У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,
суддів:ОСОБА_16, ОСОБА_17,
за участю прокурора ОСОБА_18,
захисника ОСОБА_5,
засудженого ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 29 вересня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_6 на вирок Чернобаївського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року, вирок Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року, а також засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернобаївського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 судові витрати на проведення експертиз.

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано.

Визнано ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2015 року в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року виправлено описки, допущені у вироку апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_6: - у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах вироку, а саме «вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.06.2014 року» виправлено на «вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 року»; у мотивувальній частині вироку, а саме «Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 409 КПК України» виправлено на «Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 378 КПК України (1960 р.)».

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, близько 01 год. 23 червня 2007 року, рухаючись на мотоциклі ЯВА-350 реєстраційний номер НОМЕР_1 в напрямку будинку культури біля буд. № 52 по вул. Леніна в с. Васютинці Чорнобаївського району Черкаської області, в порушення вимог пунктів 12.2., 12.3 Правил дорожнього руху України скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 та велосипедиста ОСОБА_8, які рухалися по правій стороні проїзної частини в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир мотоциклу ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд. Зазначає, що суд, звільняючи засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, належним чином не врахував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди троє людей отримали тяжкі тілесні ушкодження, один з яких помер.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінальної справи щодо нього у зв'язку з недоведеністю його участі у скоєнні злочину. Зазначає, що апеляційний суд при постановленні вироку безпідставно послався на висновки експертів та обґрунтував вирок на припущеннях, при цьому безпосередньо не дослідив докази у справі. В доповненні до касаційної скарги засуджений вказує на незаконність ухвали апеляційного суду від 27 липня 2015 року.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_6 просить касаційну скаргу задовольнити частково, судові рішення скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги прокурора, думки засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 на підтримання касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив, правильно оцінив.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8, який повідомив, що 23 червня 2007 року він бачив біля бару ОСОБА_6, котрий перебував у стані алкогольного сп'яніння, а біля 24 год. того ж дня мотоцикл під керуванням ОСОБА_6 скоїв наїзд на нього та пішохода ОСОБА_7, які рухалися по правій стороні проїзної частини дороги, потім він побачив у кюветі мотоцикл за кермом якого перебував ОСОБА_6;

- показаннями свідка ОСОБА_8 - батька потерпілого, який повідомив, що вночі 24 червня 2007 року йому зателефонував син і повідомив, що його збив мотоцикл за кермом якого був ОСОБА_10;

- показаннями свідка ОСОБА_11, який повідомив, що зі слів потерпілого ОСОБА_8 знає, що на час дорожньо-транспортної пригоди за кермом мотоцикла перебував ОСОБА_6;

- показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які у вечірній час доби перебували у барі, де були ОСОБА_9, ОСОБА_14 та ОСОБА_6, при цьому останні двоє за зовнішніми ознаками перебували в стані алкогольного сп'яніння.

Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються, зокрема, даними фототаблиць до матеріалів огляду місця події та планом-схемою до неї; даними протоколів огляду мотоцикла та велосипеда; даними протоколу відтворення обстановки та обставин події з потерпілим ОСОБА_8, який повідомив, що бачив як із-за керма мотоцикла після дорожньо-транспортної пригоди піднімався ОСОБА_6; даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої смерть ОСОБА_9 настала від тяжких тілесних ушкоджень; даними висновків судово-медичних експертиз, відповідно до яких ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_14 та ОСОБА_6 - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я; даними висновку автотехнічної експертизи, відповідно до якої вбачається, що найбільш ймовірно транспортним засобом Ява 350 під час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_6, а ОСОБА_9 перебував під час руху в якості пасажира; даними висновку комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якої найбільш ймовірно за кермом мотоцикла під час падіння перебував ОСОБА_6; даними повторної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якої можна припустити, що ОСОБА_9 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував на місці заднього пасажира мотоцикла; даними висновку судової автотехнічної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_6 в даній дорожній обстановці повинен був здійснювати рух на мотоциклі з такою швидкістю, щоб мати змогу зупинити його в момент виникнення перешкоди для руху або здійснити маневр об'їзду пішохода ліворуч, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода і велосипедиста; та іншими доказами у справі.

Таким чином, по справі повністю доведена винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і його дії кваліфіковані правильно.

Твердження засудженого ОСОБА_6, що матеріали справи щодо нього сфабриковані і в них відсутні докази того, що саме він перебував за кермом мотоцикла, а не ОСОБА_9, не знайшли свого підтвердження. При цьому суд правильно послався на те, що перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлені об'єктивні дані, які би ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, що підтверджують вину ОСОБА_6

За таких обставин доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 і в цій частині є необґрунтованими.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, як і на необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, апеляційний суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який позитивно характеризується, обставини, що пом'якшують покарання, молодий вік винного, наявність постійного місця проживання та роботи, після дорожньо-транспортної пригоди він прийняв міри до виклику швидкої допомоги, думку потерпілих, які просили не застосовувати до ОСОБА_6 реальне покарання у виді позбавлення волі, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України і звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Таке покарання, на думку колегії суддів, не можна визнати явно несправедливим, а тому, враховуючи значний проміжок часу, що минув з моменту вчинення злочину, воно є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м'якості призначеного ОСОБА_6 покарання, то скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та в повній мірі відповідає вимогам ст. 378 КПК України 1960 року.

Таким чином, підстав для скасування вироку Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року, яким в частині призначеного покарання ОСОБА_6 було скасовано вирок Чернобаївського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2014 року, колегія суддів не вбачає.

Доводи засудженого ОСОБА_6 та прокурора про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за КПК 2012 року, в той час як справа мала розглядатися за Кодексом 1960 року, та про незаконність ухвали Апеляційного суду від 27 липня 2015 року, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду від 07 квітня 2015 року про проведення судового слідства по цій справі, протоколів судового засідання від 07 квітня, 21 травня 2015 року розгляд справи щодо ОСОБА_6 відбувався у порядку, визначеному положеннями КПК України 1960 року, а тому помилкове посилання суду в мотивувальній частині вироку від 22 травня 2015 року не може бути підставою для його скасування.

За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно виправив технічні помилки, допущені у вироку суду щодо ОСОБА_6, в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року постановивши ухвалу від 27 липня 2015 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394-396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ухвалу цього ж суду від 27 липня 2015 року про виправлення описки у зазначеному вироку залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17