Справа № 534/212/15-к
№ 1-кс/534/19/15
У Х В А Л А
06 лютого 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого слідчого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
підозрюваногоОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Диканька Полтавської області, громадянина України, із середньо освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 15.06.2010 року за ч.1 ст.190 КК України до 240 громадських робіт; - за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 10.11.2010 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців 27 днів. Звільнений 04.05.2012 року по відбуттю строку покарання; - за вироком Київського районного суду міста Полтави від 06.06.2013 року за ч.2 ст.125 КК України до обмеження волі строком на 1 рік і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; - за вироком Київського районного суду міста Полтави від 16.12.2013 року за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.390 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Комсомольського міського суду Полтавської області звернувся слідчий СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 з клопотанням, погодженим з прокурором, в якому прохає застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивована запобіганням спробам підозрюваного вчиняти інші кримінальні правопорушення та з метою забезпечення виконання ним процесуальних рішень.

Згідно із клопотанням ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину проти правосуддя середньої тяжкості.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_6 інкриміновано, що останній, відбуваючи в Комсомольському виправному центрі №136 покарання у виді обмеження волі, 09 грудня 2014 року отримав дозвіл на короткочасний виїзд за межі виправного центру для проходження лікування у Полтавському обласному кардіологічному диспансері. Однак, маючи умисел на ухилення від відбування покарання, 25 січня 2015 року, по закінченню строку дії дозволу, засуджений ОСОБА_6 до Комсомольського виправного центру №136 не повернувся.

Дії ОСОБА_6 за вказаним епізодами злочинної діяльності кваліфіковано за ч.2 ст.390 КК України, як умисне неповернення до місця відбування покарання особи, засудженої до обмеження волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2015 року.

Копія клопотання та доданих до нього матеріалів вручена підозрюваному ОСОБА_6 о 13 год. 30 хв. 05 лютого 2015 року з дотриманням вимог ч.2 ст.184 КПК України.

В судовому засіданні прокурор, підтримуючи клопотання слідчого та наголошуючи про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наполягав на обранні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував та пояснив, що під час відбування покарання у Комсомольському виправному центрі №136 він отримав дозвіл на короткочасний виїзд за межі виправного центру для лікування у Полтавському обласному кардіологічному центрі. Під час лікування у нього погіршився стан психічного здоров`я і тому у стані запаморочення свідомості він залишив місце проходження лікування та поїхав до іншого міста. Прийшовши до тями, ОСОБА_6 зателефонував представнику адміністрації виправного центру та повідомив про своє місце знаходження, після чого його було затримано. Під час повідомлення про підозру, слідчий відмовив ОСОБА_6 в допиті в якості підозрюваного, тому він не зміг повідомити про обставини вчинення злочину .

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на необґрунтованість клопотання слідчого.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, суд вважає подання не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно із ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурор, крім наявних підстав, передбачених ст.177 КПК, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про вчинення іншого злочину.

Судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 відбуває покарання у виді 2 років обмеження, призначеного за вироком Київського районного суду м.Полтави від 16 грудня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2014 року. 04 вересня 2014 року він прибув до Комсомольського ВЦ №136, кінець строку покарання 09 серпня 2016 року (а.с.20).

Наказом начальника ВЦ №136 від 09 грудня 2014 року засудженому ОСОБА_6 надано на дозвіл на короткочасний виїзд за межі Комсомольського ВЦ №136 до 25 січня 2015 року включно (а.с.24).

Згідно спецповідомлення Комсомольського виправного центру №136 засуджений ОСОБА_6 станом на 18 годину 00 хвилин 20 січня 2015 року для відмітки не з`явився (а.с.7).

Засудженого ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України 04 лютого 2015 року, що підтверджується відповідним протоколом.

Із змісту клопотання вбачається, що в якості підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу в виді тримання під вартою слідчим зазначено необхідність запобіганням спробам підозрюваної вчиняти інші кримінальні правопорушення та з метою забезпечити виконання ним процесуальних рішень. Однак, в судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання з тих підстав, що перебуваючи у виправному центрі ОСОБА_6 зможе знову отримати у начальника установи дозвіл на короткочасний виїзд за межі виправного центру і вчасно до нього не повернутися.

Згадані доводи прокурора є припущеннями і будь-якими доказами не підтверджуються, тому не заслуговують на увагу.

Суд вважає хибними твердження ОСОБА_3 про те, що засуджені, які відбувають покарання у Комсомольському ВЦ №136 можуть вільно залишати місце обмеження волі у своїх справах і тому є підстави вважати, що ОСОБА_8 буде ухилятися від слідства, самовільно залишивши виправний центр. Згідно вимог, визначених главою 13 Кримінально-виконавчого кодексу України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом МЮУ від 29.12.2014 року №2186/5, засуджені до обмеження волі зобов`язані постійно знаходитися в межах виправного центру під наглядом, залишати його межі лише за спеціальним дозволом (ч.4 ст.59 КВК). Межі виправного центру визначені у виді п`ятикілометрової зони від установи, границя якої встановлена рішенням Комсомольської міської ради.

Таким чином, засуджені не мають можливості залишати місце відбування покарання без дозволу адміністрації установи та супроводу її представника.

Оцінивши всі обставини справи у їх сукупності, враховуючи данні, що характеризують особу підозрюваного, суд вважає, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом продовження відбування ним покарання в місцях обмеження волі, у тому числі поміщенням його до дисциплінарного ізолятора.

Під час судового розгляду справи прокурором не було доведено, що крім наявних підстав, передбачених ст.177 КПК, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню або йому було повідомлено про вчинення іншого злочину, як цього вимагає п.2 ч.2 ст.183 КПК України.

У будь-якому разі органами досудового розслідування ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.390 КК України, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі строком на 2 роки.

За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання слідчому відмовити та зобов`язати етапувати засудженого ОСОБА_6 до місця відбування покарання у виді обмеження волі.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що підозрюваному ОСОБА_6 інкриміновано неповернення до місця відбування покарання особи, засудженої до обмеження волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідний дозвіл закінчився 25 січня 2015 року, але відомості про згадане кримінальне правопорушення (а саме про неповернення до місця відбування покарання), було зареєстровано в реєстрі досудових розслідувань ще 21 січня 2015 року, тобто за чотири дні до вчинення інкримінованого злочину (а.с.4).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178,183,194 КПК України,суд,-

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу в виді тримання під вартою відмовити повністю.

Зобов`язати начальника Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області невідкладно забезпечити етапування ОСОБА_6 до Комсомольського виправного центру №136 для продовження відбування покарання у виді обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) діб з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1