Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 1110/1568/12
Провадження № 1/1110/71/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2012 р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Ревякіної О.В.

при секретарі Чичик О.А.

за участю прокурора Зіновєва М.В.

захисника адвоката ОСОБА_1

захисника адвоката ОСОБА_2

попередньо розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ч 4 ст. 296, ч 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 за ч.4 ст. 296, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Компаніївського районного суду Кіровоградської області надійшла з обвинувальним висновком кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України, яка постановою Компаніївського районного суду від 11.07.2012 р. була обєднана в одне провадження з кримінальною справою за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч 4 ст. 296, ч 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 за ч.4 ст. 296, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 121 КК України.

Вивчивши матеріали кримінальної справи, суд вважає що справа не може бути призначена до розгляду в судовому засіданні у зв'язку з неконкретністю пред'явленого обвинувачення, яке викладено в обвинувальному висновку.

Так, в обвинувальному висновку ОСОБА_5 по епізоду хуліганства в описовій частині вказано що 28.09.2011 р. ОСОБА_5 за попередньою змовою про вчинення хуліганських дій з ОСОБА_6, який в свою чергу підібрав своїх знайомих для цієї цілі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ще невстановлених на даний час осіб, приїхав на автомобілі ВАЗ 21099, який належить ОСОБА_4 до приміщення кафе-бару «Фанат», надавши останнім маски на обличчя та металеві труби, де ОСОБА_4 та ОСОБА_7 залишились чекати їх в автомобілі, а він разом з ОСОБА_6, ОСОБА_5 та невстановленими особами, які одягнувши на обличчя маски та взявши металеві труби та макет автомату «АКС-74У», реалізуючи злочинний умисел, зайшли до приміщення кафе-бару «Фанат», де присутнім, погрожуючи предметом схожим на вогнепальну зброю, макетом автомату «АКС-74У» та металевими трубами, навмисно спричинили тілесні ушкодження в різні частини тіла потерпілим ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006 року кримінально каране хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, і за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Разом з тим, органом досудового слідства в обвинувальному висновку фактично не зазначено, які саме хуліганські дії вчинив ОСОБА_5, в чому виразилось порушення громадського порядку ОСОБА_5 під час перебування в приміщенні кафе; не вказано, які хуліганські дії вчинялись обвинуваченим, коли потерпілий вибіг з приміщення кафе, не зазначено кому з потерпілих він наносив тілесні ушкодження, чим наносив, скільки разів та в які частини тіла, хто саме погрожував макетом автомату та предметом, схожим на вогнепальну зброю, та в кого саме були металеві труби. Тобто в даному випадку обвинувачення та обвинувальний висновок є неконкретним, оскільки елемент обєктивної сторони вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, залишився поза межами досудового слідства та в обвинуваченні не відображений.

По епізоду заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 обвинувачення також є неконкретним, оскільки в обвинуваченні вказано що ОСОБА_5 під час хуліганських дій, продовжуючи свій злочинний умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 вивели останнього з приміщення кафе-бару «Фанат», та який почав тікати від них, де наздогнавши збили з ніг ОСОБА_12, вкинули на сидіння автомобіля та разом з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та невстановленими особами, вивезли ОСОБА_12 в лісосмугу, де навмисно він разом з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6В ОСОБА_3 та невстановленими особами спричинили тілесні ушкодження металевими трубами, руками та ногами в різні частини тіла. Слідство не вказує хто саме виводив потерпілого ОСОБА_12 з кафе, хто збив його з ніг, посадив в машину, хто саме з перелічених осіб наносив тілесні ушкодження потерпілому, чи то обвинувачені, чи то невстановлені слідством особи, чи наносив удари ОСОБА_5, чим наносив, скільки разів та яка його роль у вчиненні даного злочину. Тобто відсутній опис обєктивної сторони вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Неконкретність предявленого обвинувачення обмежує право обвинуваченого знати в яких конкретно діяннях його звинувачують та обрати конкретно визначену форму захисту від предявленого обвинувачення, зважаючи на те, що він повністю не визнає свою вину у вчиненні злочинів.

Крім цього, з постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_5 вбачається, що справа порушена за ч.1 ст. 121 КК України (т.1 а.с.90), справа за ч.2 ст. 121 КК України відносно ОСОБА_5 не порушувалась, а в обвинувальному висновку ОСОБА_5 обвинувачується саме за ч. 2 ст. 121 КК України (т.2 а.с.137-157).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 не було вручено чи направлено копію постанови про порушення кримінальної справи відносно нього за ч.1 ст. 121 КК України від 23.12.2011 р. та за ч.4 ст. 296 КК України від 01.10.2011 р. (т.1 а.с. 90, 94), з яким його ознайомили лише 12.05.2012 р. (т.2 а.с.115, 116), що є грубим порушенням вимог ст. 98-2 КПК України.

З обвинувального висновку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що останні обвинувачуються у вчиненні хуліганства, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення групою осіб із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. При цьому слідство кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших. Однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно обвинувального висновку притягуються до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 121 КК України, хоча така кваліфікуюча ознака, як група осіб, в ч. 1 ст. 121 КК України не зазначена.

Вимогами ч.2 ст. 64 КПК України передбачено, що при провадженні попереднього слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доведенню винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

В обвинуваченні підсудних ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не до кінця досліджений та описаний мотив вчинення злочину та умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, не розмежовано дії кожного із підсудних, щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень, а як наслідок і відсутній прямий причинно-наслідковий звязок між діями підсудних та тяжкими тілесними ушкодженнями у потерпілого ОСОБА_12

Таким чином судом встановлено, що органами досудового слідства під час проведення слідчих дій не виконано вимоги ст. ст. 22, 64 КПК України, досудове слідство проведено неповно та неправильно і вказані недоліки не можуть бути усунені під час розгляду справи по суті.

За співучасті у формі співвиконавства зміст обвинувачення є однаковим, однак є недопустимим виклад загального для всіх формулювання, оскільки обвинувачення завжди суворо індивідуалізується. В обвинувальному висновку мають бути викладені всі факти злочину і дана оцінка ролі кожного з обвинувачених, з посиланням на статтю, або частину, пункт статті КК України, яка передбачає відповідальність за кожен злочин окремо.

Ця вимога стверджується п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 30 травня 2008 року «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції». Суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку, правильність якого повинен перевірити прокурор, слід вважати такі порушення вимог статей 223, 224 КПК України, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним.

У відповідності до п.3 ч.2 ст. 370 КПК України до істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства законодавець відносить порушення прав обвинуваченого на захист.

Враховуючи що в даній кримінальній справі, в резолютивній частині обвинувального висновку, формулювання обвинувачення щодо підсудних ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неконкретним, оскільки є спільним та ідентичним для всіх підсудних, без зазначення в чому полягала злочинність змови між кожним з них і яка роль кожного з них у вчиненні інкримінуємих злочинів, що суперечить вимогам ст.223 КПК України, а тому в ході досудового слідства слід предявити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачення, склавши належно оформлений обвинувальний висновок.

Суд вважає, що вищевказані порушення КПК України, допущені у ході досудового слідства, є істотними, не можуть бути усунуті в судовому засіданні та унеможливлюють прийняття всебічного, повного та об'єктивного рішення по справі. Вони призвели до обмеження прав підсудних на захист, а тому є підстави для направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування прокурору Бобринецького району Кіровоградської області для проведення додаткових слідчих дій з метою розмежування обвинувачення підсудним, складання належного обвинувального висновку, та пред'явлення обвинувачення відповідно до вимог КПК України, яке повинно бути конкретним, тобто особа яка обвинувачується повинна знати конкретно обвинувачення.

Керуючись ст.249-1, 246 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

Кримінальну справу відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_3 за ч 4 ст. 296, ч 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 за ч.4 ст. 296, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 121 КК України повернути прокурору Бобринецького району Кіровоградської області для складання належного обвинувального висновку та конкретизації обвинувачення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити підписку про невиїзд.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити тримання під вартою.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області на протязі 7 діб з дня її винесення через суд першої інстанції.

Суддя Компаніївського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_13