Дата документу Справа № 331/5218/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1797/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/5218/15-к
Категорія: ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернулась заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , в якій, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, просить вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок суду апелянт просить залишити без змін.
В обґрунтування скарги прокурор послався на те, що, оскільки обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення після проголошення попереднього вироку 18.05.2015 року, суд при призначенні йому остаточного покарання повинен був застосувати положення ст. 71 КК України, а не положення ч. 4 ст. 70 КК України.
Також прокурор вважає, що, не дивлячись на те, що ОСОБА_7 має незняті та непогашені судимості за скоєння не тільки корисливих, а й інших умисних злочинів, суд безпідставно не визнав рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, та будь-яким чином не мотивував своє рішення, тобто, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Крім того, на думку апелянта, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував, що він вчинив злочин середньої тяжкості, ніде не працює, раніше був неодноразово судимий за неоднакові злочини, перебуваючи на волі, вчинив крадіжку через місяць після проголошення попереднього вироку.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 року, призначене остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишений без змін.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 17 липня 2015 року, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2015 року.
Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.
У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий, останній раз 18.05.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі.
Як вказано у вироку суду, ОСОБА_7 , який раніше неодноразово був засуджений за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, відповідних висновків для себе не зробив та, знову вчинив аналогічний злочин за наступних обставин.
Так, 19 червня 2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, будучи впевненим в тому, що його дії ніким не помічені, шляхом вільного доступу, знаходячись у сквері "Піонерів" по вулиці Анголенка в місті Запоріжжі, таємно викрав велосипед "Апачі", який належить потерпілому ОСОБА_10 , що знаходився у вищевказаному сквері.
Після чого, ОСОБА_7 , почав переміщувати вказаний вище велосипед в сторону вулиці Анголенка в м. Запоріжжі, де збув викрадений ним велосипед невстановленій особі на ЦР "Анголенко".
В результаті своїх злочинних дій, ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 1 500 гривень.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу прокурора, обвинуваченого, захисника, які заперечували проти скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, вирок скасуванню з постановленням нового вироку за наступних підстав.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.
Проте вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд недостатньо врахував, що він раніше неодноразово судимий, останній раз 18.05.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України, судимості не зняті та не погашені, злочин за який його засуджено, вчинив через місяць після проголошення останнього вироку, що свідчить про те, що він схильний до вчинення корисливих злочинів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особі та є несправедливим через його м`якість.
Крім того, суд необґрунтовано, в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, тобто призначив покарання за сукупністю злочинів.
Проте, згідно з вироком суду та матеріалами провадження, ОСОБА_7 злочин, за який його засуджено, вчинив 19 червня 2015 року, тобто після постановлення вироку від 18 травня 2015 року та набрання ним законної сили, у зв`язку з чим, покарання йому слід було призначати за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст. 71 КК України.
Відповідно ж до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
За таких обставин колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок.
При призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, а також дані про його особу, що він раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені, злочин за який його засуджено, вчинив через місяць після проголошення останнього вироку, позитивно характеризується за місцем проживання, та вважає необхідним призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
Оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин після постановлення вироку від 18 травня 2015 року, до призначеного покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України слід частково приєднати невідбуту частину покарання за цим вироком.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому - рецидив злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно з обвинувальним актом ані слідчий, який його складав, ані прокурор, який його затвердив, не встановили обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 .
У решті вирок слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів
засудила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4