1Справа № 335/5412/15-к 1-кп/335/375/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевский районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, працює на посаді вальцювальника у ТОВ «Дніпроспецсталь», не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24 лютого 2015 року, приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_5 залишила свої речі без нагляду та маючи вільний доступ до вказаних речей, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав зі спальної кімнати вказаної квартири золотий ланцюжок вагою 2,3 грами 585 проби, вартістю 1525 гривень 19 копійок, золоту каблучку з камінцем прозорого білого кольору вагою 4,32 грами 585 проби, вартістю 3593 гривні 90 копійок, тим самим таємно викрав вказані прикраси із золота, після чого викрадені прикраси заклав до ломбарду «Демос». Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 5 119 гривень 09 копійок, що підтверджується договорами фінансового кредиту № 0602/58117 від 24.02.2015 року та № 0502/55260 від 24.02.2015 року.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю і пояснив, що 24.02.2015 року приблизно з 16-00 год. до 17-00 год., він маючи, ключі від квартири АДРЕСА_2 і, відповідно, вільний доступ до неї, скориставшись тим, що вдома нікого не було, у спальній кімнаті, у шухлядці, взяв коштовності, а саме золоту обручку та золотий ланцюжок. В подальшому викрадені речі він здав у Ломбард «Демос», який знаходиться по вул. Лермонтова в м. Запоріжжі, за що отримав грошові кошти в сумі 4 700 грн. Оцінку цих коштовностей робили у ломбарді, коли він їх здавав. Належне потерпілій майно він викрав у зв`язку з тим, що йому необхідні були грошові кошти, потім він хотів викупити ці речі, але через місяць, як йому пояснили працівники ломбарду, викрадені речі були переплавлені. Щиро розкаявся у вчиненому.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин вчинення ним злочину, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого, дослідження матеріалів, які характеризують його особу та договорів фінансового кредиту № 0602/58117 від 24.02.2015 року та № 0502/55260 від 24.02.2015 року, на підтвердження суми завданого збитку.

При встановлених обставинах, оцінюючи показання обвинуваченого, суд вважає, що його вина повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, та з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості, особи обвинуваченого, який є таким, що не має судимості, на обліку у психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, за яким зареєстрований у встановленому законом порядку, і згідно характеристики, яка видана МКП «Основаніє», характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати ст. ст. 75, 76 КК України і звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки зазначене покарання цілком відповідає тяжкості та обставинам вчиненого злочину, особі обвинуваченого, що у сукупності, на думку суду, дає підстави вважати, що виправлення засудженого можливе без ізоляції його від суспільства

Вирішуючи питання щодо заявленого ОСОБА_5 цивільного позову, суд виходить з наступного.

Статтею 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У судовому засіданні потерпіла цивільний позивач ОСОБА_5 пояснила, що обвинувачений дійсно мав вільний доступ до її квартири, оскільки мав від неї ключі. Майнова шкода, яка зазначена в обвинувальному акті, визначена відповідно до вартості лому. Проте, обручка, яка була викрадена цивільним відповідачем, була із діамантом, яку їй подарували на 20 років її батьки. В ході досудового розслідування у Орджонікідзевському РВ ЗМУ ГУМВС України вона зазначала, що їй не відомо скільки реально коштує викрадене обвинуваченим майно. І на даний час вона не знає його реальну вартість, оскільки вказані речі їй були подаровані багато років потому.

Проте, у цивільному позові, який заявлено потерпілою вже у ході судового розгляду справи, ОСОБА_5 просила суд стягнути з обвинуваченого цивільного відповідача ОСОБА_4 матеріальну шкоду, яка завдана злочином в сумі 149 905 грн., з яких золота колекційна монета вартістю 6 405 грн.; каблучка із золота з діамантом вартістю 140 000 грн. та ланцюжок із золотого металу вартістю 3 500 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди в розмірі 149 905 грн. гривень. Зазначений факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.

В суму матеріальних збитків у цивільному позові ОСОБА_5 включила і вартість золотої колекційної монети 1901 року із зображенням «Царя Миколая-ІІ» з золотого металу і вартість цієї монети визначено позивачем 6 405 грн. Проте, органом досудового розслідування не інкриміновано обвинуваченому викрадення зазначеної монети у потерпілої, у зв`язку з чим в цій частині цивільний позов виходить за межі висунутого обвинувачення та задоволенню не підлягає.

На підтвердження цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди, яка складається із вартості золотої каблучки з діамантом, яку позивач оцінила у 140 000 грн., та золотого ланцюжка, який позивач оцінила у 3 500 грн., ОСОБА_5 надала суду витяги з інтернет сторінок щодо продажу, як вона зазначає, аналогічного викраденому майна.

Проте, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що обвинуваченим було викрадено аналогічне майно, тією же вагою, з таким же камінням, вартість якого зазначено у долучених до цивільного позову документах.

Разом з тим, органом досудового розслідування встановлено, що на час викриття злочину, передані ОСОБА_4 у ломбард цінності були відсутні, а тому вартість викраденого майна була визначена, виходячи із їх вартості, що була зазначена у договорах фінансового кредиту № 0602/58117 від 24.02.2015 року та № 0502/55260 від 24.02.2015 року.

На момент закінчення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню цивільний позивач ніяких заяв та клопотань не мала, просила направити кримінальне провадження до суду для його розгляду. Під час досудового розслідування бажання заявляти цивільний позов не виявила, що підтверджується її особистими заявами, які долучені до матеріалів кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме таємному викраденні чужого майна на загальну 5 119 гривень 09 копійок. Цивільний позов в частині стягнення матеріального збитку, спричиненого викраденням ним каблучки та ланцюжка в загальній сумі 143 500 грн.також визнав у повному обсязі.

Проте, відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що визнання цивільним відповідачем позову в частині стягнення матеріального збитку, що завдано викраденням майна, а саме каблучки та ланцюжка, на загальну суму, яка зазначена у цивільному позові в розмірі 143 500 грн., суперечить закону, оскільки заявлена у цивільному позові вартість викраденого майна виходить за межі пред`явленого йому обвинувачення, не підтверджена жодним належним та допустимим доказом, та в разі доведеності такого розміру збитку впливала би на кваліфікацію злочину, суд приходить до висновку, що цивільний позов підлягає задоволення частково, і з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню матеріальний збиток на загальну суму 5 119 грн. 09 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 366-371, 373-376, 395, 532, КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України і звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця мешкання і роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 5 119 (п`ять тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 09 (дев`ять) копійок.
В іншій частині позов ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1