Справа №584/978/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/459/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за №0000647 відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 листопада 2013 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Обтове Кролевецького району Сумської області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого на посаді тракториста-машиніста ТОВ «Кролевець-Агро», зареєстрованого та проживаючого у с. Погорілівка, Кролевецького району Сумської області, раніше не судимого,

визнано винуватим за частиною 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Відповідно до пункту «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VIІ від 08 квітня 2014 року, обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання.

Ухвалено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 за цивільними позовами прокурора:

- на користь Фінансового управління Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області - 28 425 грн., на відшкодування витрат за стаціонарне лікування в Кролевецькій ЦРЛ потерпілих: ОСОБА_13 і ОСОБА_12 ;

- на користь Головного фінансового управління Сумської обласної державної адміністрації 65 603 грн., на відшкодування витрат за стаціонарне лікування в Комунальному закладі " Сумська обласна клінічна лікарня" потерпілої ОСОБА_12 ;

- на користь Фінансового управління Путивльської районної державної адміністрації Сумської області 2 216 грн., відшкодування витрат за стаціонарне лікування Путивльській центральній районній лікарні потерпілої ОСОБА_12 ;

Суд ухвалив частково задовольнити цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_11 який діє в інтересах ОСОБА_12 , стягнувши:

- із Публічного Акціонерного Товариства "Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО" на користь ОСОБА_12 - 100 000 грн., матеріальних збитків та 5 000 грн., у відшкодування моральної шкоди;

- із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 - 37 000 грн., у відшкодування моральної шкоди;

- із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь представника потерпілого ОСОБА_11 - 2 000 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу.

Суд ухвалив цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити і стягнув із обвинуваченого ОСОБА_8 ,

- на її користь 1234 грн. 80 коп., у відшкодування матеріальних збитків; 8 000 грн., у відшкодування моральної шкоди; і 1000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 в доход держави 6 848 грн., процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності з ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , визнано винуватим в тому, що 21 листопада 2013 року, близько 14 години 20 хвилини, керуючи автомобілем марки «Renault Sandero», державний номерний знак якого НОМЕР_1 , в м. Путивль, порушив п.п. 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України п. 2.3 «Головна дорога» з табличкою до нього «Напрямок головної дороги», та не надав пріоритету в русі на перехресті вул. Кірова та вул. Куйбишева м. Путивль, вантажному автомобілю марки «КАМАЗ - 5320», держаний номерний знак якого НОМЕР_2 , з причепом, під керуванням водія ОСОБА_14 , по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення автомобілів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажири автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_15 , потерпіла ОСОБА_13 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_12 , тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_8 , п. п. 16.12 та 16.14 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої пригоди та настанням її наслідків.

У поданій апеляційній скарзі, прокурор, просить вирок суду змінити та виключити із мотивувальної частини, посилання суду на кваліфікуючу ознаку ст.. 286 КК України порушення винним "правил експлуатації транспорту», оскільки, під час досудового розслідування та судового розгляду провадження таких порушень в діях обвинуваченого ОСОБА_8 , встановлено не було. У іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Представник потерпілої ОСОБА_11 який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , не погодився з вироком суду в частині вирішення цивільного позову. Вважає неправильним судове рішення, в частині зарахування добровільно сплачених обвинуваченим - 28 000 грн., у відшкодування моральної шкоди, які фактично витрачені на лікування потерпілої ОСОБА_12 .. Представник потерпілої вважає, що за вирахуванням 5 000 грн., які стягнуті на користь потерпілої із співвідповідача Публічного Акціонерного Товариства " Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" з обвинуваченого ОСОБА_8 , у відшкодування моральної шкоди, необхідно стягнути - 65 000 грн., а не 37 000 грн., як зазначено у вироку, у зв`язку з чим просить вирок суду в цій частині змінити, та збільшити суму стягнення розміру моральної шкоди на користь потерпілої.

У поданій апеляційній скарзі на вирок суду та у запереченні на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 , захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити і скасувати судове рішення в частині вирішення заявлених цивільних позовів у справі.

Так, на думку захисника, прокурор при обґрунтуванні позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_8 , коштів в сумі 97 887, 87 грн., витрачених закладами охорони здоров`я на лікування потерпілих, не надав належних доказів, а довідки - розрахунки лікувальних закладів мають сумнівний характер. Стверджує, що із довідок - розрахунків вартості лікування потерпілих, які містяться в матеріалах провадження, не видно із яких сум виходили медичні заклади при розрахунку кожної окремої статті калькуляції витрат на одного пролікованого хворого в день, внаслідок чого витрати лікування на день в Комунальному закладі «Сумській обласній клінічній лікарні» склали менше ніж в Кролевецькій центральній районній лікарні, зважаючи на те, що в Сумській обласній клінічній лікарні потерпіла ОСОБА_12 провела перші 50 днів після дорожньо-транспортної пригоди, де проходила складне лікування. Із статті калькуляції «Накладні витрати 57%» захисту не зрозуміло, що саме було включено у витрати і чи не включено в неї витрати які не підлягають включенню такі як "капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання".

Звертає увагу на те, що у довідках - розрахунку витрат на одного пролікованого хворого в день, присутня стаття калькуляції, як «Медикаменти», начебто витрачені лікувальним закладом, але представник потерпілої ОСОБА_11 стверджує, що медикаменти для лікування потерпілої придбавалися ним. На підтвердження цих обставин, захисник посилається на квитанції і чеки про придбання ліків потерпілою.

Не погоджується захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , і в частині задоволення судом першої інстанції, цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 і із страхової компанії. Звертає увагу на те, що 40 000 грн., на лікування потерпілої ОСОБА_12 зібрано мешканцями міста, 60 000 грн., надано народним депутатом України ОСОБА_16 , а 28 000 грн., надано обвинуваченим ОСОБА_8 . Стверджує, що в даному випадку, зі сторони потерпілої ОСОБА_12 , має місце зловживання законом і незаконний заробіток.

Захисник вважає, що письмові докази про витрати на придбання ліків для лікування потерпілої ОСОБА_12 , копії чеків, на які суд посилається у вироку, мають сумнівний характер, оскільки, у чеках не видно дати здійснення купівлі ліків. Оригінали чеків в судовому засіданні не досліджувалися як і листи призначень ліків від лікарів, що ставить під сумнів придбання ліків для лікування саме для потерпілої ОСОБА_12 .

Захисник стверджує, що судове рішення про стягнення моральної шкоди із обвинуваченого на користь потерпілої, є теж незаконним, внаслідок того, що в позовній заяві не зазначено з яких міркувань потерпіла виходила, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 97 000 грн., та не надані докази в обґрунтування розміру цієї суми, а суд першої інстанції, своє рішення про відшкодування моральної шкоди в сумі 70 000 грн., у вироку не обґрунтував.

Не погоджується захисник ОСОБА_9 і в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 , на суму 1234,80 грн. Стверджує, що потерпіла не надала доказів стосовно того, що санітарно-курортне лікування пов`язане з ушкодженням її здоров`я внаслідок ДТП, а з копії платіжного документа, який міститься у справі не можливо встановити хто отримав платіж і що він був здійснений потерпілою ОСОБА_13 , або уповноваженою нею особою.

Захисник стверджує, що цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди теж не підлягав до задоволення, оскільки, не умотивований і не вказано з яких міркувань виходила потерпіла у позовній заяві, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн., та не надала жодних доказів в обґрунтування завданої обвинуваченим моральної шкоди, а судом, на думку захисника, безпідставно задоволені її вимоги на суму 8 000 грн.

Захисник ОСОБА_9 , стверджує, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу потерпілої ОСОБА_13 , про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь витрат понесених нею на правову допомогу у сумі 1000 грн., оскільки, докази щодо надання останній правової допомоги та розрахунку його розміру в матеріалах справи - відсутні.

Заслухавши доповідь судді про зміст оскарженого судового рішення та доводи учасників судового провадження викладені в апеляційних скаргах :

пояснення прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу і відмовити в задоволенні апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , і захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , у зв`язку з безпідставністю доводів їх апеляційних скарг;

пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_9 на підтримку поданої прокурором і ними апеляційних скарг і про відому в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_11 , який дії в інтересах потерпілої ОСОБА_12 ;

пояснення представника потерплих адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , і заперечувала з приводу задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 ;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до повного задоволення, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , , і апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст.. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або заміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на вимоги наведеного закону, та перевіривши матеріали кримінального провадження колегією суддів установлено, що обвинувачений не вчиняв діяння направлені на порушення "правил експлуатації транспорту." Згідно обвинувального акта і органи досудового слідства, дану кваліфікуючу ознаку в провину обвинуваченому ОСОБА_8 не ставили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають до задоволення і з мотивувальної частини вирок суду першої інстанції, необхідно виключити кваліфікуючу ознаку ст.. 286 КК України як " порушення правил експлуатації транспорту" вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідно, вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 його адвоката ОСОБА_9 .

У частині вирішення судом трьох позовних заяв прокурора про відшкодування до бюджету витрат за стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 з приводу отримання тілесних ушкодженні від наслідків дорожньої транспортної пригоди.

Колегія суддів установила , що судом першої інстанції цивільні позови прокурора про відшкодування завданих державі збитків, вирішені відповідно до матеріального і процесуального закону, а доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, є безпідставними, з огляду на таке.

За правилами ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

За змістом вказаної норми, на особу, яка вчинила злочин, крім загального обов`язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, покладається також обов`язок відшкодувати понесені закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Оскільки, обвинуваченого ОСОБА_8 , за вироком суду, визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, останній повинен нести відповідальність у вигляді відшкодування витрат на лікування потерпілих від злочину. Висновки суду в цій частині є правильними та обґрунтованими.

Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Як встановлено вироком суду та з наданої довідки розрахунок від 4 квітня 2014 року, видно, що потерпіла ОСОБА_13 , у травматологічному відділенні Кролевецької ЦРЛ лікувалася з 22 листопада по 11 грудня 2013 року протягом 19 ліжко днів, з діагнозом " ЗЧМТ струс головного мозку" і вартість її лікування склала 2 358 грн. 62 коп. (т. 1 на а.с. 256).

У цьому лікувальному закладі лікувався у хірургічному відділенні Кролевецької ЦРЛ з 27 листопада по 06 грудня 2013 року і обвинувачений ОСОБА_15 протягом 9 ліжко днів. Вартість на його лікування склала 1643 грн. 53 коп., про що складена відповідна довідка лікувального закладу. (т. 1 а.с. 251)

У реанімаційно-терапевтичному відділенні Кролевецької ЦРЛ з 18 січня по 11 лютого 2014 року, лікувалася і потерпіла ОСОБА_12 протягом 24 ліжко днів. Згідно довідки розрахунку, вартість витрат на її лікування склала 26 066 грн. 38 коп. (т. 2 а.с. 1)

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора, суд першої інстанції, виключив вартість витрати в сумі 1643 грн. 53 коп., за лікування обвинуваченого ОСОБА_15 у хірургічному відділенні Кролевецької ЦРЛ, з 27 листопада по 06 грудня 2013 року, вказавши у вироку про те, що чинним законодавством, відшкодування витрати за лікування обвинуваченого у лікарні не передбачено, а тому вимоги позовної заяви прокурора задоволено частково на суму 28 425 грн., (30 068.53 грн. 1 643.53 грн.) з чим погодився і прокурор як цивільний позивач, погоджується і колегія суддів. Викладене, спростовує доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , про не умотивованість судового рішення в частині стягнення коштів на лікування на користь Фінансового управління Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області до місцевого бюджету.

Відповідно до довідки розрахунку Комунального закладу " Сумська обласна клінічна лікарня" від 4 березня 2014 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 , перебувала на лікуванні в відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії в період з 29 листопада 2013 року по 18 січня 2014 року, 50 ліжко днів (т. 1 а.с. 255). Витрати на лікування становлять 65 603 грн., при цьому лікувальний заклад, окремо навів перелік ліків придбаних за власні кошти потерпілою ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 155).

Відповідно до довідки - розрахунку Путивльської центральної районної лікарні Сумської області від 18 липня 2014 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні лікарні в період з 21 листопада по 29 листопада 2013 року, 8 ліжко днів (т. 2 а. с. 2 ). Витрати на лікування становлять 1970 грн. 08 коп. При цьому лікувальний заклад окремо навів перелік ліків, які придбані за власні кошти потерпілою ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 158-159). З вказаної довідки лікарні видно, що і потерпіла ОСОБА_13 , перебувала на лікування в хірургічному відділенні Путивльської ЦРЛ з 21 по 22 листопада 2013 року, 1 ліжко день. Витрати на лікування становлять 246 грн. 26 коп. Загальні витрати лікування потерпілих по лікарні становлять 2216 грн., які стягнуті з обвинуваченого.

Колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції, стягнув з обвинуваченого ОСОБА_15 , витрати за стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , у Кролевецькій, Путивльській центральних районних лікарнях, у Комунальному закладі " Сумська обласна клінічна лікарня," потерпілої ОСОБА_12 , відповідно до наведеного закону, на підставі довідок - розрахунків поданих лікувальними закладами, які за своїм змістом відповідають «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», і не викликають в колегії суддів сумніву. Оскільки, до довідок-розрахунків, включені тільки витрати на заробітну плату, нарахування на заробітну плату, витрати на харчування та медикаменти. Даних про те, що лікувальні заклади включили в довідки-розрахунки витрати на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання, чи ліки придбані за кошти потерпілих, як про це пише в апеляційній скарзі захисник, з розрахунків та з матеріалів кримінального провадження не вбачається. Довідки розрахунки лікувальних закладів, обвинуваченим і його захисником не спростовані, а власних розрахунків ними не надано. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в цій частині є безпідставними,.

Безпідставними, на думку колегії суддів, і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , щодо судового рішення в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 , про стягнення з винного ОСОБА_8 , матеріальних збитків, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, понесені потерпілою ОСОБА_13 матеріальні збитки в сумі 1234 грн. 80 коп., підтверджуються квитанцією від 2 липня 2014 року із якої видно, що платіж вчинено саме ОСОБА_13 і призначення платежу "оплата за путівку" ( т. 1 а.с. 74 т. 2 а.с. 126). Про необхідність в санітарно курортному лікуванні потерпілої ОСОБА_13 , вбачається з довідки лікаря від 10 червня 2014 року (т. 1 а.с. 122), а про її фактичне перебування в санаторії, вбачається з довідки від 12 серпня 2014 року (а.с. 123) та зворотного талону до путівки (т. 2 а.с. 126-127). Висновок суду першої інстанції, що матеріальні збитки потерпіла ОСОБА_13 , понесла у зв`язку з травмою яку отримала в результаті дорожньої транспортної пригоди по вині обвинуваченого ОСОБА_15 , і про необхідність процесу її реабілітації шляхом санітарно - курортного лікування, за рекомендацією лікарів, є правильним, стверджуються наведеними у вироку доказами, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Також на думку колегії суддів, суд першої інстанції, цілком справедливо і обґрунтовано, визначив і стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої, з врахуванням добровільно сплачених обвинуваченим ОСОБА_15 , коштів в сумі 2 000 грн., розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 8 000 грн., при цьому як у позовній заяві так і у вироку наведені відповідні мотиви та докази, про отримання потерпілою тілесних ушкоджень, фізичних і психічних страждань від протиправних діянь обвинуваченого ОСОБА_8 , за що він засуджений за ст.. 286 ч. 2 КК України.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну вимогу ОСОБА_13 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн., є безпідставними, спростовуються угодою про надання правової допомоги від 30 вересня 2014 року укладений між адвокатом ОСОБА_7 і потерпілою ОСОБА_13 та квитанція про сплату потерпілою гонорару адвокату в сумі 1000 грн., що містяться на аркуші справи 77-78 том № 1.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , про безпідставність задоволення судом цивільних вимог позивачки ОСОБА_13 не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 , вирішений судом першої інстанції відповідно до вимог ст.. 22, 23, 1166, 1167, 1168 і 1187 ЦК України і ст.. 120 і 124 КПК України

Перевіривши у відповідності до вимог ст.. 404 КПК України, законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , в частині вирішення цивільного позову поданого в інтересах потерпілої ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_15 і Публічного Акціонерного Товариства " Українська страхова компанія " ГРАНТ-АВТО" про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди і витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла до висновку, що цивільний позов вирішений в супереч закону, виходячи з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.. 374 КПК України при ухваленні вироку, суд приймає рішення про цивільний позов, який згідно з вимогами ст.. 128 і ст.. 129 КПК України, розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими КПК України. Якщо правовідносини, пов`язані з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. При цьому, частина 1 ст. 129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення за результатами розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 , про стягнення із відповідача Публічного Акціонерного Товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь потерпілої ОСОБА_12 , у відшкодування - 100 000 (сто тисяч) матеріальних збитків та 5 000 (п`ять тисяч) моральної шкоди, не звернув уваги, на те, що з 23 грудня 2014 року зазначена страхова компанія втратила статус асоційованого члена Моторно (транспортного) страхового бюро України, і ухвалив судове рішення без участі представника зазначеного цивільного співвідповідача, без з`ясування їх правового становища, у зв`язку з припинення членства в Моторному (транспортному) страховому бюро України, в частині можливості виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автовласників, та їх юридичної позиції по даній справі.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження, вбачається, що Публічне Акціонерне Товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» як співвідповідач з обвинуваченим і відповідачем ОСОБА_8 , під час розгляду справи по суті не погоджувалося з цивільним позовом представника потерпілого ОСОБА_11 , який дії в інтересах ОСОБА_12 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, про що свідчить їх заперечення на заявлений позов від 3 листопада 2014 року, в якому вказали, що обґрунтованими та підтвердженими потерпілої ОСОБА_12 , визнають матеріальні витрати на суму 48 908 грн. 75 коп. (т.1 а.с. 141 ). У грудні 2014 року страхова компанія додатково зверталася до Головного лікаря ПП "Віталцентр" з проханням надати виписки з історії хвороби ОСОБА_12 , за період її лікування з 5 березня 2014 року по 2 квітня 2014 року та з 5 квітня 2014 року по 15 квітня 2014 року від наслідків дорожньо-транспортної пригоди. (т.2 а.с. 136 ).

Про те, зазначені обставини у справі не досліджувалися і суд першої інстанції ухвалив судове рішення про відшкодування страхової суми в максимальному розмірі (ліміті ) передбаченому п. 4 Страхового полюсу від 4 квітня 2013 року, а тому вирок суду в цій частині, на думку колегії суддів, не можна вважати законним і підлягає скасуванню з призначенням справи на новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У даному випадку, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних підстав для ухвалення в частині цивільного позову представника потерпілого нового рішення, оскільки судом першої інстанції вимоги процесуального законодавства, які регулюють порядок вирішення позовів не дотримано, докази належним чином не досліджувалися, а в апеляційних скаргах клопотання про дослідження доказів не заявлялося.

На думку колегії суддів, саме призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства з врахуванням пояснень учасників кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, забезпечить право як цивільних позивачів так і цивільних відповідачів на повний, всебічний та неупереджений розгляд цивільного позову.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 на судове рішення в частині невірного вирішення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційною інстанцією не розглядаються, так як підлягають перевірці і можуть бути вирішені судом першої інстанції під час нового розгляду справи в порядку цивільного судочинства за позовом представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_8 , і Публічного Акціонерного Товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ АВТО" про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди завданої в результаті ДТП та витрат на правову допомогу, у зв`язку із скасуванням вироку в цій частині. Колегія суддів, звертає увагу суду першої інстанції на те, що витрати на правову допомогу, відповідно до ст. 120 КПК України, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого несе потерпілий, а відповідно до частини 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Суд ухвалив стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 , на користь представника потерпілого ОСОБА_11 і відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн., що не відповідає вимогам наведеного кримінального процесуального закону.

Керуючись частиною 2 ст. 376 ст. ст.. 404, 407, 408, 415, 418, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити повністю, апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , і захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року відносно ОСОБА_8 - в частині засудження ОСОБА_8 , за частиною 2 ст. 286 КК України із звільненням відповідно до пункту «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VIІ від 08 квітня 2014 року від відбування призначеного покарання змінити, виключити з мотивувальної частини вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , за частино 2 ст. 286 КК України посилання суду на кваліфікуючу ознаку " порушення правил експлуатації транспорту."

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року відносно ОСОБА_8 - в частині вирішення цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_8 , і до Публічного Акціонерного Товариства Українська страхова компанія "ГАРАНТ АВТО" про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди завданої в результаті ДТП та витрат на правову допомогу скасувати і призначити новий розгляд у порядку цивільного судочинства у Путивльському районному суді Сумської області.

У іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2