Справа № 183/5105/15
№ 1-кп/183/644/15
В И Р О К
іменем України
28 вересня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини А1126польова пошта НОМЕР_1 , не одруженого, що має на утриманні малолітню дитину,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:
28 квітня 2014 року наказом № 3 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та призначено на посаду навідника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9,11,12,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

22 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , умисно, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини, після чого захворів та амбулаторно в період з 30.10.2014 року по 14.11.2014 року знаходився на амбулаторному лікуванні в КЗ «ДМБКЛ № 4».

15 листопада 2014 року після закінчення лікування солдат ОСОБА_4 повторно протягом року, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , умисно вчасно не з`явився на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, а 21 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової часини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, в період з 22 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2014 року, а також в період з 15 листопада 2014 року по 21 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та був відсутнім у військовій частині.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно до військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорював. При цьому обвинувачений показав, що дійсно в зазначені періоди вчасно не з`явився на військову службу за станом здоров`я. Після надання йому нетривалої відпустки у жовтня 2014 року він спочатку самостійно лікувався вдома, однак після закінчення відпустки його стан здоров`я різко погіршився, тому він змушений був продовжити лікування самостійно і лише30.10.2014 року звернувся за медичного допомогою. В період з 30.10.2014 року по 14.11.2014 року він лікувався амбулаторно, після цього повинен був повернутися до військової частини, однак за станом свого здоров`я не повернувся. 20.11.2014 року у нього різко піднялася температура, він викликав швидку допомогу, йому було надано невідкладну допомогу, а вже 21.11.2014 року він повернувся до військової частини та заявив про себе. Не дивлячись на вказані обставини, обвинувачений у скоєному кається, розуміє суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідки, а також розуміє, що його дії в даний час носять соціальну небезпеку.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.2 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно до військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений раніше не був судимий, інших характеризуючи даних учасниками судового розгляду суду не надано. ОСОБА_4 скоїв злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставиною, що пом`якшує покарання визнається щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, обвинувачений запевнив суд про те, що він має намір на покращення своїх стосунків з суспільством, що також свідчить про його щире каяття та бажання виправити ситуацію, готовність підлягати кримінальній відповідальності.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу. Такого покарання буде достатньо для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.2 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1