Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
22 грудня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № №0000104 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майстрів, Новоград-Волинського району Житомирської області, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, інваліда 2 групи, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК України, -
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року відносно останнього,-
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 289 КК України на п`ять років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено обов`язку передбачені п.п. 3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 12 квітня 2009 року о 22 год. 30 хв. на території готельно-розважального комплексу "Айвенго", що по вул. Зеленій 53 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, незаконно заволодів легковим автомобілем "Шкода Октавія" д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_8 вартістю 116 427,08 грн. Дане заволодіння скоєно з метою обернення на свою користь під приводом подальшого обміну вказаного автомобіля на інший транспортний засіб "Тойота Кемрі".
В поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_5 не оскаржуючи вирок в частині призначеного покарання та фактичних обставин справи, вважає вирок незаконним в частині кваліфікації його дій. Доводить, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про заподіяння потерпілої значної матеріальної шкоди, що в свою чергу вплинуло на кваліфікацію злочину. Просить вирок змінити та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.289 КК України на ч.1 ст. 289 КК України, в решті вирок лишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його захисника щодо задоволення апеляційних вимог, думку прокурора, який не підтримав подану апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судовий розгляд даного кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, проводився в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які учасниками судового процесу не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувались, колегією суддів не перевіряються.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинних дій по незаконному заволодінню транспортного засобу ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а також застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Як вбачається з обвинувального акту, органи досудового слідства при визначенні кваліфікації дій обвинувачуваного, керувались лише вартістю згаданого автомобіля в 2009 році в розмірі 116427,08 грн. При цьому органи досудового слідства розмір завданої матеріальної шкоди потерпілому завданої злочином не визначали.
За диспозицією ч.2 ст. 289 КК України кваліфікуючою ознакою інкримінованого злочину є не вартість викраденого транспортного засобу, а завдання потерпілому значної матеріальної шкоди.
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого допустився тієї ж помилки що й органи досудового розслідування.
При розгляді справи в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 заявив цивільний позов на відшкодування завданих збитків в розмірі 41 436, 65 грн., однак його позов залишено без розгляду. Це рішення потерпілим в апеляційній інстанції не оскаржувались.
У відповідності до п.3 примітки до ст.289 КК України матеріальна шкода визнається значною у разі заподіяння реальних збитків на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1 ч.2 ст.22 ЦК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" реальним збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які данні про те, що злочинними діями ОСОБА_5 була завдана потерпілому матеріальна шкода. Під час розгляду даного провадження, як в суді першої так і апеляційної інстанції, ні прокурор, а ні потерпілий не надали будь-яких відомостей про понесення таких витрат.
При апеляційному розгляді справи, як і в суді першої інстанції ОСОБА_5 не заперечує фактичних обставин справи щодо незаконного заволодіння транспортного засобу ОСОБА_8 однак не погоджується, що своїми діями завдав значної матеріальної шкоди потерпілому.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, про те безпідставно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 289 КК України.
Враховуючи те, що транспортний засіб було повернуто потерпілому, він не зазнав ушкоджень в наслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує, то така кваліфікуюча ознака як заподіяння значної або великої шкоди відсутня.
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого про відсутність завданої потерпілому значної матеріальної шкоди внаслідок заволодіння його транспортним засобом і, як наслідок, неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, у зв`язку з чим дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно перекваліфікувати з ч.2 на ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Згідно з положенням ст.65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В зв`язку з тим, що обвинувачений не оскаржує призначене судом покарання, колегія суддів вважає за необхідне вирок в цій частині залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині кваліфікації його дій змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.2 ст. 289 КК України на ч.1 ст. 289 КК України.
Врешті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
С У Д Д І :
(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1