Справа № 381/1194/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/910/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 12.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 серпня 2015 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2015 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , українку, раніше не судиму, громадянку України,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання, з застосуванням ст.. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку, 22 січня 2015 року близько 10 годин 30 хвилин, ОСОБА_8 , її цивільний чоловік ОСОБА_9 за місцем власного проживання по АДРЕСА_1 , а також їх знайома ОСОБА_10 , разом вживали алкогольні напої, а потім ОСОБА_8 , відчуваючи після обопільної сварки із побутових мотивів, раптово виниклу до нього неприязнь, імпульсивно реагуючи на його дії, який в образливій формі зі свого боку також почав висловлювати невдоволення та застосовувати до неї насильство, вирішила шляхом фізичного впливу заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_9 у вигляді нанесення йому саме таких первинних тілесних ушкоджень, які в момент заподіяння спричинять останньому загрозливі для життя явища, за винятком смерті.

Продовжуючи свої злочинні насильницькі дії, усвідомлюючи при цьому їх суспільно небезпечний характер, але не передбачаючи можливість настання найтяжчого похідного наслідку, хоча повинна була і могла його передбачити, ОСОБА_8 нанесла в бік ОСОБА_9 , одним одностороннє гострим предметом типу клинка ножа, що мав обух і лезо, який тримала у руці, один удар в область грудної клітки. За таких обставин ОСОБА_8 завдала потерпілому подряпини і точкові садна на правій кисті, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень, а також одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з ушкодженням серцевої сумки і початкової частини висхідного відділу дуги аорти, з розвитком гострої крововтрати, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, яке перебуває у прямому зв`язку з причиною його смерті.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині призначеного покарання, не оспорюючи кваліфікацію прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначити їй покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд призначаючи покарання ОСОБА_8 , безпідставно застосував ст. 69 КК України і призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість і не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. На думку прокурора, судом не враховано, що ОСОБА_8 вчинила тяжкий злочин, намагалась уникнути кримінальної відповідальності, шляхом введення суду в оману. Характеризуючі дані про особу, зазначені судом першої інстанції, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення. Крім того, поза увагою суду залишилися характеризуючі обвинувачену дані за місцем її проживання та роботи, які є різними та свідчать про неоднозначність особи обвинуваченої, а також районний суд не звернув увагу на характер та кількість тілесних ушкоджень, заподіяних обвинуваченою потерпілому, зокрема те, що для заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого достатньо було лише одного удару. Також, прокурор зазначає, що судом при призначені покарання формально було враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив по справі постановити новий вирок, пояснення ОСОБА_8 та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, та надавши останнє слово обвинуваченій колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що ж стосується призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання та обставин, які враховуються при його призначенні то, колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ст. 404 КПК України приходить до наступних висновків.

Як зазначено у вироку, всупереч твердженню в апеляції прокурора, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання врахував вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обтяжуючою її вину обставиною, та обставини, що зменшують такий ступень, а саме характер завданих загиблому травм ( лише одна рана, яка є не глибокою), а також врахував дані про особу винної, яка до кримінальної відповідальності притягається вперше, самостійно утримує двох малолітніх дітей ( один з яких страждає на захворювання серця) та матір пенсійного віку, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують її допомоги та опіки, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а за місцем роботи виключно позитивно, займається суспільно корисною працею, вкрай негативно оцінила вчинені нею злочинні дії і заявила про свою готовність нести призначене судом покарання.

Крім того, судом першої інстанції, про що прямо зазначено у вироку, визнані судом та враховані і обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме щире каяття, провокуюча поведінка самого потерпілого, факт застосування ним фізичного насильства, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої з боку потерпілого.

Твердження прокурора про відсутність каяття та бажання виправитися у засудженої не ґрунтується на матеріалах справи, зокрема, протягом всього досудового слідства та в суді, в тому числі у виступах в судових дебатах і останньому слові ОСОБА_8 висловлювала щире каяття, просила вибачення за вчинення злочину, с самого початку досудового розслідування давала пояснення по обставинам того, що сталося зазначаючи, що саме в результаті її дій наступила смерть потерпілого. Визнала обвинувачена свою вину та щиро покаялась і в суді апеляційної інстанції. Первинні покази потерпілої щодо пояснення своїх дій , наявності в її діях умислу та його направленості, за умови, що до неї дійсно було застосовано насильство, на думку колегії суддів жодним чином не можуть свідчити про відсутність щирого каяття.

З врахуванням перелічених пом`якшуючих покарання обставини суд прийшов до висновку, що у своїй сукупності вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, і беручи до уваги ці обставини та враховуючи наведені дані про особу винної, суд першої інстанції як виняток застосував до ОСОБА_8 ст. 69 КК України і призначив їй покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, та зазначив, що на його думку, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, зокрема відомості, які позитивно характеризують особу засудженої та конкретні обставини досліджуваної події, які безперечно вказують на певну віктимність поведінки потерпілого, попри деяку поверховість обґрунтування судом рішення в частині застосування ст. 69 КК України та призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, судова колегія з урахуванням наведених вище даних визнає вказане покарання таким, що не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості, а тому залишає апеляцію прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Головуючий

Судді