Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/754/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.08.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000234 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, розлученого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , 2010 року народження, не працює, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 та законних представників неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у відшкодування завданої моральної шкоди по 50000 грн. 00 коп., кожному.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 1388 грн. 64 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_12 ,

захисника-адвоката ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що 19 січня 2015 року о 20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керуючи автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_14 , по вулиці Діброви зі сторони вулиці Карла Лібкнехта, в напрямку вулиці Дзержинського в місті Олександрія Кіровоградської області, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та проявивши особисту неуважність, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, при цьому грубо порушуючи вимоги пункту 12.1, 12.3 ПДР України позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, внаслідок чого не впоравшись з керуванням автомобіля виїхав на зустрічну смугу руху з подальшим виїздом на лівий тротуар по ходу свого руху, де допустив наїзд на дерево та в подальшому продовжуючи свій рух по тротуару допустив наїзд на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які рухалися по тротуару у зустрічному напрямку. Після наїзду на пішоходів ОСОБА_6 зупинився, вийшов з автомобіля після побаченого, залишив місце пригоди. У результаті дорожньо транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому вивиху правого гомілково ступневого суглобу, закритого перелому обох кісток з розривом дистального міжберцевого синдесмозу; закритого перелому 6, 7, 8, 9 ребер зліва, гемопневмотораксу; рани правого передпліччя; перелому лонної кістки справа, які згідно висновку судово медичної експертизи № 257 від 05.03.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними за своїм клінічним перебігом; потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно мозкової травми, забою головного мозку, синців навколо правого та лівого ока; відкритого перелому лівого стегна, рани в середній третині лівого стегна та правої стопи, травматичного шоку, які згідно висновку судово медичної експертизи № 258 від 05.03.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.
В апеляції обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження просить вирок районного суду змінити, та призначити йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухвалені вироку щодо нього, не взято до уваги наявність пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття, активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина, 2010 року народження та мати-пенсійного віку, тому вважає призначене районним судом покарання надто суворим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок районного суду без зміни, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_13 , які підтримали подану апеляцію, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, в якій не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних на законних підставах і досліджених у судовому засіданні в порядку ст.349 ч.3 КПК України доказах.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у інкримінованому злочині та цивільний позов, роз`яснив учасникам процесу правові наслідки визнання фактичних обставин справи і неможливість в подальшому оскаржувати ці обставини та розмір цивільного позову в апеляційному порядку і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

Суд першої інстанції, об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував дії останнього за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження двом потерпілим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував вимоги статей 50, 65 КК України, щодо яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів; вчинений в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, завдану шкоду потерпілим відшкодував частково, має на утриманні матір пенсійного віку та малолітнього сина 2010 року народження.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо малолітнього та у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх доводів, думки потерпілих щодо міри покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише за умови його ізоляції від суспільства, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та відсутності підстав до застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності призначення обвинуваченому основного покарання у виді 4 років позбавлення волі, оскільки з урахуванням обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , таке покарання є занадто суворим.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем перебування в Кіровоградській установі виконання покарань № 14, вину свою визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував завдану потерпілим матеріальну шкоду, а тому визнає дані обставини такими, що пом`якшують його покарання, так як свідчать про його критичне ставлення до вчиненого.

Вищевикладене, на думку колегії, дає можливість пом`якшити призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та призначити основне покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією статті інкримінованого правопорушення. Таке покарання буде виваженим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та відповідатиме цілям покарання.

При цьому підстави для застосування до обвинуваченого вимог ст..69, 75 КК України відсутні.

Вищевикладене підтверджує доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про його особу та невідповідності призначеного покарання особі винного.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого в частині необхідності призначення йому покарання у виді обмеження волі, оскільки санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі. А підстав для застосування ст.69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, та оскільки доводи апеляції обвинуваченого знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів визнає необхідним вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити в зв`язку з пом`якшенням йому основного покарання.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2015 року змінити у частині призначеного ОСОБА_6 покарання, пом`якшивши призначене йому основне покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4