Дата документу Справа № 336/790/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/790/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1 ,
Провадження №11кп/778/1573/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001020 від 19 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

21.12.2005 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

20.09.2007 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ст.69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 29.10.2008 р. умовно-достроково на 6 місяців 29 днів;

23.02.2010 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

23.02.2011 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.186, ч.2 ст.263, ч.1 ст.187, ст.70, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 15.12.2014 р. по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

встановила:
17.07 2015 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 18 червня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погоджуючись з вироком суду першої інстанції просить його скасувати, закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що обвинувачення ґрунтувалось на доказах здобутих незаконним шляхом, а докази які б вказували на вину його підзахисного в матеріалах провадження відсутні.

За вироком суду, 13.01.2015 р. приблизно о 19.15 годині ОСОБА_6 , діючи повторно за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, що виразилось у поштовху ОСОБА_9 та зриванні з її шиї ланцюжка, з корисливих мотивів, знаходячись на перетині вул. Фонвізіна та вул. Уральська в місті Запоріжжя, відкрито викрали майно ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон «Нокіа 3610» в корпусі сірого кольору, імей: НОМЕР_1 , вартістю 1145 грн.; срібний ланцюжок, вартістю 234 грн.; срібний кулон, вартістю 78 грн.; сумку із замінника шкіри, вартістю 100 грн.; банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_2 , з якої в подальшому ОСОБА_6 були зняті грошові кошти в сумі 1200 грн.; гаманець, косметичку, в якій знаходилась різноманітна косметика, записну книжку, рукавички та ключі, які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, тим самим спричинивши ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2757 грн.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та захисника які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, і наполягав на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку доказах, яким дана належна оцінка, що сумніву не викликає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. При цьому в процесі розгляду провадження під час допиту у якості обвинуваченого пояснив, що 13.01.2015 р. приблизно о 20.00 годині він знаходився разом зі знайомим на ім`я ОСОБА_10 біля спортивного комплексу «Стріла». У вказаній місцевості були розташовані гаражі та неподалік приватний сектор. ОСОБА_6 та невстановлена особа помітили, що їм на зустріч рухається жінка. ОСОБА_10 запропонував пожартувати, в чому буде полягати жарт він ОСОБА_11 не повідомляв. Коли наблизились до жінки, то ОСОБА_10 затулив їй рота рукою, звалив на землю, вирвав з рук жіночу сумку, після чого почав втікати. ОСОБА_6 , злякавшись, що потерпіла почне кричати, також затулив їй рота рукою. Через нетривалий проміжок часу, ОСОБА_6 залишив ОСОБА_9 та став наздоганяти ОСОБА_10 . В гаражах наздогнав ОСОБА_10 , той передав йому банківську картку та повідомив ПІН-код до картки. Після чого вони розійшлися. При спробі зняти грошові кошти з банківської картки потерпілої, його загримали співробітники ППС. Наміру вчиняти грабіж він не мав, речі потерпілої не викрадав.

Між тим, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які узгоджуються між собою та з письмовими доказами у кримінальному провадженні.

З показів потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що 13.01.2015 р. в вечірній час вона поверталась з роботи додому. Проходячи по вул. Фонвізіна в м. Запоріжжя, помітила хлопця, який рухався їй на зустріч, зовнішність якого не запам`ятала, оскільки було темно. Підійшовши до перехрестя вулиць, вона помітила, що назустріч рухається ще один чоловік, який підійшовши до неї, затулив їй рота та став вимагати передати йому телефон. В той же час ззаду підійшов ще один хлопець, який вирвав у неї з рук жіночу сумку, при цьому нічого не говорив. Той чоловік, який прикривав їй рота рукою, штовхнув ОСОБА_9 від поштовху вона впала на коліно, після чого віддала належний їй мобільний телефон марки Нокіа. Відразу цей же чоловік зірвав у неї з шиї срібний ланцюжок. Жодного з чоловіків вона впізнати не зможе, оскільки на той час було дуже темно та їх обличчя вона не помітила. Крім іншого, повідомила, що чоловік, який затуляв їй рота рукою був одягнений в легкий одяг чорного кольору з білими полосами на рукавах.

З показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що він працює інспектором ДПС. В один із днів, дату не пам`ятає через сплив часу, він разом з ще двома інспекторами - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , патрулювали територію Жовтневого району м. Запоріжжя. Від чергового надійшла інформація про те, що двоє невідомих вчинили пограбування, потерпілій на телефон прийшло СМС-повідомлення про те, що з її банківської картки в одному із банкоматів, розташованих по пр. Леніна в м. Запоріжжя були зняті грошові кошти. В ході відпрацювання отриманої інформації, біля банкомату ними був затриманий невідомий, одягнутий в одяг темного кольору, який назвав своє прізвище та пояснив, що знімає кошти своєї дружини. Через деякий час приїхала потерпіла, яка впізнала банківську картку та повідомила, що картка належить їй. Були викликані співробітники Шевченківського РВ, які затримали невідомого.

Свідком ОСОБА_13 , були надані свідчення аналогічні свідченням свідка ОСОБА_12 , і доповнені тим, що він на стометрівці ринку ОСОБА_16 виявив у одного з реалізаторів мобільний телефон, який належав потерпілій.

Вказані покази потерпілої і свідків, також повністю узгоджуються з письмовими доказами у кримінальному провадженні, які відображені в протоколах огляду місця події від 13.01.2015 р. і 14.01.2015 р., і з речовими доказами (картка ПУМБ та грошові кошти в сумі 1200 грн.).

Перелічені докази узгоджуються не тільки між собою, а також із показами самого обвинуваченого про фактичні обставини події.

Доводи обвинувачено про відсутність у нього наміру вчиняти грабіж, так як речей у потерпілої він не викрадав, спростовані судом, про що детально зазначено у вироку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив всі докази у кримінальному провадженні, дав їм належну оцінку в сукупності та прийшов до правильного висновку щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за вказаними у вироку обставинах.

На думку колегії суддів, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника на предмет незаконності затримання ОСОБА_6 , неправильності проведення слідчим огляду місця події (фактичного проведення особистого огляду) і, як наслідок, недопустимості доказів, є надуманими, не обґрунтованими і такими, які висновків суду про наявність вини ОСОБА_6 не спростовують. До того ж слід звернути увагу, що сторона захисту підчас проведення досудового розслідування зауважень і скарг щодо його проведення не мала, про обставини, які зазначаються в апеляційні скарзі, на стадії судового розгляду не зазначала і на розгляд суду ци питання не вносились, а було лише заявлено клопотання щодо виключення з кола доказів протоколу огляду особи, яке судом обґрунтовано розглянуто не було. Відтак вказані доводи можна розцінити, як спосіб захисту для спроби уникнення від відповідальності за скоєне.

З урахуванням викладеного, та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції статті за скоєне ним кримінальне правопорушення.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 , за ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4