Справа № 515/2002/15-к
Провадження № 1-кп/515/4463/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
про призначення судового розгляду
27 листопада 2015 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 від 07 серпня 2014 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Кримінальне провадження підсудне Татарбунарському районному суду Одеської області.

Представник цивільного позивача - публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в який просив провести засідання без його участі та не заперечував проти призначення судового розгляду у справі.

У підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено про застосування до нього насильства під час затримання. Зазначена заява зафіксована, і судом доручено відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві, а також зобов`язано прокурора вжити заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством. Від проходження судово-медичного обстеження обвинувачений ОСОБА_4 відмовився, при цьому зовнішніх ознак, які б вказували на необхідність його проведення, судом не виявлено.

Крім того, захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з невідповідністю акта вимогам, встановленим ст.291 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) України. В обгрунтування клопотання адвокат зазначив, що при складанні акта слідчим викладено фактичні обставини кримінального правопорушення та зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, тим самим його визнано винним до винесення вироку суду. Крім того, послався на те, що в обвинувальному акті не зазначено мотив вчинення злочину, а також не вказано, яке саме майно було знищене, а яке пошкождено внаслідок підпалу. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначене клопотання підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вказавши, що стаття 291 КПК України містить вичерпний перелік відомостей, які обов`язково зазначаються в обвинувальному акті, при цьому формулювання є чітко викладеним, сторона обвинувачення посилається лише на кваліфікацію злочину при зазначенні того, що ОСОБА_4 вчинив злочин, і не вважає це визнанням його винним до ухвалення судового рішення. Крім того, вказав, що встановлення мотиву та інших обставин справи можливо під час судового розгляду, і це не є підставою для повернення обвинувального акта.

В підготовчому судовому засіданні клопотання захисника залишено без задоволення з тих підстав, що обвинувальний акт, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, містить як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і окремо формулювання обвинувачення із зазначенням відповідної кваліфікації злочину, яке, на думку сторони обвинувачення вчинив ОСОБА_4 , при цьому мотив є факультативною ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, і тому він може бути встановлений на стадії судового розгляду.

Отже, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а також закриття чи зупинення кримінального провадження немає.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, і суд вважає, що при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування подання зазначив, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду Одеської області від 28.09.2015року, яка припиняє свою дію 27.11.2015 року. Зазначив також, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, а саме умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, є неодноразово судимим, останній раз 26.06.2015року за ч.1 ст.395 КК України засуджений до 3 місяців арешту, вже вчиняв спроби переховатися від суду, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, може впливати на свідків, відомості про яких зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, може повідомити співучасника про відомі органу досудового розслідування обставини вчинення злочину, а також про докази, здобуті слідством, що надасть можливість співучаснику уникнути відповідальності та переховуватися від органів досудового розслідування. Крім того, прокурор послався на те, що ОСОБА_4 є не одруженим, соціальними зв`язками не пов`язаний, безробітний, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і тому застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, вказавши на те, що попередні судимості не можуть братися до уваги, ОСОБА_4 проживає в м.Рені разом з матір`ю та сестрою-інвалідом, які потребують догляду, вплинути на свідків є не можливим, оскільки всі свідки були понятими чи співробітниками правоохоронних органів, потерпілого у справі не має, а невстановлена органом досудового розслідування особа, за твердженням сторони обвинувачення, знаходиться за кордоном, і тому обвинувачений не матиме можливості спілкуватися з нею, перебуваючи під домашнім арештом, на встановленні якого наполягав адвокат. Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з думкою захисника.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, та дослідивши відомості, що містяться у клопотанні прокурора, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

За змістом ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З доданих до клопотання прокурором відомостей слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неодноразово судимим, останній раз 26.06.2015 року за ч.1 ст.395 КК України, при цьому переховувався від суду з 22.04.2015 до 25.06.2015 року, у зв`язку з чим оголошувався в розшук Ренійським РВ ГУМВС України Одеській області.

З доданої до клопотання прокурором постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 13.10.2015 року вбачається, що матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000371 від 07.08.2014року відносно невстановленої особи на прізвисько « ОСОБА_7 » виділено в окреме кримінальне провадження з присвоєнням номеру №0000777.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що існують ризики переховування ОСОБА_4 від суду, оскільки такі дії в минулому ним вже вчинялися, жодний свідок у кримінальному провадженні не допитаний, відтак обвинувачений у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, матиме можливість на них впливати, будучи обізнаним з відомостями, що містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у провадженні є невстановлена особа, яка переховується від органу досудового розслідування, і якій ОСОБА_4 може передати відомості щодо доказів, здобутих органом досудового розслідування.

Крім того, суд бере до уваги тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , який є тяжким, а також тяжкість покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.194 КК України, яке не передбачає більш м`якого покарання ніж позбавлення волі, враховує відсутність доказів на підтвердження міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, відсутність постійного місця проживання та офіційного працевлаштування до затримання, наявність неодноразових судимостей, розмір шкоди, яка визначена цивільним позивачем у сумі 46403грн., та доходить висновку про неможливість обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд критично оцінює доводи захисника та обвинуваченого щодо наявності на його утриманні сестри-інваліда, наявності постійного місця проживання, оскільки жодних матеріалів у підтвердження цих доводів стороною захисту в підготовчому судовому засіданні не надано. Крім того, суд вважає неспроможними доводи захисника стосовно неможливості спілкування ОСОБА_4 у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з іншою невстановленою особою, яка, за твердженням сторони обвинувачення, перебуває за кордоном, оскільки таке спілкування є технічно можливим за допомогою стільникового зв`язку чи з використанням можливостей інтернет мережі.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. При цьому в ухвалі суду зазначаються, зокрема, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

За змістом п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, у межах від 20 до 80 розмірів мінімальної заробітної плати.

З огляду на викладене, з урахуванням майнового стану ОСОБА_4 , який є безробітним та не має постійного доходу, суд вважає можливим при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави на рівні 60 розмірів мінімальної заробітної плати з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 183, 194, 314, 315, 369, 371, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесяти) днів до 26 січня 2015 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, у розмірі 73080 (сімдесяти трьох тисяч вісімдесяти) гривень.

Роз`яснити обвинуваченому, що він звільняється з-під варти після внесення розміру застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки строком на 2 (два) місяці:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з особою на прізвисько « ОСОБА_7 », відносно якої виділено кримінальне провадження №0000777.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора чи суду, не повідомив про поважність причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 від 07 серпня 2014року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі Татарбунарського районного суду Одеської області на 13 годину 30 хвилин 04 грудня 2015 року.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за кримінальним провадженням.

Суддя: