Справа № 11-596 Головуючий у І інстанції Омельченко
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 34 02.06.2011
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді О.В.Ігнатюка,

суддів В.Р.Шроля, В.С.Полосенка,

з участю прокурора С.П. Нечепоренко,

потерпілого ОСОБА_2,

представника потерпілих ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляціями прокурора, потерпілих, засудженого, захисника на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2011 року, яким

ОСОБА_4, 08.10.1988 року

народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1-

Святошинського району Київської області, українець,

гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений,

мешканець АДРЕСА_1, працюючий

охоронцем у ПП «Призма», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Стягнуто з ЗАТ «Міська страхова компанія» на користь потерпілого ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 848,68 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2550 грн., на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2550 грн. Стягнуто із засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_2 47 450 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_6 47 450 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області 5016,43 грн. в рахунок судових витрат по справі,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 07.07.2009 року близько 06 години 37 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ОСОБА_7 А 15» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8, по лівій смузі автодороги Київ-Одеса у напрямку м.Києва із швидкістю 80 км/год, в порушення вимог п.1.5, 2.3, 10.1,12.1, 34.1.1 Правил дорожнього руху, перестроївшись поблизу зупинки громадського транспорту «Круглик» Києво-Святошинського району на 19 км + 10м у праву смугу, проявив бездіяльність та неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, в подальшому перестроївся на смугу розгону, перетнувши вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, де допустив наїзд на автомобіль НОМЕР_2, який стояв на смузі розгону у попутному напрямку з включеною аварійною сигналізацією, внаслідок чого водій вказаного транспортного засобу ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

В апеляції потерпілий ОСОБА_2 просить вирок в частині вирішення його цивільного позову змінити, задовольнивши вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що суд безпідставно стягнув в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, лише 12848,68 грн., у той час, коли з урахуванням вартості відновлювального ремонту і ринкової вартості автомобіля мав стягнути 23 355, 98 грн.

В апеляції потерпіла ОСОБА_6 просить змінити вирок, призначивши більш суворе покарання з врахуванням такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення злочину у стані алкогольного спяніння, посилаючись на те, що суд не звернув уваги на показання потерпілих, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які зазначали про те, що із зовнішнього вигляду та із різкого запаху алкоголю з рота можна було зробити висновок про перебування під час ДТП засудженого у стані спяніння, на протокол медичного огляду для встановлення стану спяніння від 07.07.2009 року з висновком про наявність алкогольного спяніння у ОСОБА_4, виявленого методом «проби Рапопорта» , та безпідставно взяв до уваги висновок Комісії ГУОЗ КОДА з контролю за якістю проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів спяніння, який складений з перевищенням повноважень.

В апеляції захисник просить змінити вирок, помякшивши основне покарання шляхом застосування ст.75 КК України, посилаючись на те, що суд при призначенні покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, необережну форму вини, те, що засуджений є молодою людиною, раніше не судимий, має вищу освіту, працює, позитивно характеризується, вину визнав (за виключенням обвинувачення щодо стану алкогольного спяніння), розкаявся у вчиненому, позови фактично визнав, намагався відшкодувати завдані злочином збитки, проживає разом із батьками, для яких є підтримкою з матеріального і морального боку.

В апеляції прокурор просить вирок скасувати у звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину особі засудженого внаслідок мякості та постановити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, посилаючись на те, що суд необґрунтовано виключив з вироку таку обставину, що обтяжує його покарання, як вчинення злочину у стані алкогольного спяніння, не врахував того, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, спричинену шкоду відшкодувати не намагався і не проявляв готовність її відшкодувати. Просить також цивільні позови потерпілих задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що суд безпідставно та невмотивовано задовольнив їх лише частково.

В апеляції засуджений просить змінити вирок, помякшити йому призначене основне покарання, застосувавши ст.75 КК України з покладенням на нього обовязків, передбачених ст.76 КК України, зазначаючи, що він розкаюється у вчиненому, в цілому вину свою визнає, після смерті сестри намагався бути підтримкою для батьків, його сім»я намагалася вибачитися перед потерпілими, пропонували допомогу, а він особисто не зустрічався з родичами загиблого і не вибачався перед ними, так як у них виникла неприязнь до нього.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора, потерпілого ОСОБА_2 та представника потерпілих ОСОБА_3, які підтримали апеляції державного обвинувача, потерпілих та заперечили проти задоволення апеляцій захисника і засудженого, захисника і засудженого, які підтримали власні апеляції та заперечили проти задоволення апеляції прокурора і потерпілих, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого, захисника, потерпілої ОСОБА_14 задоволенню не підлягають, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція потерпілого ОСОБА_2 задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Винуватість засудженого у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених у вироку,стверджується матеріалами справи, зокрема показаннями засудженого, потерпілих, свідків ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_11, протоколом огляду місця ДТП із схемою до нього, протоколами огляду транспортних засобів, висновками судово-медичного експерта про ступінь тяжкості і характер отриманих загиблим тілесних ушкоджень, висновками автотехнічної і автотрасологічної експертиз.

Правова кваліфікація дій засудженого за ч.2 ст.286 КК України є вірною.

Доводи апеляцій прокурора, потерпілої ОСОБА_6 про неправомірне виключення судом з обвинувачення ОСОБА_4 порушення ним п.2.9.а) Правил дорожнього руху на матеріалах справи не ґрунтується. Судом першої інстанції надана належна оцінка доказам по справі, які стосувались питання перебування засудженого під час ДТП у стані алкогольного спяніння, і висновок про недоведеність його винуватості у порушенні п.2.9. а) ПДР є правильним ( з урахуванням результату аналізу крові засудженого, за яким при її дослідженні спиртів не знайдено (т.3 а.24)).

Покарання засудженому визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням даних про особу засудженого та обставин вчинення злочину, є домірним скоєному і підстав для обрання більш суворого покарання ОСОБА_4 колегія суддів не вбачає, тому апеляції прокурора та потерпілої ОСОБА_6 у цій частині не підлягають до задоволення.

Вимоги апеляцій засудженого та захисника про необхідність звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 КК України не можуть бути задоволеними, так як суд першої інстанції правомірно не знайшов підстав для застосування даної правової норми, що узгоджується з вказівками суду апеляційної інстанції, викладеними в ухвалі від 07.04.2010 року (т.2 а.171-173).

Доводи апеляцій прокурора та потерпілого ОСОБА_2 про неправильне вирішення судом цивільного позову в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля, є обґрунтованими.

Так, суд стягнув на користь потерпілого ОСОБА_2 12 848,68 грн. в рахунок вартості відновлювального ремонту та витрат, повязаних з оплатою проведеного автотоварознавчого дослідження. Проте, із звіту про оцінку колісного транспортного засобу (т.2 а.25-28) вбачається, що розмір матеріального збитку , завданого пошкодженням автомобіля НОМЕР_3, становить 22 892,48 грн. Тому, з урахуванням витрат на проведення дослідження, що складають 463,5 грн., із ЗАТ «Міська страхова компанія» на користь потерпілого ОСОБА_2 слід стягнути 23 355, 98 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, змінивши в цій частині вирок суду першої інстанції.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування вироку , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засудженого, захисника, потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Апеляцію потерпілого ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2011 року щодо ОСОБА_4 у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_2 змінити.

Стягнути із ЗАТ «Міська страхова компанія» на користь потерпілого ОСОБА_2 23 355,98 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В решті вирок залишити без зміни.

Суддя: підпис Суддя: підпис Суддя: підпис