Єдиний унікальний номер 236/3035/15-к
Номер провадження 11-кп/775/100/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження № 0000865 від 03.09.2015 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.10.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, учня 1 курсу Краснолиманського ПТУ, раніше судимого: 1) 11.07.2014 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст. 185 ч.1 КК України до 80 годин громадських робіт, від відбування покарння звільненого на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»; 2) 09.07.2015 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч.1 ст.122,75,76,104 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, який зареєстрований у по АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 ,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, не відбутого за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.07.2015 року остаточно призначено до відбування покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

В середині серпня місяця 2015 року приблизно о 00 годин 00 хвилин (більш точно дату та час в судовому засіданні встановити не вдалося), ОСОБА_6 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з метою викрадення чужого майна, пошкодивши замок на вхідних дверях, проникли до жилого будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали: мікрофон марки «LG»; стаціонарний телефон марки «GE»; надувне крісло марки «INTEX»; дорожній чемодан «L.Lambertarry»; насос для фонтанів марки «Sprut»; 2 змішувача марки «TOUCH Z» smes - 269; 5 дисків для болгарки «ATAMAN»; ДВД-плеєр марки «DEX» заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 4171,0 грн. З місця події зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

На зазначений вирок суду захисником ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити та застосувати до обвинуваченого статті 75, 76, 104, 70 ч.4 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням. Вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та порушення норм кримінального процесуального законодавства. В обґрунтування апеляцій зазначає, що судом у вироку не встановлені та не досліджені обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме не встановлено дату та час вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Вказує, що судом не взято до уваги пояснення обвинуваченого у судовому засіданні відповідно до якого останній не пам`ятає точної дати та часу вчинення ним кримінального правопорушення, однак точно може вказати, що вчинив дане правопорушення в перших числах серпня 2015 року, тобто до 9 серпня 2015 року. Крім того вважає, що суд необґрунтовано прийшов до висновку про вчинення обвинуваченим правопорушення під час відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що відповідно до показів обвинуваченого останній вчинив правопорушення до вступу в законну силу вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.07.2015 року щодо нього.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника і просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляції та наполягали на її задоволенні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, скоєному повторно, за попередньою змовою групою осіб за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами в сукупності, перевіреними судом.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст. 185 ч.3 КК України є правильною і ніким в цій частині не оскаржується.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 стосовно того, що судом не встановлено дату та час вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не взято до уваги пояснення обвинуваченого у судовому засіданні відповідно до якого останній не пам`ятає точної дати та часу вчинення ним кримінального правопорушення, однак точно може вказати, що вчинив дане правопорушення в перших числах серпня 2015 року, тобто до 9 серпня 2015 року, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Судом першої інстанції доводи обвинуваченого щодо дати та часу вчинення ним кримінального правопорушення були ретельно перевірені та встановлено, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку чужого майна в середині серпня 2015 року приблизно о 00 годині 00 хвилин, що підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме протоколами огляду місця події, протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, під час якого в присутності понятих обвинувачений показав, що саме в середині серпня 2015 року він сумісно з ОСОБА_10 проникли до жилого будинку потерпілого та викрали його майно. ОСОБА_6 також підтвердив, що вчинив крадіжку майна потерпілого після проголошення попереднього вироку від 09.07.2015 року.

Доводи захисника ОСОБА_7 стосовно того, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення до 09.08.2015 р., тобто до вступу в законну силу попереднього вироку суду, а тому на час вчинення нового злочину не відбував за попереднім вироком суду покарання з випробуванням, є неспроможними.

Відповідно до ст. 75 КК України суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Статтею 78 ч.3 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченим в статтях 71, 72 КК України.

Згідно із ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

З матеріалів провадження встановлено, що вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.07.2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання було звільнено з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового правопорушення. Відповідно до оскаржуваного вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.10.2015 року щодо ОСОБА_6 , останній вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в серпні 2015 року, тобто після проголошення попереднього вироку, але до набрання ним законної сили.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_6 скоїв інкриміноване правопорушення в період іспитового строку за вироком від 09.07.2015 року після, а не до його проголошення, порушивши умови застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому обґрунтовано призначив йому остаточне покарання за нормами ст. 71 КК України за сукупності вироків.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом враховані в повній мірі.

Міра покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, у межах, установлених у санкції статті, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до категорії тяжких, конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі і за скоєння корисливого злочину, вчинив кримінальне правопорушення під час відбування покарання з випробуванням, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання де мешкає з матір`ю - інвалідом 3 групи.

Обвинувачений розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю та розслідуванню злочину, повністю відшкодував матеріальну шкоду в добровільному порядку шляхом повернення викраденого, вчинив злочин будучи неповнолітнім, що обґрунтовано визнано судом першої інстанції як пом`якшуючі обставини. Обтяжуючих обставин суд не встановив.

На думку колегії суддів, немає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Призначене йому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.10.2015 року - залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.10.2015 року щодо ОСОБА_6 за ст. 185 ч.3 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3