УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11 і ОСОБА_12,
за участю прокурора при секретарі ОСОБА_13, ОСОБА_14,

розглянувши в судовому засіданні 15 жовтня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від

9 лютого 2015 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше судимого 22 жовтня 2014 року за ч. ч. 1, 2 ст. 189 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації всього майна, яке є його власністю.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він незаконно придбав, зберігав та 13 серпня 2014 року шляхом передачі через водія маршрутного автобуса сполученням «Броди-Кременець» незаконно збув ОСОБА_9 за 250 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, вагою 5, 432 г.

Крім того, ОСОБА_7 22 серпня 2014 року на автобусній запинці в м. Радивилові повторно незаконно збув ОСОБА_9 за 680 грн. та 60 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, вагою 5, 76 г.

За апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вирок місцевого суду в частині призначення засудженому покарання скасовано Апеляційним судом Рівненської області та постановлено свій вирок від 19 травня 2015 року. Цим вироком ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю. В решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції. Вважає, що місцевий суд обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України, а апеляційний суд, не врахувавши пом'якшуючи покарання обставини, безпідставно скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, в касаційній скарзі захисника не оспорююється.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони не заслуговують на увагу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України та роз'яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року ( з внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року) «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов'язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом'якшення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання, правильно зазначив, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не обґрунтував свого висновку про застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, як до основного так і до додаткового виду покарання, та місцевим судом було встановлено лише одну пом'якшуючу покарання обставину - щире каяття. Також судом першої інстанції залишено поза увагою дані про особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, і дане кримінальне правопорушення, яке ним учинено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

А тому, на думку колегії суддів, апеляційний суд дійшов до вірного висновку про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання, а саме положень ст. 69 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

За таких обставин касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12