Справа №11-670/11 20.10.2011 20.10.2011 20.10.2011
Справа № 11-670-2011 р. . Головуюча суду 1інстанції
Категорія: ст.186 ч. 2 ОСОБА_1
КК України Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючої Погорєлової Г.М.

суддів: Губи О.О., Міняйла М.П.

при секретарі Рябеженко А.А.

за участю прокурора Гаврилка О.О.

засудженого ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляцією прокурора Кривошея О.М., яка брала участь у розгляді справи судом 1 інстанції, на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2011 р., яким засуджено

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого цим же судом:

1) 14.01.2004 р. за ст.191 ч. 4 КК України 1960 р. на 5 років позбавлення волі, з випробуванням протягом іспитового строку 2 роки на підставі ст. 75 КК України

2) 12.08.2004 р. за ст. 185 ч.2 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, звільненого 12.09.2009 р. за відбуттям покарання

за ст.186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання протягом іспитового строку 2 роки, з покладенням обовязків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання або роботи, періодично зявлятися для реєстрації у вказаній інспекції відповідно до п. п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Також вирішено питання щодо речового доказу у справі.

Згідно з вироком 01.07.2011 р., о 1 год. 15 хв., в м Первомайську Миколаївської області, ОСОБА_3, знаходячись в стані алкогольного спяніння на вул. Коротченка, біля пивної палатки за магазином «Плаза», побачивши ОСОБА_4, яка розмовляла по мобільному телефону, вирішив відкрито заволодіти цим телефоном.

Здійснюючи вказаний намір, ОСОБА_3 наздогнав ОСОБА_4, вихопив з її руки мобільний телефон марки «Нокіа 5230» з сім-картою, загальною вартістю 825 грн., та втік.

В апеляції прокурор Кривошея О.М., яка брала участь у розгляді справи судом 1 інстанції, просить вирок скасувати в частині звільненням засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання та постановити новий вирок в бік погіршення його становища, яким призначити ОСОБА_3 за ст.186 ч.4 КК України 4 роки позбавлення волі.

Посилається, що суд недостатньо врахував вчинення ОСОБА_3 тяжкого злочину, з корисливих мотивів, щодо неповнолітньої потерпілої та дані про особу засудженого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має судимість за вироком від 12.08.2004 р., не працює, новий злочин вчинив в стані алкогольного спяніння. На думку апелянта, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 не став на шлях виправлення та буде продовжувати злочинну діяльність.

Вважає недостатніми для застосування ст. 75 КК України обставини, якими суд умотивував таке рішення. Також зазначає про відсутність в матеріалах справи документу про наявність на утриманні засудженого неповнолітньої дитини.

В запереченнях на апеляцію засуджений просить залишити вирок без зміни. Посилається, що наявність на його утримання малолітньої дитини підтверджується копією свідоцтво про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також вказує, що з 08.09.2011 р. працевлаштувався на постійну роботу техніком-електриком і додав до заперечень копію трудового договору. Зазначає, що щиро розкаявся, став на шлях виправлення і не буде продовжувати злочинну діяльність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляції, заперечення засудженого ОСОБА_3, вивчивши матеріали кримінальної справи та додатково надані засудженим в апеляційну інстанцію, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Вина ОСОБА_3 у відкритому викраденні чужого майна за обставин, вказаних у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні, що, як і кваліфікація дій засудженого за ст. 186 ч.2 КК України, апелянтом не оспорюється.

Покарання ОСОБА_3 призначено з додержанням вимог ст.ст. 65,66,67 КК України, тобто, з урахуванням вчинення ним тяжкого злочину; в стані алкогольного спяніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання; визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, наявності на утримання неповнолітньої дитини, повного відшкодування завданої злочином майнової шкоди, що є обставинами, які помякшують покарання, а також даних про особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем проживання та має сімю.

З урахуванням наведених вище позитивних даних про особу ОСОБА_3 та сукупності обставин, які помякшують покарання, суд дійшов правильного висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Є необґрунтованими твердження апелянта стосовно відсутності в матеріалах справи даних про знаходження на утриманні ОСОБА_3 неповнолітньої дитини, оскільки зазначена обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в якому батьком дитини зазначений ОСОБА_3 (а.с.73). Апелянтом не надано даних, які б свідчили про те, що засуджений ухиляється від утримання цієї дитини.

Стосовно вчинення злочину щодо неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з якою засуджений раніше знайомий не був, то суд не мав підстав враховувати це як обставину, що обтяжує покарання, оскільки відповідно до вимог п. 6 ч.1 ст. 67 КК України, такою обставиною визнається вчинення злочину щодо малолітнього, а не щодо неповнолітнього.

Оскільки попередні судимості ОСОБА_3 за вироками від 14.01.2004 р., від 12.08.2004 р. передбачені як кваліфікуюча ознака (повторність) за ст. 186 ч.2 КК України, за якою ОСОБА_3 засуджений, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, вони не можуть ще раз враховуватися судом при призначенні покарання як обставина, що його обтяжує. З цих же підстав попередні судимості ОСОБА_3 не є визначальними для характеристики його особи. Тому твердження апелянта і в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. № 7 (з подальшими змінами), визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного з співучасників, як що злочин вчиненого групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому колегія суддів, крім вище наведеного, враховує спосіб вчинення грабежу ОСОБА_3, який не був поєднаний з насильством у відношенні потерпілої ОСОБА_4, вчинення ним 1-го епізоду злочину, характер наслідків, а саме те, що шкода від злочину усунена.

Крім того, звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд поклав на нього ряд обовязків з числа передбачених ст. 76 КК України, які повинні забезпечити контроль за його поведінкою протягом іспитового строку.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування вироку суду в частині звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, як просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2011 р. у відношенні ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляцію прокурора Кривошея О.М., яка брала участь у розгляді справи судом 1 інстанції без задоволення.

Головуюча:

Судді: