Справа №487/25/15-к 16.10.2015 16.10.2015 20.10.2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000022, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, директора ДП «Маліцький Агро», не судимий, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- за ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

- за ч. 3 ст. 369-2 КК України,

Провадження № 11-кп/784/538/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7

Категорія: ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1

за участі:

прокурора: ОСОБА_8

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Заводського райсуду м.Миколаєва скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтованого звільнення обвинувачених від призначеного покарання. Просив призначити їм покарання без застосування ст. 75 КК України.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 368 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки; за ч. 3 ст. 369-2 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 369-2 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України. Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор послався на те, що призначаючи обвинуваченим покарання, судом не в достатній мірі враховано вчинення ними умисних тяжких корисливих злочинів, не визнання своєї вини, відсутність пом`якшуючих обставин та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, особи обвинувачених. Так, вказав, що не дивлячись на існування тільки одного джерела доходу заробітної плати, за місцем проживання ОСОБА_5 виявлені значні суми грошових коштів, в його власності та на утриманні перебуває велика кількість нерухомого майна. Вважає, що перебування на його утриманні матері ОСОБА_11 , 1938 р.н. та необхідність постійного догляду останньої, безпідставно було враховано судом. Стверджує, що в результаті здійснення оперативно-технічного заходу у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж здобуто інформацію про систематичність вимагання та одержання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання шляхом використання комунального майна, яке перебувало на балансі очолюваного ними підприємства, що, на думку апелянта, свідчить про неможливість виправлення обвинувачених без реального відбування покарання. І, оскільки вважає застосування до обвинувачених ст. 75 КК України безпідставним, то стверджує, що це потягло за собою необґрунтоване незастосування судом до обвинувачених обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Виклад позиції інших учасників судового провадження
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_9 просив вирок суду залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення. Посилається на те, що більшість майна та коштів, на які посилається прокурор, обвинувачений одержав у власність після смерті дружини ОСОБА_12 , яка за життя була приватним підприємцем та володіла значними коштами та майном; та його співмешканки ОСОБА_13 .. Вважає необґрунтованими доводи прокурора про систематичність неправомірних дій обвинувачених, і некоректними його посилання на наявність сумнівів щодо реальності хвороби матері ОСОБА_5 ОСОБА_11 ..

Обставини, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що з 09.11.2012р. ОСОБА_5 займав посаду керівника (директора) Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Капітальне будівництво м. Миколаєва» (далі КП ММР «Капітальне будівництво м. Миколаєва») на підставі розпорядження Миколаївського міського голови № 199 рк. Згідно контракту, укладеного на період з 15.11.2012р. по 01.01.2015р., ОСОБА_5 , як директор КП ММР «Капітальне будівництво м. Миколаєва» серед іншого був наділений правом: діяти від імені підприємства, представляти його на всіх підприємствах, в установах та організаціях; видавати доручення; відкривати рахунки в установах банку; користуватися правом розпорядження коштами підприємства; накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства; в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства, а отже виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. Відповідно до примітки № 1 ст. 364 КК України та п.п «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», в період дії контракту ОСОБА_5 мав статус службової особи та являвся суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

02.01.2013р. на підставі розпорядження начальника Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради № 342 від 06.12.2014р. та відповідно до акту прийому-передачі, на баланс КП ММР «Капітальне будівництво м. Миколаєва» на праві господарського віддання передано комунальне майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва «Поліклініка на 1100 відвідувань з блоком відновлювального лікування», розташований на земельній ділянці площею 10291 кв.м. по АДРЕСА_4 , до складу якого входили нежитлові приміщення у вигляді 5-ти гаражів та 2-х боксів. Таким чином, ОСОБА_5 , в силу займаної посади, відповідно до вимог «Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва», затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 10/15 від 28.10.2011р., мав право приймати рішення щодо узгодження можливості передачі в оренду зазначеного майна.

В грудні 2013 року, точної дати в ході судового розгляду встановити не виявилося можливим, до ОСОБА_5 , як керівника КП ММР «Капітальне будівництво м.Миколаєва» з метою укладення договору оренди комунального майна - нежитлових приміщень (5-ти гаражів та 2-х боксів) по АДРЕСА_4 звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_14 ..

При цьому, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що відповідно до п. 5 «Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва», ОСОБА_14 при зверненні до Єдиного дозвільного центру для укладення договору оренди зазначеного комунального майна необхідно надати узгодження балансоутримувача, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, вирішив, зловживаючи своїм службовим становищем, створити умови, за яких останній, з метою уникнення відмови в отриманні зазначеного узгодження, буде вимушений передати йому за прийняття відповідного рішення неправомірну вигоду, яку ОСОБА_5 визначив для себе в сумі 5 000 грн.. Внаслідок визначеного для себе злочинного плану, ОСОБА_5 впродовж грудня 2013 року - травня 2014 року ігнорував розгляд по суті неодноразових звернень ОСОБА_14 з приводу оренди, відкладаючи його на майбутнє, розраховуючи такими діями змусити ОСОБА_14 , зацікавленого в позитивному вирішенні свого питання, прийняти рішення про передачу неправомірної вигоди.

Крім того, будучи обізнаним про те, що ОСОБА_14 має бажання розмістити в орендованих в майбутньому приміщеннях станцію техобслуговування, та враховуючи необхідність проведення в них ремонтних робіт, бажає укласти виключно договір оренди, ОСОБА_5 протягом травня-липня 2014 року продовжив створювати умови, за яких ОСОБА_14 вимушений буде передати неправомірну вигоду, пропонуючи фактичну передачу в користування гаражів та боксів на підставі договору зберігання майна або договору про спільну діяльність із явно завищеною вартістю оплати.

25.07.2014р. в період часу з 11:50 до 12:10 годин, при черговому зверненні ОСОБА_14 до ОСОБА_5 за місцем його роботи: АДРЕСА_5 , останній, діючи умисно, з метою доведення свого злочинного умислу на одержання неправомірної вигоди до кінця, повідомив в завуальованій формі, під приводом оплати неіснуючого договору надання консультаційних послуг, ОСОБА_14 про необхідність передачі йому за сприяння у вирішенні питання щодо укладання договору оренди неправомірної вигоди в сумі 5 000 грн.. При цьому ОСОБА_14 , побоюючись подальшої тяганини щодо вирішення питання оренди приміщень та не надання ОСОБА_5 відповідного узгодження, однозначно зрозумів, що відмова у передачі ним неправомірної вигоди у визначеній сумі завадить йому у здійсненні запланованої підприємницької діяльності, а тому вимушено погодився на її передачу.

28.07.2014р. близько 09:55 годин в районі адміністративної будівлі КП ММР «Капітальне будівництво м. Миколаєва», що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 7, в салоні а/м «Honda Accord», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_14 неправомірну вигоду в сумі 5000 грн..

06.08.2014р. у зв`язку з одержанням неправомірної вигоди, ОСОБА_5 оформив узгодження № 337/18-06 про погодження передачі ФОП ОСОБА_14 в оренду нежитлових приміщень - 5-ти гаражів та 2-х боксів по АДРЕСА_4 , яке передав в подальшому ОСОБА_14 ..

Крім того ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що укладенню договору оренди комунального майна - нежитлових приміщень (5-ти гаражів та 2-х боксів) по АДРЕСА_4 , відповідно до п. 5.7 та п. 5.8 «Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва», затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 10/15 від 28.10.2011р., передує обовязковий розгляд заяви ФОП ОСОБА_14 про оренду з додатками постійною комісією Миколаївської міської ради з питань управління комунальною власністю міста, якою приймається рішення щодо можливості передачі майна в оренду, вирішив скористатись вказаним фактом з метою отримання протиправної вигоди. Так, ОСОБА_5 , маючи тісні зв`язки з рядом депутатів Миколаївської міської ради VI-го скликання, прийняв для себе рішення створити умови, за яких ОСОБА_14 вимушений буде передати йому неправомірну вигоду за вплив на прийняття депутатами зазначеної комісії рішення про можливість передачі майна в оренду ФОП ОСОБА_14 . Діючи умисно та з корисливих мотивів, ОСОБА_5 роз`яснив ОСОБА_14 порядок передачі комунального майна в оренду та повідомив, що у разі передачі йому неправомірної вигоди, він може здійснити вплив на прийняття депутатами Миколаївської міської ради, які входять до складу зазначеної комісії, позитивного рішення, на що ОСОБА_14 пообіцяв подумати.

Усвідомлюючи характер своїх суспільно-небезпечних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та з метою доведення злочинного умислу до кінця, ОСОБА_5 залучив до вчинення злочину юриста відділу юридичного та організаційно-кадрового забезпечення КП ММР «Капітальне будівництво м. Миколаєва» ОСОБА_6 , якому відвів роль співвиконавця вчинення злочину, на що той, розраховуючи на одержання частини неправомірної вигоди, дав свою добровільну згоду.

Відповідно до узгодженого злочинного плану, впродовж липня-серпня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з метою створення відповідних умов, за яких ОСОБА_14 буде вимушений прийняти рішення про передачу їм неправомірної вигоди, під час спілкування з ним неодноразово повідомляли про неможливість отримати ОСОБА_14 при особистому зверненні в установленому законом порядку згоду постійної комісії Миколаївської міської ради з питань управління комунальною власністю міста на укладення договору оренди нежитлових приміщень (5-ти гаражів та 2-х боксів) по АДРЕСА_4 , посилаючись на складність вказаного питання та неможливість укладення договору оренди з ОСОБА_14 через можливість залучення до процедури конкурсу на право оренди нерухомого майна інших суб`єктів господарювання, наближених до депутатського корпусу Миколаївської міської ради, яким і буде надана перевага в укладенні такого договору.

В той же час, у разі передачі ОСОБА_14 для них особисто неправомірної вигоди, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , використовуючи наявні зв`язки ОСОБА_5 , гарантували здійснити вплив на прийняття депутатами Миколаївської міської ради VI-го скликання ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які входять до складу постійної комісії Миколаївської міської ради з питань управління комунальною власністю міста, та, відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», являються особами уповноваженими на виконання функцій держави, рішення про можливість надати обумовлені нежитлові приміщення в оренду.

Достовірно знаючи про те, що ОСОБА_14 зацікавлений в отриманні приміщень гаражів та боксів на строк не менше 5-ти років, що пов`язано із необхідністю здійснення значних витрат на приведення приміщень у відповідний для їх використання за запланованим призначенням стан, які він зможе компенсувати за рахунок результатів підприємницької діяльності впродовж певного проміжку часу, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однозначно дали зрозуміти, що на такий строк оренди він може розраховувати тільки в тому випадку, якщо депутатською комісією буде прийнято рішення про можливість передачі приміщень в оренду та вони будуть впевнені в його порядності, тим самим створюючи умови, за яких ОСОБА_14 вимушений буде погодитись на висловлену ними пропозицію про передачу неправомірної вигоди.

02.09.2014р. в період часу з 16:45 до 17:20 годин, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою, під час спілкування з ОСОБА_14 в районі розташування адміністративної будівлі КП ММР «Капітальне будівництво м. Миколаєва» по вул. Адмірала Макарова, 7 в місті Миколаєві, повідомили останнього про необхідність передачі їм за здійснення впливу на прийняття депутатами Миколаївської міської ради VI-го скликання ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 рішення про можливість надання нежитлових приміщеннь по АДРЕСА_4 в оренду, неправомірної вигоди в сумі 1 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на той час становило 12 528,75 грн.. Враховуючи той факт, що протягом 15 діб з часу звернення із відповідною заявою до Єдиного дозвільного центру Миколаївської міської ради (07.08.2014р.) письмова відповідь щодо можливості або неможливості надання нежитлових приміщень (5-ти гаражів та 2-х боксів) по АДРЕСА_4 в оренду ОСОБА_14 , в порушення вимог п. 5.9. «Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва», не надійшла, він однозначно зрозумів, що ненадання озвученої йому неправомірної вигоди потягне подальше ігнорування розгляду його звернення, в зв`язку з чим, вимушено погодився на пропозицію ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про що повідомив їх.

04.09.2014р. близько 08:40-08:45 годин, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні адміністративної будівлі КП ММР «Капітальне будівництво м. Миколаєва» в службовому кабінеті ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою, одержали в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 1 000 доларів США.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.3 ст. 368 КК України, а саме - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди; дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст. 369-2 КК України, а саме - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, викладених у ній; думку обвинувачених та їх захисників про залишення вироку суду без зміни, а апеляційної скарги без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених у вчиненні вказаних у вироку кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України щодо ОСОБА_5 та ч. 3 ст. 369-2 КК України щодо ОСОБА_6 , за обставин, встановлених судом, - відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким не оспорюються.

З врахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочини, на обліку в Миколаївській психіатричній лікарні та в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, також позитивно характеризується заступником міського голови, раніше не судимий; відсутність пом`якшуючих обставин, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою; перебування на його утриманні матері похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання про те, що буде достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 призначити йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Також, суд першої інстанції прийшов до переконання про те, що буде достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 призначити йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України з врахуванням наступного. ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в Миколаївській психіатричній лікарні та в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судимий; відсутність пом`якшуючих обставин, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою; перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше не судимий (вимога про судимість на а.с. 96 т. 3), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 97 т. 3), за місцем проживання посередньо (а.с. 100 т. 3), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 98, 99 т. 3). ОСОБА_6 згідно характеристики ст. ДІМ Ленінського РВ (а.с. 107 т. 3) характеризується посередньо, раніше судимий, був притягнутий до кримінальної та адміністративної відповідальності, схильний до вчинення злочинів, підтримує відносини з особами, які ведуть аморальний спосіб життя; за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 108 т. 3), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 109 т. 3).

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинуваченими було надано додаткові характеризуючи дані, а саме: довідку та характеристику щодо юрисконсульта ОСОБА_6 , видану КП «Миколаївліфт», згідно з якими останній характеризується позитивно, претензій з боку керівництва немає; копії свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 , свідоцтв про народження ОСОБА_19 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_20 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ); копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 та пенсійного посвідчення його матері ОСОБА_21 , 1953 р.н.. Крім того, з повідомлення головного лікаря КЗ ММР «ЦПМСД№ 2» вбачається, що висновок ЛКК № 371 від 13.05.2015р. про необхідність у постійному сторонньому догляді було видано комісією ОСОБА_11 , 1938 року народження на підставі запису в амбулаторній карті хворої. Висновок видається одному з близьких родичів, який звернувся до лікувального закладу, при цьому комісія ЛКК не визначає особу, яка фактично буде здійснювати догляд за хворою особою. Тобто, аналіз наведених даних свідчить про наявність в обох обвинувачених міцних соціальних зв`язків, утриманців, осіб, які потребують їхнього догляду; виключено позитивні характеристики з місць роботи.

Крім того, перебування на утриманні обвинуваченого ОСОБА_5 його матері ОСОБА_11 , 1938 р.н. та необхідність постійного догляду останньої, обґрунтовано було враховано судом, оскільки з врахуванням даних, відображених у довідці ЛКК (а.с. 160 т. 3), і факту похилого віку його матері 1938 року народження, не викликає сумнівів незадовільний стан здоров`я останньої та необхідність постійного догляду за нею, що було взято на себе її сином ОСОБА_5 ..

Не заслуговують на увагу доводи апелянта з приводу того, що призначаючи обвинуваченим покарання, судом не в достатній мірі враховано вчинення ними умисних тяжких корисливих злочинів, не визнання своєї вини, що виключає можливість каяття, відсутність пом`якшуючих обставин та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, оскільки всі ці дані були проаналізовані в мотивувальній частині вироку і їм надана належна правова оцінка.

Посилання прокурора на те, що не дивлячись на існування тільки одного джерела доходу заробітної плати, і середній заробіток останнього (згідно довідки на а.с. 95 т. 3) не перевищує 3,5-5 тис. грн. на місяць (фактично видані на руки), за місцем проживання ОСОБА_5 виявлені значні суми грошових коштів, в його власності та на утриманні перебуває велика кількість нерухомого майна, коштовної побутової техніки, спростовуються даними, відображеними в запереченнях захисника ОСОБА_9 з доданими документами (т. 4 а.с. 13-27). Згідно наданих правовстановлюючих документів на нерухомість та копій квитанцій про придбання валюти, більшість нерухомого майна було одержано обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_12 в 2012 році, а іноземну валюту, яка була виявлена під час обшуку помешкання, в якому він спільно проживає з ОСОБА_13 , придбавала саме вона, що підтверджено копіями квитанцій.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що з досліджених даних оперативно-розшукового заходу у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж вбачається систематичність вимагання та одержання обвинуваченими неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання з використанням комунального майна, то ці доводи не були належним чином обґрунтовані та вмотивовані, з посиланням на конкретні випадки протиправної поведінки та процесуальні документи, в яких ці факти зафіксовані, тобто не мають чіткого формулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, можливість застосувати до ст.75 КК України та звільнити їх від відбування покарання з випробуванням.

Не визнання обвинуваченими своєї вини, не може свідчити про стійкість та усталеність їх протиправної поведінки, оскільки це є позицією захисту винної особи і таке право гарантовано винній особі Конституцією України та діючим кримінальним законодавством України.

Звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом обґрунтовано не застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки ст. 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Тобто, покарання обвинуваченим призначено судом у повній відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України з урахуванням тяжкості скоєних злочинів та осіб обвинувачених.

Доводи ж апелянта з приводу того, що на даному етапі корупція є найбільшою загрозою правопорядку та демократії в нашій країні, ніяким чином не можуть вплинути на висновок суду про можливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, і цей довод не може бути розцінено в сенсі ст. 66 КК України як обставину, яка б обтяжувала покарання обвинувачених.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни або скасування вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 травня 2015 року відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3