УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2015 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника управління прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 щодо не внесення відомостей до ЄРДР,-

В С Т А Н О В И В :

До суду 25.11.2015 року надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника управління прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування доводів скарги скаржник посилається на те, що 19.10.2015 р. ним було подано до прокуратури Вінницької області повідомлення про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, яке вчинено слідчим Калинівського РВ УМВС України ОСОБА_6 відносно підзахисного ОСОБА_7 так і відносно Держави, з вимогою внести відповідні відомості в ЄРДР та провести перевірку викладених фактів, розслідування та притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.
У повідомленні про вчинення злочину скаржник зазначив достатні дані щодо часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, які були підтверджені наданими доказами, зокрема те, що слідчим Калинівського РВ УМВС України ОСОБА_6 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000467 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст.307 КК України.
Під час надання правової допомоги по вищевказаному провадженню обвинуваченому ОСОБА_7 скаржником було виявлено процесуальні зловживання слідчого ОСОБА_6 , який був призначений відповідальною особою за проведення контрольної закупки в ОСОБА_7 . Відповідно до доручення від 28.05.2013 року, підписаного слідчим ОСОБА_6 було прийнято рішення отримати кошти в розмірі 400 грн. зі спеціального фонду УМВС України для проведення оперативної закупки. Відповідно до постанови Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області від 10.06.2013 р. вилучені грошові кошти були визнані речовими доказами та за рішенням ОСОБА_6 були надані матері обвинуваченого ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, однак розписку не отримано з помилки слідчого ОСОБА_6 , що він сам підтвердив в судовому засіданні.
Фактично ОСОБА_6 , маючи у своєму розпорядженні отримані грошові кошти в сумі 400 грн. та користуючись своїм службовим становищем, власним розпорядчим актом з прямим умислом віддав державні кошти матері підозрюваного по справі, рештою отриманих коштів імовірно розпорядився на власний розсуд, адже з 400 отриманих гривень державі нічого повернуто не було, крім того затримання проводилось безпосередньо після проведения оперативної закупівлі, проте в затриманого кошти в виділеній на закупівлю суми виявлені не були.
Таким чином скаржник вважає, що дії слідчого ОСОБА_8 , які призвели до втрати державних коштів, слід кваліфікувати за ч.2 ст.191 КК України, а саме привласнення та розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Крім того, слідчим ОСОБА_6 06.06.13 р. було вилучено в ОСОБА_7 мобільний телефон, який визнано речовим доказом та який відповідно до ст.100 КПК України мав зберігатись у слідчого та останній несе повно відповідальність за його збереження.
Крім того, на момент завершення судового слідства стороною обвинувачення не було надано телефон як речовий доказ для огляду та не було надано пояснень де знаходиться вилучений телефон на даний момент. Посилання слідчого на те, що телефон було повернуто матері обвинуваченого відповідно до розписки наявної в матеріалах справи є безпідставними, оскільки в матеріалах цієї ж кримінальної справи міститься заява матері про повернення мобільного телефону. Також сам слідчий в судовому засіданні не зміг пояснити, де на момент розгляду справи та дослідження речових доказів знаходився речовий доказ - мобільний телефон.
Таким чином вважає, що дії слідчого ОСОБА_6 , які призвели до втрати мобільного телефону обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст.191 КК України, а саме привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
16.11.2015 р.скаржником отримано відповідь з прокуратури Вінницької області за підписом ОСОБА_9 , який повідомив про відмову у внесенні відомостей про злочин вчинений відносно ОСОБА_7 та Держави в ЄРДР.
Відмова прокуратури Вінницької області від 03.11.15 року не аргументована та безпідставна, натомість містить посилання на ст. ст. 364, 365, 367 КК України про те, що вказані злочини є злочинами з матеріальним складом, а тому підстав для внесення відомостей в ЄРДР немає, хоча скаржникя взагалі не посилався на вчинення злочинів, передбачених вищевказаними статтями кримінального кодексу України.
Скаржник вважає дану відповідь про відмову у порушенні кримінального провадження незаконною і такою, що не відповідає вимогам КПК України, відповідь прокуратури Вінницької області є формальною та суперечливою, оскільки по заяві скаржника жодних дій не було проведено.

Крім того, вищевказані дії слідчий може проводити лише після внесення відомостей по заяві скаржника до Єдиного реєстру досудових розслідувань. А враховуючи те, що до внесення відомостей до Єдиного реєстру розслідувань здійснення досудового розслідування не допускається, можна дійти до обґрунтованого висновку щодо того, що жодного розгляду заяви скаржника суб`єктом оскарження вчинено не було.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив суд її задоволити, посилаючись на доводи, викладені в скарзі.

Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти скарги, суду пояснив, що скаржник невірно визначив суб`єкт оскарження. Так, дана скарга подана на дії прокурора ОСОБА_10 , однак останній не працює на протязі чотирьох останніх місяців. Відповіді скаржнику надавав прокурор Вінницької області ОСОБА_11 . Прокуратурою були розглянуті неодноразові звернення в інтересах ОСОБА_7 від 19.10.2015 та 18.10.2015 року, останнє з яких надійшло з Генеральної прокуратури України щодо можливого вчинення слідчим Калинівського РВ УМВС України ОСОБА_6 неправомірних на думку скаржника дій та були надані обгрунтовані відповіді. В ході розгляду звернення було встановлено, що слідчому Калинівського РВ УМВС України ОСОБА_6 в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000467 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст.307 КК України було доручено провести оперативну закупівлю та відповідно до постанови Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області від 10.06.2013 р. вилучені грошові кошти були визнані речовими доказами та за рішенням ОСОБА_6 були надані матері обвинуваченого ОСОБА_7 на відповідальне зберігання. Однак, оскільки ОСОБА_6 відповідальний за реалізацію оперативної закупівлі, тому дії слідчого не підпадають під ознаки диспозиції ч. 2 ст.191 КК України. Можливо, в діях слідчого вбачається недбале ставлення до виконання службовою особою своїх обов`язків, що передбачено ст.367 КК україни, однак обов`язковою умовою даного злочину має бути наслідком - завдана шкода у розмірі не меншому ніж 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі викладеного, вважає, що вимога ОСОБА_3 про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей безпідставна, просить по суті заявлених вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, суд находить, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, однак вказана заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Судом встановлено, що скаржник звернувся 19.10.2015 року до прокуратури Вінницької області з заявою про кримінальне правопорушення, яке вчинено слідчим Калинівського РВ УМВС України ОСОБА_6 відносно підзахисного ОСОБА_7 так і відносно Держави.

З досліджених матеріалів скарги вбачається, що начальником управління прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 зроблено вірний висновок щодо відсутності підстав для внесення відомостей до ЄРДР зазначеної заяви ОСОБА_3 , оскільки в даній заяві не наведено формальних ознак кримінального правопорушення, яке скаржник вважає вчиненим. При цьому останнім в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення, як на його думку, кримінального правопорушення.

Крім того з матеріалів справи, зокрема з відповіді прокуратури Вінницької області від 03.11.2015 року за № 06/11304-14 вбачається, що прокуратурою Калинівського району разом із обвинувальним актом згаданий мобільний телефон 25.07.2013 року направлено до Калинівського районного суду, де на даний час зберігається, тому доводи скаржника, щодо привласнення мобільного телефону слідчим ОСОБА_6 безпідставні (а.с.4-5).
З матеріалів доданих до скарги судом можливо вбачається вчинення слідчим Калинівського РВ УМВС України ОСОБА_6 під час досудового розслідування службової діяльності в ході проведення нагляду досудового розслідування кримінального провадження № 0000046 дій, які призвели до втрати речових доказів та тягнуть за собою службове розслідування та дисциплінарну відповідальність, що не позбавляє права скаржника на звернення з питаннями, які він порушує до відповідного органу.

На підставі вищевикладеного, суд находить, що вимоги ОСОБА_3 про визнання бездіяльності начальника управління прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладених у заяві скаржника від 19.10.2015 року безпідставні, необгрунтовані та не підлягають задоволенню.

Таким чином, невнесення відомостей до ЄРДР із заяв, які за своєю суттю не є заявами про кримінальне правопорушення, не є бездіяльністю слідчого чи прокурора в розумінні положень п.1 ч.1 ст. 303 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 214, 306, 307, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника управління прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 щодо не внесення відомостей до ЄРДР відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: