печерський районний суд міста києва
справа № 757/2407/13-к
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2013 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,
при секретарі:Бєлоус В.В.,
за участю прокурора ГПУ:Капелюшного О.В.,
заявника:ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність Генеральної прокуратури України та Прокуратури м. Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність Генеральної прокуратури України та Прокуратури м. Києва, в якій просить визнати факт невиконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2012 року, кваліфікувати дії Генеральної прокуратури України та Прокуратури м. Києва щодо невиконання судової постанови, визнати протизаконними дії Генеральної прокуратури України по порушенню підслідності та зобов'язати органи Генеральної прокуратури України виконати постанову Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2012 року, посилаючись на те, що 26.01.2012 року постановою Печерського районного суду м. Києва копії його заяв про злочини були направлені до Генеральної прокуратури України для вирішення питання про прийняття відповідного рішення в порядку ст. 97 КПК України (1960 року), однак постанова суду виконана не була.

20.11.2012 року набрав чинності Кримінальний процесуальний кодекс України від 13.04.2012 року, згідно п. 10 розділу XI «Перехідних положень» якого кримінальні справи, які до набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанції і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим кодексом.

Оскільки скарга ОСОБА_3 надійшла до суду 05.11.2012 року, тобто до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року, то вона підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України 1960 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги з викладених у ній підстав та просив її задовольнити.

Прокурор Генеральної прокуратури України в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував, зазначивши, що Генеральна прокуратура України діяла в межах чинного законодавства.

Прокурор Прокуратури м. Києва в судове засідання не з'явився, про час розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявку суду невідомі.

Вислухавши думку заявника, прокурора Генеральної прокуратури України, дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення, зважаючи на наступне.

Так, нормами КПК України 1960 року передбачено лише порядок здійснення судового контролю за досудовим слідством стосовно постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, про порушення кримінальної справи та постанов про закриття кримінальної справи (ст.ст. 236-1, 236-2, 236-5, 236-6, 236-8 КПК України).

Окрім цього, до контрольних функцій суду відносяться застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, продовження строків тримання під вартою, проведення обшуку житла чи іншого володіння особи, накладення арешту на кореспонденцію і зняття інформації з каналів зв'язку, прослуховування телефонних та інших розмов, розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

Отже, у відповідності до КПК України 1960 року, судовому оскарженню в порядку гл. 22 КПК України підлягають: постанова про порушення кримінальної справи щодо певної особи (за фактом, якщо таке порушення безпосередньо стосується інтересів певних осіб), постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, постанова про закриття кримінальної справи.

Інших винятків з цього приводу КПК України 1960 року не передбачає.

При цьому, з матеріалів скарги та пояснень ОСОБА_3 слідує, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, про порушення кримінальної справи чи постанова про закриття кримінальної справи ні Генеральною прокуратурою України, ні Прокуратурою м. Києва не приймались, а йому було направлено лише листа за підписом Заступника Прокурора м. Києва С.Софієва.

За таких обставин, ОСОБА_3 оскаржує дії Генеральної прокуратури України та Прокуратури м. Києва, які в порядку судового контролю оскарженню не підлягають.

Відповідно до ст. 236 КПК України 1960 року, скарги на дії прокурора розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено КПК України.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 236, 236-1, 236-2 Кримінально-процесуального кодексу України, 1960 року, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність Генеральної прокуратури України та Прокуратури м. Києва, - залишити без задоволення.

На постанову прокурором, особою, яка подала скаргу, протягом п'ятнадцяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва.

Суддя І.В.Кирилюк