Провадження №1-кп/761/994/2015
В И Р О К
іменем України
21 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Киргизької Республіки, узбека, громадянина Киргизької Республіки, освіти середньої професійно-технічної, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2001, 2004 та 2009 років народження, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, 17 липня 2012 року, під вигаданим приводом здійснення підприємницької діяльності на території України, шляхом обману, заволодів грошовими коштами громадянина ОСОБА_9 за наступних обставин.
Так, на початку липня 2012 року, ОСОБА_8 зателефонував до ОСОБА_9 та домовився про зустріч, в перебігу якої, реалізуючи свій злочинний умисел та діючи з корисливих мотивів, він повідомив ОСОБА_4 неправдиву інформацію про те, що ним оформлено усі дозвільні документи на оптову та роздрібну торгівлю текстильними виробами, але йому для закупівлі першої оптової партії товару, на яку, як він запевнив, в нього вже є покупці, йому не вистачає 10 000 доларів США. У зв`язку з цим ОСОБА_8 попросив ОСОБА_4 позичити йому зазначену суму грошей, яку він зобов`язався повернути після реалізації закупленого товару, хоча на справді ОСОБА_8 не мав наміру та реальної можливості виконати взяті на себе зобов`язання.
17 липня 2012 року, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись на перехресті вул. Оранжерейної та вул. Мельника, 52 в м. Києві, будучи введеним в оману, довіряючи та будучи впевненим у порядності ОСОБА_8 , добровільно передав останньому 10 000 доларів США, що згідно курсу НБ України, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, складало 79 930 гривень.
Заволодівши вказаною сумою грошових коштів, ОСОБА_8 , для впевненості ОСОБА_9 в його порядності, написав розписку про отримання грошей та, заздалегідь знаючи, що не має можливості виконати взяті на себе зобов`язання у розписці, вказав в розписці не свої особисті, а дані іншої особи, а саме ОСОБА_10 , та надав копію паспорту громадянина Республіки Киргизстан на ім`я вказаної особи. Заволодівши таким чином грошовими коштами, ОСОБА_8 розпорядився ними на власних розсуд.
Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення фактично не визнав, при цьому визнаючи розмір заподіяної ним потерпілому матеріальної шкоди на суму, зазначену останнім у позові, та дав суду показання про те, що він раніше з потерпілим ОСОБА_4 декілька разів спільно вкладали грошові кошти в придбання певного текстильного товару за оптовими цінами, та потім, після його перепродажу отримували певні прибутки.

Так, дійсно у 2012 році ОСОБА_8 взяв 10 000 доларів США в свого знайомого ОСОБА_4 з метою придбання товару в місті Одеса, пообіцявши йому повернути вказану суму грошових коштів з прибутком. ОСОБА_4 він написав розписку про отримання ним 10 000 доларів США та в якій зазначив не свої особисті дані, а підписався як ОСОБА_10 . ОСОБА_4 він надав також і копію паспорту на ім`я ОСОБА_10 з фотокарткою особи схожої за зовнішністю з ОСОБА_8 . Звідки в нього паспорт іншої особи та чому він представився іменем саме вказаної особи, ОСОБА_8 суду пояснити не зміг. Отримані грошові кошти в сумі 10 000 доларів США він передав особі на ім`я ОСОБА_11 , яка і повинна була придбати за них текстильний товар та передати його ОСОБА_8 , для подальшого його перепродажу до міста Москва Російської Федерації. Однак Тахір зник з грошима, а товар не придбав, змінив номер мобільного телефону. У зв`язку з цим ОСОБА_8 і не зміг повернути отримані від ОСОБА_4 грошові кошти. Більш детальних даних, щодо обставин придбання вказаних текстильних товарів та передачі грошей невідомому на ім`я ОСОБА_11 , ОСОБА_8 в судовому засіданні надати не зміг. Проте він запевнив суд, що має щире бажання розрахуватися з потерпілим ОСОБА_4 у повному обсязі.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України суд вважає цілком зрозумілими, оскільки обвинувачений таким чином здійснює свій захист та з метою уникнення відповідальності, намагається створити уяву про те, що начебто він не вчиняв зазначене кримінальне правопорушення, а між ним та потерпілим ОСОБА_4 мають місце цивільно-правові відносини, у зв`язку з чим його дії не підлягають розгляду в кримінально-правовій площині. Проте, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд такі показання обвинуваченого вважає неправдивими, не спроможними та такими, що суперечать іншим зібраним у справі доказам, що наведені далі у цьому вироку, а саме:
Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4 , з яких вбачається, що у 2012 році він, перебуваючи в колі своїх знайомих познайомився з громадянином ОСОБА_12 . Влітку 2012 року ОСОБА_8 , скориставшись його довірою, взяв у нього в борг 10 000 доларів США, обіцяючи, що вкладе гроші в бізнес-проект та поверне гроші з прибутків. ОСОБА_8 видав ОСОБА_4 розписку про отримання ним 10 000 доларів США та в якій зазначив не свої особисті дані, а підписався як ОСОБА_10 . Також він надав і копію паспорту на ім`я ОСОБА_10 з фотокарткою особи схожої за зовнішністю з ОСОБА_8 . На запитання потерпілого чому той підписався не своїм ім`ям, ОСОБА_8 повідомив, що його справжнє ім`я за паспортними даними ОСОБА_10 . ОСОБА_4 йому повірив, оскільки обличчя особи на фотокартці було дуже схоже на ОСОБА_8 . У подальшому ОСОБА_8 борг не повернув та протягом кількох років всіляко уникав розмов та контактів з ОСОБА_4 , переховувався, змінював номери телефонів тощо. Усвідомивши, що останній є шахраєм та з самого початку не збирався виконувати своїх зобов`язань, ОСОБА_4 звернувся в травні 2015 року з заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення до правоохоронних органів.
Такі послідовні показання допитаного потерпілого ОСОБА_4 , який судом попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, суд вважає правдивими та такими, що в повному обсязі спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він начебто дійсно мав намір повернути ОСОБА_4 отримані 17 липня 2012 року 10 000 доларів США, оскільки, як вбачається з отриманих від потерпілого показань, обвинувачений всіляко намагався уникати з ним контактів, переховувався від нього, навмисно змінював номери телефонів.
Прямо вказує на наявність саме шахрайських дій зі сторони ОСОБА_8 та обставина, що він видав розписку, зазначивши у ній особисті дані сторонньої особи, скориставшись чужим паспортом громадянина Республіки Киргизстан ОСОБА_10 , що повністю доведено у тому числі наведеними далі доказами.
Дослідженими в судовому засіданні документами:
Даними постанови від 18 червня 2015 року про визнання речовим доказом долученої до матеріалів кримінального провадження розписки, виданої ОСОБА_8 від імені ОСОБА_10 , про отримання від громадянина ОСОБА_4 грошових коштів на суму 10 000 доларів США. (а.с. 77-78)

Даними висновку експерта № 358 від 20 березня 2015 року, відповідно до якого: 1. Рукописний текст у розписці від імені гр. ОСОБА_10 , виконаний громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 2. Підпис від імені гр. ОСОБА_10 , виконаний громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 80-83)
Даними копії паспорту на ім`я гр. ОСОБА_10 , яку обвинувачений долучив до виданої ним потерпілому розписки, що містить в свою чергу копію фотокартки громадянина, який дуже схожий за рисами обличчя на обвинуваченого ОСОБА_8 (а.с. 84-85)
Даними заяви потерпілого ОСОБА_4 , у якій він звертається з клопотанням до органу досудового розслідування про долучення до матеріалів кримінального провадження розписки та безпосередньо оригіналом розписки ОСОБА_8 від 17 липня 2012 року, виданої ним від імені гр. ОСОБА_10 на ім`я потерпілого ОСОБА_4 (а.с. 86-87)
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 червня 2015 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 , серед чотирьох фотознімків пред`явлених йому в присутності понятих осіб, впізнав на фото № 3 особу, що шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами на суму 10 000 доларів США, а саме ОСОБА_8 (а.с. 88-89)
Даними довідок щодо курсу долару США до гривні, станом на липень 2012 року, які підтверджують суму заподіяних ОСОБА_8 матеріальних збитків ОСОБА_4 , на момент вчинення щодо останнього кримінального правопорушення. (а.с. 91-95)
Даними інформаційних довідок ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до яких в зведеній базі даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований, що в свою чергу також вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не займається на території України будь-яким видом підприємницької діяльності та грошовими коштами ОСОБА_4 заволодів не з метою здійснення комерційної діяльності. (а.с. 96-97)
Викладені обставини у даному вироку, характер дій обвинуваченого в конкретній ситуації, спосіб вчинення кримінального правопорушення, вказує на прямий умисел ОСОБА_8 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а за таких обставин суд приходить до переконання про правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій обвинуваченого.
Таким чином суд дослідив, оцінив та проаналізував зібрані по справі докази у їх сукупності та прийшов до висновку, що дійсно своїми умисними протиправними діями, які виразилися у скоєнні заволодіння чужим майном, що завдало значної шкоди потерпілому, вчиненого шляхом обману, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого,судом не встановлено.

Крім того при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_8 раніше не судимий (а.с. 103), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 99-100), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 104), має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, щодо яких не позбавлений батьківських прав (а.с. 126-128).

Беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

Таке покарання є необхідним для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 подав суду письмову заяву про застосування до нього акту амністії. Захисник просив заяву задовольнити.
В судовому засіданні прокурор не заперечував проти застосування щодо ОСОБА_8 акту амністії та звільнення останнього від кримінального покарання.

Потерпілий при вирішенні вказаного питання поклався на розсуд суду.
Суд, провівши судове слідство, судові дебати, з`ясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, знаходить заяву ОСОБА_8 про застосування щодо нього акту амністії обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення, виходячи із слідуючих підстав.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України та яке вчинив ОСОБА_8 , у відповідності до ч. 3 ст. 12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості.

На момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» № 1246-VIІ від 06 травня 2014 року, згідно завірених копій свідоцтв про народження Серія НОМЕР_1 від 26 серпня 2008 року, Серія НОМЕР_2 від 26 серпня 2008 року, Серія НОМЕР_3 від 10 червня 2010 року, долучених до матеріалів судового провадження, громадянин Киргизької Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки № 4538 від 04 грудня 2015 року, виданої посольством Киргизької Республіки в Україні, долученої до матеріалів справи, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не позбавлявся батьківських прав у відношенні власних дітей.

Таким чином судом достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» № 1246-VIІ від 06 травня 2014 року є особою, не позбавленою батьківських прав, яка має дітей, яким не виповнилося 18 років, а тому він підпадає під дію пункту «в» ст. 1 вказаного Закону та при таких обставинах заява обвинуваченого про звільнення його від кримінального покаранняпідлягає задоволенню.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 до ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на загальну суму 210 052 (двісті десять тисяч п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.

Крім того, під час судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що обвинуваченим ОСОБА_8 йому було відшкодовано частину матеріальної шкоди на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_8 пред`явлений до нього цивільний позов визнав у повному обсязі, вина його у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена цим вироком, у зв`язку з чим, з урахуванням часткового відшкодування ОСОБА_8 заподіяної шкоди, пред`явлений до нього цивільний позов підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 195 052 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.

У кримінальному провадженні також було проведено криміналістичну експертизу, загальна вартість якої становить 982 гривні 08 копійок, що суд визнає процесуальними витратами, а тому зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме розписка, видана ОСОБА_8 від імені ОСОБА_10 , про отримання від громадянина ОСОБА_4 грошових коштів на суму 10 000 доларів США - підлягає зберіганню при матеріалах кримінального провадження.
Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1246-VIІ від 06 травня 2014 року, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

Давлатова ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі, застосувавши до нього пункт «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1246-VIІ від 06 травня 2014 року.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_4 195 052 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятдесят дві) гривні 00 копійок заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави - 982 гривні 08 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової криміналістичної експертизи.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме розписку, видану ОСОБА_8 від імені ОСОБА_10 , про отримання від громадянина ОСОБА_4 грошових коштів на суму 10 000 доларів США - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирати.

Вирок суду на протязі тридцяти днів може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя Шевченківського районного суду
м. Києва ОСОБА_1 .