Справа №127/3698/15-к
Провадження №1-кп/127/562/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Вінниці угоду про примирення в кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

12.09.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- у вчиненні злочину передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0007490 від 15.10.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні сторона захисту надала суду угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілою від 15.09.2015 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просили затвердити угоду про примирення обвинуваченого з потерпілою, оскільки вона повністю відповідає вимогам КПК.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечувала щодо затвердження укладеної з обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про примирення вказавши, що обвинувачений відшкодував завдану їй шкоду та угода нею укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що угода між обвинуваченим та потерпілим не відповідає вимогам КК України, зокрема щодо визначеного в угоді покарання, а тому просив відмовити в її затвердженні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, наявні в суду матеріали кримінального провадження, дослідивши зміст угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 суд дійшов висновку про неможливість затвердження угоди про примирення з наступних підстав.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а саме в тому, що він, маючи незняту та непогашену судимість за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, повторно 08.10.2014 року, приблизно о 23:00 годині перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , маючи на меті заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, умисно, з корисливих спонукань, використовуючи завчасно налагоджені довірливі відносини, звернувся до ОСОБА_6 , яка винаймала кімнату в його квартирі, з проханням надати йому на декілька годин належний їй планшет марки Sumsung GT-P 5100 Galaxy TAB 2 16G410 для свого особистого використання, при цьому не маючи на меті його повертати. ОСОБА_6 , будучи введеною в оману та впевненою у добросовісності намірів ОСОБА_4 , передала йому планшет марки Sumsung GT-P 5100 Galaxy TAB 2 16G410 в корпусі білого кольору, вартістю згідно товарознавчої експертизи 2400 (дві тисячі чотириста) гривень. 09.10.2014 року, близько 00:00 години ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ч.3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Суд зазначає на неможливість прийняття угоди про примирення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.7 ст.473 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Так, статтею 471 КПК України, передбачено, що в угоді про примирення, зокрема, зазначається покарання, яке узгоджується сторонами в угоді, яке повинно відповідати межам, передбаченим у санкції статті особливої частини КК України, за наявності підстав сторони можуть погодити покарання із звільненням від його відбування з випробуванням.

Суд, дослідивши зміст та умови угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , приходить до висновку, що вони не відповідають вимогам ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки умови угоди суперечать вимогам закону, а саме визначена угодою про примирення міра покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст. 190 КК України у виді 2 років обмеження волі, з приєднанням на підставі ч.1 ч.4 ст. 71 КК України невідбутої частини покарання у виді 6 місяців обмеження волі за попереднім вироком, з визначенням остаточного покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 4 ч.1 ст. 76 КК України, не відповідає вимогам закону, особі обвинуваченого та ступеню суспільної небезпеки скоєного, що на переконання суду явно не відповідає інтересам суспільства.

Суд дійшов такого переконання, оскільки ОСОБА_4 12.09.2014 року був засуджений Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки із застосуванням ст. 76 КК України, при цьому протягом іспитового строку, а саме: 08.10.2014 року вчинив новий злочин, тому покарання ОСОБА_4 за новий злочин необхідно призначати з врахуванням ст. ст. 71, 72 КК України.

При цьому, суд враховуючи роз`яснення абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки; виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК; у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим, приходить до переконання про неможливість затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 , а тому вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про примирення.

Керуючись ст. ст. 471, 474 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
У затвердженні угоди про примирення, укладеної 15 вересня 2015 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 190 КК України - відмовити.
Продовжити судовий розгляд в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 190 КК України.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію ухвали в суді.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: