490/9942/15-к 30.10.2015
н/п 1-кп/490/661/2015
Справа № 490/9942/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Центральне, Снігурівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу на посаді номера обслуги аеромобільно-десантного відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
Сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10, ст.11, ч.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію, затвердженого Верховною Радою України Законом України №1126-VII від 17.03.2014 р., ст.39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, громадянин ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією 16 травня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2014 року № 218 солдата ОСОБА_3 призначено на посаді номера обслуги аеромобільно-десантного відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
11 квітня 2015 року о 07.00 годині солдат ОСОБА_3 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово не виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилився від військової служби до 08 годин 30 хвилин 26 червня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
В судовому засіданні ОСОБА_3 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, суду показав, що в квітні 2015 року точну дату не пам`ятає, внаслідок подавленого емоційного стану покинув військову частину. Строком до червня 2015 року знаходився за місцем свого проживання, виховував доньку, працевлаштувався. В червні 2015 року повернувся до військової частини із зізнанням. У вчиненому щиро кається.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 в самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тривалістю понад один місяць, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, є раніше не судимим, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати похилого віку.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує з`явлення обвинуваченого із зізнанням і щире каяття.
Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи викладене, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем служби характеризується посередньо, приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області, демобілізувався, беззастережне визнання ним своєї вини, суд вважає можливим призначити основне покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обрана міра покарання за глибоким переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 - не обирався.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому відповідно до ч.1 ст.69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 540 грн. 00 коп.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

.
Суддя ОСОБА_1