Справа №490/1980/15-к 20.08.2015 20.08.2015 20.08.2015
Провадження № 11-кп/784/624/15 Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2015 року обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівську Перевальського району Луганської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, працюючого виконує підсобні роботи, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 04 липня 2011 року - Перевальським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 309 КК України - на 2 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 26 липня 2011 року - Перевальським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та за сукупністю із злочином, за який був засуджений 04 липня 2011 року - на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) 06 грудня 2011 року - Перевальським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України - на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнився 30 квітня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»; -

- засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 27.01.2015 року.

Залишено попереднім ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене йому покарання.

Узагальнені доводи апелянта.
За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене йому покарання, або звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. Посилається на повне визнання вини, сприяння розкриттю злочину, щире каяття. Твердить, що є єдиним годувальником сім`ї, оскільки після смерті батька мати залишилася з трьома малолітніми дітьми. Також пов`язує вчинення злочину з неможливістю влаштуватися на роботу через небажання роботодавців брати на роботу переселенців з Луганської області.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
22 лютого 2015 року приблизно о 19.30 год. ОСОБА_6 в районі перетину вулиць Веселинівської та Очаківської у м. Миколаєві побачив ОСОБА_8 , яка поверталась з дитиною додому і несла з собою сумку, та вирішив заволодіти її майном.

Реалізуючи злочинний намір, він підійшов до потерпілої зі спини, схопив ручки сумки, яку потерпіла тримала у лівій руці, та декілька разів з силую смикнув, внаслідок чого потерпіла впала, але ручки сумки не відпустила.

Коли ОСОБА_8 знаходилась на землі, ОСОБА_6 наніс декілька ударів ногою в область лівого стегна та лівого плеча, і заволодів жіночою сумкою, яка не становить матеріальної цінності, в якій знаходились:

-грошові кошти в сумі 40 грн.;

-мобільний телефон марки «Samsung», модель GT-N7100, вартістю 5 445 грн.;

-мобільний телефон марки «Samsung», модель GT-E1202, вартістю 249 грн., а загалом - майном на суму 5 743 грн.

Після цього з місця вчинення злочину зник.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні судового рішення, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000984, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлені судом фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оскаржуються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ч. 3 ст. 349, ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його лише в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного покарання є непереконливими.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66, 67, 69 - 1 КК України.

Судом першої інстанції в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким; конкретні обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину його вчинення відносно жінки з малолітньою дитиною; дані про особу обвинуваченого, який у лікаря-психіатра за місцем проживання не перебуває, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно, є вимушеним переселенцем з зони проведення антитерористичної операції, народився у багатодітній родині; вдало не пройшов випробування та, будучи звільненим достроково, належних висновків не зробив та знов вчинив корисливий злочин; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - визнання ним своєї вини, його щире каяття та сприяння в розкритті злочину.

За такого суд прийшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Апеляційний суд також погоджується з мотивуванням суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_6 звільнення того від відбуття покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), зокрема: з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений раніше випробування не витримав, і, більше того, звільнившись від відбування покарання достроково (за амністією), знов вчинив умисний злочин проти власності. Тому суд прийшов до вірного висновку, що виправлення ОСОБА_6 є неможливим без реального відбування ним покарання.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд приходить до переконання, що призначене покарання відповідає його меті у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_6 покарання надмірно суворим.

Є безпідставним та голослівними посилання обвинуваченого, що він є єдиним годувальником в сім`ї, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять. Не надані вони апеляційному суду ані апелянтом, ані його захисником.

А щире каяття суд першої інстанції належним чином врахував при призначенні покарання, як пом`якшуючу покарання обставину.

Посилання апелянта на вчинення злочину через неможливість влаштуватися на роботу через небажання роботодавців брати на роботу переселенців з Луганської області є непереконливими та голослівними. А, крім того, вони не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання.

Призначене покарання є законним, справедливим та співрозмірним особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину та конкретних обставин його вчинення, призначено у мінімальних межах ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням вимог ст. 69 - 1 КК України і відсутні підстави як для його пом`якшення, так і для звільнення ОСОБА_6 від його відбування з випробуванням.

За такого відсутні підстави для зміни вироку, про що просив апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4