Ухвала іменем україни 01 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000097 від

26 червня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця м. Донецька, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, такого, що судимостей не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 426 КК,

за участю прокурора ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить застосувати до ОСОБА_2 ст. 69 КК і пом'якшити призначене покарання. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що того дня склалися такі умови, що її підзахисний прийняв рішення на користь збереження життів військовослужбовців, а тому на думку захисника, враховуючи наявні у кримінальному провадженні обставини, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_2, є всі підстави вважати, що призначене покарання є занадто суворим.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2

ст. 426 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади Національної Гвардії України, МВС України на строк 1 рік 6 місяців.

Позов Військової частини № НОМЕР_1 Національної Гвардії України МВС України до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Військової частини НОМЕР_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6 166 727,50 грн.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 24 лютого

2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 426 КК, за таких обставин.

За наказом командуючого Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 24 жовтня 2013 року №111ос ОСОБА_2 був призначений на посаду командира військової частини НОМЕР_1.

27 червня 2014 року приблизно о 20.00 год. до військової частини прибули озброєні і представники так званої «Донецької Народної Республіки» (далі - ДНР) в кількості близько 100 осіб, які, погрожуючи здійснити напад на військову частину з використанням крупнокаліберної стрілецької зброї та мінометів, висунули вимогу щодо здачі всієї зброї, бойової та іншої техніки, а також звільнення особовим складом військової частини НОМЕР_1 та території військового містечка, на якому розташована зазначена військова частина.

У зв'язку з цим, озброєні представники так званої ДНР викликали полковника ОСОБА_2 за межі території частини на переговори, в ході яких озброєні особи в кількості 15 осіб протиправно увійшли на контрольно-пропускного пункт військової частини НОМЕР_1.

Командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2, усвідомлюючи, що за результатами переговорів із озброєними представниками так званої ДНР, останні вже не залишать територію військової частини, більш того, ними було розпочато штурм охоронюваного об'єкта, знаючи, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 перебуває у повній бойовій готовності за раніше наданою ним особисто командою «До бою», та маючи за викладених обставин можливість віддати через засоби радіозв'язку команду «вогонь», не прийняв рішення щодо завдання збройного опору нападникам та надав команду підлеглому особовому складу військової частини НОМЕР_1 на залишення своїх вогневих позицій, здачу зброї до кімнат зберігання зброї військової частини та залишення військової частини. угином, полковник ОСОБА_2, будучи командиром військової на порушення вимог статей 11, 22, 58, 59, 67 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ, статей 2, 5, 10, 33 Статуту бойової служби військ внутрішньої та конвойної охорони, знаходячись на території військової частини № НОМЕР_1, виконуючи службово-бойове завдання з охорони території військової частини НОМЕР_1, не організував на належному рівні та не забезпечив виконання покладеного, відповідно до ст. 5 Статуту бойової служби військ внутрішньої та конвойної охорони на військову частину завдання з охорони та оборони військової частини, не віддав наказу на відкриття вогню та організації опору озброєним представникам так званої ДНР, а навпаки віддав наказ на здачу зброї до кімнат зберігання зброї та залишення території військової частини № НОМЕР_1.

Внаслідок чого озброєння, боєприпаси, військова та інша техніка, військове майно автомобільної служби та служби озброєння військової частини № НОМЕР_1 були захоплені озброєними представниками ДНР, чим були спричинені тяжкі наслідки нематеріального характеру у вигляді підриву авторитету та бойового духу підрозділів Національної Гвардії України та тяжкі наслідки матеріального характеру у вигляді втрати певної кількості озброєння, а також іншого військового майна автомобільної служби та служби озброєння військової частини НОМЕР_1 загальною вартістю

6 166 727,50 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах касаційної скарги, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

До висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, суд дійшов на підставі доказів, перевірених у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_2 у касаційній скарзі не оспорюється.

Разом із тим, на думку колегії суддів, у касаційній скарзі захисника обґрунтовано зазначено, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_2 покарання, повною мірою не врахував ряду пом'якшуючих відповідальність обставин. Зокрема, неповною мірою врахував те, що того дня склалися такі умови й обставини, через які засуджений прийняв рішення на користь збереження життів військовослужбовців, а тому з урахуванням обставини, що пом'якшує покарання, а саме щирого каяття ОСОБА_2, визнання ним своєї вини, відсутності таких обставин, що обтяжують покарання,

а також з урахуванням особи засудженого, котрий за місцем роботи характеризується позитивно, нагороджений медаллю «За бездоганну службу» 3-го ступеня, хворіє з 2013 року на цукровий діабет ІІ типу, у зв'язку з чим потребує постійної цукрознижуючої терапії, з 2005 року - на сечокам'яну хворобу, з 2010 року - на хронічний гепатохолецистит, гіперметропію обох очей, має на утриманні матір - ОСОБА_4, 1941 року народження, яка хворіє та потребує постійного догляду, та з огляду на наявні у кримінальному провадженні неодноразові клопотання тимчасово виконуючого обов'язки командувача Національної гвардії України про призначення ОСОБА_2 більш м'якого покарання, ніж це передбачено санкцією ч. 2 ст. 426 КК, колегія суддів вважає, що є всі підстави застосувати

ст. 69 КК і пом'якшити призначене ОСОБА_2 основне покарання за ч. 2 ст. 426 КК.

За таких обставин вирок районного суду та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають зміні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні, не виявлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровсьокї області від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Застосувати ст. 69 КК і пом'якшити призначене ОСОБА_2 основне покарання за ч. 2 ст. 426 КК до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6