Справа №460/3951/15-к
Провадження №1кп-460/592/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.11.2015 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_2 ), військове звання солдат, учасника бойових дій, раніше не маючого судимості,-
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України,-
обвинувачений ОСОБА_4 , який з 25.04.2014 року проходить військову службу за контрактом та перебував на посаді навідника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , в денний час 28 жовтня 2014 року без належного дозволу командира самовільно покинув межі військової частини та прибув в АДРЕСА_1 за зареєстрованим місцем проживання до призову на військову службу, де проводив час на власний розсуд. В денний час 03 грудня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 добровільно повернувся в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де про своє прибуття повідомив командування та приступив до виконання своїх службових обов`язків несення військової служби. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби за контрактом в період з 28.10.2014 року по 03.12.2014 року самовільно залишив без дозволу командира місце служби та військову частину без поважних причин, тривалістю понад місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.
Під час судового розгляду свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ст.407 ч.3 КК України обвинувачений ОСОБА_4 визнав та по суті обвинувачення показав, що до квітня 2014 року він проживав в м.Нововолинськ і після закінчення навчання в училищі поступив на військову службу за контрактом. З 24 квітня 2014 року він став проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 . З липня по вересень 2014 року він знаходився в зоні проведення антитерористичної операції, після повернення з якої продовжив військову службу. В жовтні 2014 року він перебував та лікуванні в госпіталі, після повернення з якого виявив, що 1 батальйон вибув на схід. Так як зі співслуживців майже ніхто не залишився, ніяких навчань та шикувань не проводилося, то він 28 жовтня 2014 року вирішив поїхати додому, де продовжив лікування спини. 03 грудня 2014 року до нього позвонив товариш, який повідомив, що він значиться в списках самовільно залишивших військову частину, і він повернувся на службу, де продовжує службу по даний час. В скоєному він розкаюється, просить суворо його не наказувати.
Враховуючи визнання вини обвинуваченим та показання обвинуваченого щодо обставин скоєного кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено вину обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, і його дії за ч.3 ст.407 КК України кваліфіковано правильно.
Обставиними, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння, приймав участь в проведенні антитерористичної операції, являється учасником бойових дій. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом не встановлено.
З врахуванням вищенаведених обставин справи та особи обвинуваченого, встановлених обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та попередження скоєння нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкцій частини статті доведеного злочину у виді позбавлення волі, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати виннуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України,, та обрати покарання за ст.407 ч.3 КК України у виді 02/два/ роки позбавлення волі.
Згідно з ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 01/один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 під час іспитового строку не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_4 покладається на командира військової частини, а у випадку звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: