Справа № 131/701/15-к
Провадження №11-кп/772/885/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого- судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 27.07.2015 року , яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м.Владивосток Приморського краю Російської Федерації,
проживаючого в
АДРЕСА_1 ,
росіянина, громадянина України,
раніше судимого
28 листопада 2003 року Іллінецьким районним судом Вінницької області по ст.185 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

18 березня 2005 року Іллінецьким районним судом Вінницької області по ст.ст.185 ч.3, 185 ч.2, 309 ч. 309 ч.2, 315 ч.2, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі,
20 травня 2013 року Іллінецьким районним судом Вінницької області по ст.263 КК України до 120 годин громадських робіт,
31 березня 2015 року Іллінецьким районним судом Вінницької області по ст.309 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України призначене ОСОБА_9 покарання поглинуто більш суворим невідбутим ним покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3-х років позбавлення волі і визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на засудженого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирішено долю речових доказів- велосипед «Ardis» повернуто потерпілій ОСОБА_10 .

Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 23 лютого 2015 року, біля 19 год. в м.Іллінці Іллінецького району Вінницької області, з метою вчинення крадіжки чужого майна, шляхом вільного доступу із хірургічного відділення Іллінецької центральної районної лікарні таємно викрав належний ОСОБА_10 велосипед «Ardis» вартістю 400 грн.
У своїй апеляційній скарзі перший заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України виконувати самостійно.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 за попереднім вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджено даний вироком, вчинене ним 23.02.2015 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року за ч. 2 ст. 309 КК України. А тому відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально,застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, будучи судом в належний спосіб повідомленою про день, час та місце слухання кримінального провадження .

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ,обвинуваченого ОСОБА_7 ,який заперечував проти апеляційної скарги прокурора , просив не позбавляти його волі , перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення.

До такого висновку суд прийшов з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,за зазначених у вироку обставин ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється .

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари , виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст. 372 КПК України).

Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах,установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В ст. 75 КК України зазначено: « Звільнення від відбування покарання з випробуванням» зазначено: 1. Якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 2. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеногосудом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки 3. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років .

В ч. 4 ст. 70 КК України зазначено, що за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення вироку у першій справі.У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за першим вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Cудом першої інстанції фактично прийнято до уваги та враховано, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин середньої тяжкості,особу засудженого, який є особою раніше судимою, за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, проте дане покарання не відбув, в результаті чого вирок суду від 31.03.2015 року залишився не виконаним.

Відповідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Крім того, судом невірно було застосовано вимоги ч. 4 ст.70 КК України,а саме поглинення призначеного цим вироком покарання вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 31.03.2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
У постанові Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» чітко зазначено -«коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно».

Ухвалюючи рішення ,апеляційний суд враховує і ту обставину ,що кримінальне правопорушення за яке притягується ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, вчинено фактично до вироку Іллінецького районного суду від 31 березня 2015 року. Апеляційний суд враховує і ту обставину ,що потерпіла ОСОБА_10 просить суд суворо не карати обвинуваченого. Крім того,апеляційний суд враховує і незначну вартість викраденого велосипеда - 400 гривень.
Відповідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання,яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, через його суворість, тому відносно нього слід обрати такий вид покарання як позбавлення волі на певний строк з застосуванням ст. 75 КК України.,і яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів,і буде справедливим та законним за вказаних обставин без ізоляції його від суспільства .За вказаних обставин , апеляційний суд вважає ,що застосування ст..75 КК України відносно ОСОБА_7 за вказане кримінальне правопорушення ,з подальшим застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України буде відповідати загальним засадам призначення покарань і буде законним та справедливим.

На переконання Апеляційного суду - апеляційна скарга прокурора підлягала б до повного задоволення з підстав та вимог постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» за умови призначення ОСОБА_9 за вчинене кримінального правопорушення реальної міри покарання .На думку апеляційного суду ,як вже зазначалось, до ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення можливо застосувати положення ст..75 КК України, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

На суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ,на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.

Статтею 409 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку,що в даному випадку наявні всі юридично-правові та процесуальні підстави для зміни вироку місцевого суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, суд

у х в а л и в :
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 27.07.2015 року - змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2(двох) років позбавлення волі.

На підставі ст..75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням , встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п.п.2,3,4 ст.76 КК України покласти на засудженого обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; роботи ;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В решті вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 27.07.2015 року - залишити без змін .

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим протягом того ж часу з моменту отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом вірно.