відповідні доводи прокурора є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а вирок суду в даній частині - зміні.

В силу ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи межі апеляційного розгляду, передбачені ст. 404 КПК України, згідно якої апеляційний суд розглядає кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, а також з огляду на процесуальні підстави погіршення становища обвинуваченого та ухвалення апеляційним судом нового вироку, зокрема лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник (ч. 1 ст. 421 КПК України), враховуючи апеляційні вимоги прокурора, колегія суддів позбавлена можливості приймати рішення щодо відповідності призначеного покарання законності і обґрунтованості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Що стосується вимог апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 про покладення на ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, то колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 застосування до останнього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, - змінити.

Пом`якшити ОСОБА_11 за ч. 3 ст.185 КК України покарання до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з випробувальним терміном строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалене рішення суду апеляційної інстанції може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4