"09" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
інспектора ОСОБА_4 ,
засудженої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення її для відбування покарання призначеного вироком, -
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2013 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та із застосуванням ст. 79 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України.

До суду надійшло клопотання інспектора ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначається, що в період іспитового строку випробування засуджена за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року була позбавлена батьківських прав, а тому звільнення останньої від призначеного покарання з випробуванням підлягає скасуванню.

У судовому засіданні інспектор Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві при вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні при вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду.

Засуджена у судовому засіданні пояснила, що дійсно особисто подавала заяву про позбавлення її батьківських прав, оскільки не мала фінансової можливості утримамувати трьох своїх неповнолітніх дітей. На цей час опікунсово над дітьми оформлено на її матір. Вона мешкає разом з мамою , працює не офіційно та вони разом утримують її дітей. Вона всіляко допомагає матирі, жодного разу не ухилялася від виховання дітей.

Суд, вивчивши наявні матеріали, заслухавши думки учасників процесу, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів контрольної справи/провадження, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2013 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та із застосуванням ст. 79 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України.

Частиною 1 статті 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають … після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) … органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

При цьому, виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Аналогічні правові положення містяться у п.п. 1.2 п. 1 Розділу І Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань від 19.12.2003 року № 270/1560 (далі Інструкція).

У даному випадку ВКВІ при подані даного клопотання до суду 12.08.2015 року вказані положення законодавства дотримано.

Однак, з матеріалів контрольної (особової) справи № 02/2014 випливає, що вона містить вимогу про судимість відносно засудженої, яка датована 15.04.2015 року, що є неприйнятним, оскільки з цього часу минуло понад 5 місяців.

Поряд з цим, вимога по картотеці адмінзатриманих також датована, ще 05.10.2014 року, тобто матеріали справи з даного питання не містять відомостей за 11 місяців, що є недопустимим.

Суд же, враховуючи положення ст. 62 Конституції України та відсутність вказаних відомостей даних про судимість та адмінзатримання за понад 5 місяців та понад 11 місяців відповідно, позбавлений змоги прийти до однозначного висновку, який би не ґрунтувався на припущеннях.

Щодо посилань у клопотанні на те, що засуджена не виконала покладений на неї обов`язок передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки 02.04.2014 року не з`явилася на реєстраціє, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 78 КК України регламентовано, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналогічні правові вимоги містяться і у ч. 2 ст. 166 КВК України.

При цьому, ч. 3 ст. 166 КВК України імперативно визначає, що невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак, таких обставин у судовому засіданні встановлено не було, оскільки одноразова неявку засудженої на реєстрацію не свідчить про те, що вона сталися з не поважних причин, враховуючи пояснення засудженої, які містяться в матерілах особової справи.

За таких обставин, суд вважає що матеріали контрольної справи містять сумнівні відомості, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), інспектор, який подав до суду це клопотання поклався на розсуд суду, що свідчить про те, що останній сам не впевнений у тому чи відповідає воно діючим нормам КПК України, КК України та КВК України, аналогічну позицію зайняла і прокурор, а тому дане клопотання, на цей час, не підлягає задоволенню з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, ст. 79 КК України суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення її для відбування покарання призначеного вироком, - відмовити.

Матеріали контрольної (особової) справи № 02/2014 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - повернути до Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 09 год. 05 хв. 14.09.2015 року.

С у д д я : ОСОБА_1