Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а-272, 2010 року Головуючий в 1-й інстанції Ширінська О.Х.
Категорія: ч.1 ст. 122 КК України Доповідач - Червоненко В.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Червоненка В.Я.

Суддів - Дєлієва О.М., Красновського І.В.

З участю прокурора - Литвиненка О.О.

Адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

- ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, Російської Федерації, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, не одружений, мешканець АДРЕСА_1, - засуджений за ч.І ст. 122 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки і на нього покладені обов'язки, передбачені п.п. 3,4 ст. 76 КК України.

Міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд.

Стягнуто з засудженого на користь держави судові витрати в сумі 958,12 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він 16 січня 2009 року біля 11.00 години на території дачного товариства „Петровець-3" Голопристанського району Херсонської області, знаходячись навпроти дачі № 2, на ґрунті неприязних відносин, під час сварки, наніс громадянину ОСОБА_3 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я, здійснивши в останнього вісім пострілів з пневматичного револьверу в область обличчя та тулуба.

В апеляції адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 вважає вирок суду суворим у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Просить вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2009 року відносно ОСОБА_2 скасувати та винести новий, яким його звільнити від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК України, оскільки засуджений ОСОБА_2 більше не проживає в ДТ «Петровець-3», де постійно проживає потерпілий ОСОБА_3, він має загострення ряду тяжких захворювань, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому. Адвокат вважає, що ОСОБА_2 перестав бути суспільно небезпечним.

В запереченнях на апеляцію адвоката ОСОБА_1 прокурор,який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, вказує, що доводи адвоката про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України є необгрунтованими, оскільки підсудний вину вчиненому злочині не визнав та не розкаявся, збитки на час судового розгляду справи потерпілому не відшкодував. Дані про особу підсудного - позитивні характеристики та наявність тяжкого захворювання, були відомі суду на час постановлення вироку і були враховані при звільненні засудженого від відбувань покарання з випробуванням. Просить апеляцію залишити без задоволення, вирок Голопристанського районного суду від 29 грудня 2009 року відносно ОСОБА_2- без змін.

Від інших учасників процесу апеляцій не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача; адвоката ОСОБА_1, яка підтримала свою апеляцію, думку прокурора, який вважає апеляцію адвоката необгрунтованою, дослідивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку ґрунтується на доказах, об'єктивно досліджених і належним чином оцінених судом.

Що стосується застосування ст. 48 КК України, то Пленум Верховного Суду України в постанові № 12 від 23.12.2005 року „Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності'' вказав, що для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Зміна обстановки повинна бути настільки суттєвою, щоб вплинути на суспільну правосвідомість, яка в нових умовах не сприймає суспільно небезпечним діяння, яке в іншій обстановці становило значну суспільну небезпеку.

Суспільна небезпечність особи полягає, насамперед, у вчиненні злочину, а у подальшому визначається, у першу чергу, ступенем можливості вчинення нею нового тотожного або однорідного злочину. Висновок про таку можливість ґрунтується на основі характеристики даної особи, а також оточуючої її обстановки, тобто зовнішніх щодо даної особи умов.

Засуджений ОСОБА_2 вчинив діяння, яке має суспільну небезпеку, а саме - перший почав конфлікт, підготувавшись до нього, взявши із собою револьвер, тобто умисно наніс потерпілому ОСОБА_3 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров'я.

(а.с. 52-53)

Дані про особу підсудного, а саме характеристики та наявність тяжких захворювань, були відомі суду першої інстанції при розгляді справи, а тому були враховані при звільнені ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, посилання адвоката ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 перестав бути небезпечним та не вчинятиме злочинів у зв'язку зі зміною місця проживання, а також наявності тяжкого захворювання є безпідставними.

Крім того, прохання апелянта винести новий вирок, не ґрунтується на законі. Згідно ст. 378 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках:

-необхідності застосування закону про більш тяжкій злочин чи збільшення обсягу обвинувачення, за умови, що засудженому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні такого злочину чи у вчиненні злочину в такому обсязі і від цього обвинувачення він захищався в суді першої інстанції ;

-необхідності застосування більш суворого покарання.

Таких підстав апеляційний суд не вбачає.

Що стосується міри покарання, то вона обрана відносно ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують покарання і, на думку колегії суддів, вона є необхідною і достатньою для виправлення засудженого й попередження здійснення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевіреним доказам дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Апеляція адвоката ОСОБА_1 є необгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2, залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2009 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Головуючий:

Судді: