пр. № 1-кс/759/1225/14
ун. № 759/5903/14-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва

ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю: представника скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №0011521, суд,-

В С Т А Н О В И В:

09.04.2014 р. заявник подав до суду вищезазначену заяву, аргументуючи її тим, що слідчим з СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві лейтенантом міліції ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді про проведення обшуку від 28.03.2014 р., було проведено обшук жилої квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ухвали слідчого судді від 28.03.2014 р. слідчим суддею було надано дозвіл на відшукання речей, зокрема: електронних носіїв та системних блоків з програмним забезпеченням, що можуть бути доказами у кримінальному провадженні, але вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном, а тому, скаржник просив повернути свідоцтво платника Єдиного податку серія НОМЕР_1 .

У судовому засіданні представник заявника підтримав вказане клопотання, просив його задовольнити.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з явились, відповідно до телефонограми про день та час розгляду клопотання повідомлялись належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження не здійснювалось.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши думку представника заявника, суд встановив наступне.

В частині 7 ст.236 КПК України, крім іншого, вказано про те, що вилучені під час обшуку слідчим, прокурором речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Слідчим суддею було надано дозвіл на відшукання речей, зокрема: електронних носіїв та системних блоків з програмним забезпеченням, що можуть бути доказами у кримінальному провадженні. Під час проведення обшуку 05.04.2013 р. за адресою: АДРЕСА_1 слідчим було вилучено особисті речі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 та не вказані в ухвалі слідчого судді від 28.03.2014 р., а саме: свідоцтво платника Єдиного податку серія 5 №176620.

Враховуючи те, що в ухвалі Святошинського районного суду м.Києва від 28.03.2014 р. не було надано прямого дозволу на відшукання будь-яких речей і документів у відповідності до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи мають статус тимчасово вилученого майна.

Частина 1 ст. 167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 цієї ж процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст. 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст.171, ч. 6 ст.173 цього Кодексу.

При цьому, в ч. 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В даному спірному випадку, зазначене в ч. 5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, при цьому слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст.236 і ч. 1 ст. 98 КПК України та науково практичного коментарю до неї, ч. 2 ст. 168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за минуванням стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч. 5 ст.171 КПК України, діючим КПК України не передбачено.

Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і ч. 7 ст.236 КПК України.

В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст.169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.

Оцінюючи зібрані по справі докази, аналізуючи правові позиції учасників процесу, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки слідчий, визнаючи тимчасово вилучене майно речовим доказом у кримінальному провадженні, яке розслідується відносно іншої особи, фактично вийшов за межі можливих варіантів щодо процесуальної долі такого майна, визначених ч. 1 ст. 167 КПК України (арешт або повернення).

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 40, 98-100, 107, 169, 303-307, 309 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Зобов`язати слідчого з СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене згідно протоколу обшуку від 28.03.2014 р. свідоцтво платника Єдиного податку серія 5 №176620.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя
Святошинського районного
суду міста Києва ОСОБА_1