Справа № 211/980/12
н/п 11/0290/1293/2012 Категорія: кримінальна
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Пасько Д. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: Паська Д.П.

Суддів: Аліфанова Ю.Б., Пікановського Б.В.

За участю прокурора: Кузьміна С.В.

Захисника: ОСОБА_2

Засудженої: ОСОБА_3

розглянула 26 грудня 2012 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_3 на вирок Ладижинського міського суду від 18 жовтня 2012 року, яким

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судима 18.12.2009 р. Ладижинським

міським судом Вінницької області

за ч. 1 ст. 213 КК України до штрафу

в розмірі 1700 грн., який був сплачений;

-29.12.2011 р. Ладижинським районним

судом за ч. 2 ст. 213 КК України з

застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України

на один рік обмеження волі та звільнена

від відбування призначеного покарання

з іспитовим строком на один рік

засуджена за ч. 2 ст. 213 КК України до штрафу в розмірі 2550 грн.

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №4025-VІ від 15.11.2011 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності», в редакції від 13.03.2012 р., та до ст. ст. 5, 72 і ч. 5 ст. 53 КК України замінено один рік обмеження волі, призначений ОСОБА_3 за вироком Ладижинського міського суду від 29.12.2011 року, на штраф в сумі 24888 грн.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно покарання ОСОБА_3 призначено у виді штрафу в розмірі 34000 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_3 визнана винною та засуджена за те, що вона, будучи раніше судимою за ч. 2 ст. 213 КК України, всупереч вимогам ст. 4 Закону України «Про металобрухт»та Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», не являючись суб'єктом підприємницької діяльності, на території домогосподарства, що розташоване у м. Ладижин, вул. Леніна, 92 організувала незаконний пункт прийому та схову металобрухту, який було обладнано механічними вагами РП 200 Ш 13 М, та здійснювала незаконні операції з брухтом чорних металів без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством.

Так, 27.04.2012 р. вона незаконно прийняла від ОСОБА_4 брухт чорних металів масою 14 кг., сплативши йому за це 19 грн.; 27.04.2012 р. близько 17 год. прийняла від ОСОБА_5 такий же брухт масою 13 кг. за 21 грн.; 30.04.2012 р. від ОСОБА_6 аналогічний брухт масою 20 кг. за 32 грн., а при огляді того ж числа її домогосподарства було виявлено та вилучено металеві ваги РП 200 Ш 13 М та брухт чорних металів загальною масою 1 т. 150 кг.

В апеляції засудженої ставиться питання про скасування вироку та закриття провадження у кримінальній справі за відсутністю складу та події злочину. Засуджена вважає вирок суду незаконним, оскільки викладені у ньому висновки, на її думку, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, слідством та судом, на її думку, допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону. Метал, виявлений у неї на подвір'ї, який проходить по даній кримінальній справі, є залишком металобрухту з 2011 року, який фігурував по попередній кримінальній справі щодо неї, і який залишився у неї на відповідальному зберіганні. В подальшому працівники міліції використали цю обставину при фальсифікації даної кримінальної справи, підговоривши раніше судимих осіб, які проходять як свідки по справі, дати неправдиві показання проти неї, що вони здавали їй брухт чорних металів у 2012 р., а вона їх приймала від них та провела за них грошову оплату, хоча в дійсності такого не було.

З наведеного засуджена ОСОБА_3 робить висновок про те, що докази по справі здобуто явно незаконним шляхом і на них її обвинувачення не може ґрунтуватися.

Заслухавши доповідача, виступ засудженої ОСОБА_3, яка підтримала свою апеляцію та її адвоката, який такої ж думки і просить вирок скасувати як незаконний, виступ прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляції і просить залишити вирок в силі, перевіривши матеріали кримінальної справи, провівши судові дебати, надавши засудженій останнє слово, обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція необґрунтована і не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що визначаючи коло свідків по справі слідство і суд дотрималися положень ст. 68 КПК України 1960 р., якою встановлено, що як свідок може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі обставини, які відносяться до справи.

При цьому закон не передбачає, що показання свідків, які мають судимості чи колись притягувалися до кримінальної відповідальності є недопустимими як докази, чи є недоброякісними, а повинні оцінюватися відповідно до положень ст. 67 КПК України 1960 р. відповідними органами та службовими особами за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що по даній справі здійснено слідчим, прокурором і судом.

Та обставина, що з такою оцінкою доказів не погодилась засуджена, яка має свій варіант їх оцінки у вигідному їй аспекті, не є підставою для скасування вироку.

Факти порушення засудженою порядку здійснення операцій з металобрухтом у 2012 р., тобто після винесення попереднього вироку щодо неї, підтвердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджена також іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події, протоколом огляду речових доказів, протоколами пред'явлення предметів та особи для впізнання та іншими досить повно проаналізованими у вироку доказами.

Тому доводи засудженої про фальсифікацію кримінальної справи щодо неї є необґрунтованими.

Оскільки згідно положень ст. 365 КПК України 1960 р. судові рішення перевіряються апеляційним судом в межах апеляції, то питання призначення покарання апеляційний суд не перевіряв і не висловлює своїх думок з цього приводу.

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 213 ч. 2 КК України доведена, а тому апеляція її не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 366, 377, 379 ч. 2 КПК України 1960 року та п. 11 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 р., колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженої ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Ладижинського міського суду стосовно ОСОБА_3 від 18 жовтня 2012 року без змін.

На ухвалу можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до касаційного суду Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді:

Згідно з оригіналом: