154/3698/15
1-кп/154/405/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000517 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта професійно-тихнічна, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувального акту, з 09.04.2014 року, ОСОБА_5 проходив військову службу за мобілізацією на посаді командира відділення-оператора зенітно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2014 року № 310, з цього дня введено в дію нове умовне найменування зазначеної військової частини - військова частина-польова пошта НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини -польова пошта НОМЕР_2 від 01.12.2014 року № 20, ОСОБА_5 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та направлено для проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до ст.68 Конституції України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, свято і непорушно їх додержуватись, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою.

Всупереч зазначеному, ОСОБА_5 , не отримавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, 06.10.2014 року самовільно залишив військову частину- польова пошта НОМЕР_2 та з 06.10.2014 року по 20.04.2015 року, був відсутній на службі без поважних причин.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

23 листопада 2015 року між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000517 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 с. 407 КК України в повному обсязі.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання відносно ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, про визнання винуватості суд виходив з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що підозрюваний ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 23.11.2015 року про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 350, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 23.11.2015 року між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча /-/ підпис
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1