Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2015 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю:
адвоката - ОСОБА_3
розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна ,-
В С Т А Н О В И В :
19.11.2015 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна мотивуючи свої вимоги тим, що СВ управління поліції в Подільському районі ГУ Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0008272, внесене до ЄРДР 14.11.2013 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 358 ч. 1, 190 ч. 2 КК України.
Зазначає, що в межах даного кримінального провадження ним, як представником потерпілого - 08.10.2015 року було заявлено клопотання щодо повернення тимчасово вилученого майна, а саме - автомобіля «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від нього. Постановою начальника СВ управління поліції в Подільському районі ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 в задоволенні клопотання відмовлено. Обґрунтуванням відмови в задоволенні клопотання є те, що даний транспортний засіб визнано речовим доказом.
Не погоджуючись із вказаною постановою слідчого та посилаючись на порушення органом досудового розслідування порядку вилучення речей та документів, оскільки вважає, що вилучений автомобіль «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від нього, є тимчасово вилученим майном, а саме не звернення слідчим із клопотанням про накладення на нього арешту, звертається із даною скаргою до слідчого судді та просить зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_4 вказаний автомобіль та ключі до нього.
Адвокат ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримують скаргу з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просять слідчого суддю її задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав заяву згідно якої вимоги скаржника не визнає, мотивуючи тим, що постанова про відмову в задоволенні клопотання про повернення вилученого транспортного засобу винесена ним законно та обґрунтовано, просить провести розгляд скарги за його відсутності і відмовити в її задоволенні.
Слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності слідчого.
Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги та докази, якими вона обґрунтовується, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в її задоволенні, виходячи з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві дійсно перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008272 від 14.11.2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень від 14.11.2013 року про те, що 13.11.2013 року приблизно о 17.00 год. на перехресті вул. Вишгородська та вул. Мостицька в м. Києві працівниками ДПС спеціалізованого відділення ДПС із забезпечення супроводження СЗ ДПС особливого призначення при УМС України зупинено автомобіль «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 . В ході перевірки встановлено, що свідоцтво про реєстрацію даного ТЗ серії НОМЕР_2 має явні ознаки підробки, так як бланк свідоцтва не відповідає оригіналам, які перебувають в обігу на території України (а.с. 9).
Як вбачається з наданих слідчому судді слідчим матеріалів кримінального провадження, 13.11.2013 року старшим слідчим Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_6 було складено протокол огляду місця події, згідно якого було виявлено та вилучено автомобіль «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та Свідоцтво про його реєстрацію.
04.12.2013 року старшим слідчим Подільського РУ ГУМВС України ОСОБА_7 було винесено постанову про визнання предметів в якості речових доказів та передачу їх на зберігання згідно якої транспортний засіб автомобіль ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від нього вилучені у ОСОБА_4 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розсовувань за № 0008272 від 14.11.2013 року за ч. 1 ст. 358 КК України.
Речовий доказ - транспортний засіб автомобіль ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від нього залишено на тимчасовому зберіганні на території Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві.
Слідчим суддею встановлено, що 08.10.2015 року адвокатом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 слідчому СВ Подільського РУ ГУ МВС України ОСОБА_5 було подано клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, а саме - автомобіля «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від нього (а.с. 5-7).
11.11.2015 року постановою начальника СВ управління поліції в Подільському районі ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 в задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено (а.с. 8).
Як вже зазначалося вище, скаржник не погоджуючись із вказаною постановою слідчого та посилаючись на порушення органом досудового розслідування порядку вилучення речей та документів, оскільки вважає, що вилучений автомобіль «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від нього, є тимчасово вилученим майном, а саме не звернення слідчим із клопотанням про накладення на нього арешту, звертається із даною скаргою до слідчого судді та просить зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_4 вказаний автомобіль та ключі до нього.
Слідчий суддя частково погоджується з такими доводами скаржника, виходячи з наступного.
Так стаття 167 КПК України визначає, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно статті 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з наданого суду слідчим Висновку № 8/2/19 (12) від 03.12.2013 року проведеної експертами НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві експертизи, ідентифікаційний номер кузова, наданого на дослідження автомобіля «ВМW 525 ТDS», державні реєстраційні знаки НОМЕР_1 знищений кустарним способом, шляхом високотермального пошкодження (заплавлення) метала в районі номерної площадки. Первинний номер кузова автомобіля «ВМW 525 ТDS», державні реєстраційні знаки НОМЕР_1 - « НОМЕР_3 ».
Крім того, згідно Висновку №501/тдд від 26.11.2013 року проведеної експертами НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві експертизи, надане на дослідження свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Зображення лицевої та зворотної сторони свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу нанесено за допомогою копіювально-множильної техніки струменевим способом.
Проаналізувавши зміст вищезазначених норм чинного кримінально-процесуального закону з врахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та встановлених в судовому засіданні обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучений у ОСОБА_4 автомобіль «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від нього, дійсно є тимчасово вилученим майном в розумінні ст. 167 КПК України, оскільки відповідає критеріям визначеним в частині другій вказаної статті (є предметом кримінального правопорушення).
Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Із зазначеної норми вбачається, що однією із підстав повернення тимчасового вилученого майна є відмова у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна, обов`язок подачі якого у випадку тимчасового вилучення майна, покладено на останнього ч. 5 ст. 171 КПК України, яка визначає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Тобто у випадку не подання прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт або у випадку відмови в задоволенні такого клопотання, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.
Слідчим суддею встановлено, а слідчим не спростовано, що незважаючи на вимоги зазначених норм чинного кримінально-процесуального закону, органом досудового розслідування дійсно після вилучення автомобіля «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від нього не було подано слідчому судді клопотання про накладення арешту на них у строк та порядку визначеному ст.ст. 170, 171 КПК України, що свідчить про наявність правових підстав для повернення вказаного майна, відповідно до вимог ст. 169 та ч. 6 ст. 173 КПК України.
В той же час слідчий суддя встановивши наявність законних підстав для повернення автомобіля «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від нього, як тимчасово вилученого майна, однак не вбачає підстав для його повернення саме ОСОБА_4 та не вбачає будь-якої протиправної бездіяльності слідчого саме по відношенню до останнього, виходячи з наступного.
Як уже зазначалося вище, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема у випадку не накладення на нього арешту у строки та в порядку визначені ст.ст. 170-173 КПК України.
За приписами статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу - володільцем тимчасово вилученого майна.
Зі змісту вказаних норм КПК України вбачається, що законодавцем дійсно надано право особі в якої було тимчасово вилучено майно подати скаргу на бездіяльність слідчого з його не повернення, в той же час вказано, що така особа має бути саме володільцем вказаного майна.
Стаття друга КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст.ст. 22, 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
З системного аналізу зазначених статей кримінально-процесуального кодексу України в сукупності з іншими його нормами можна зробити висновок, що особа, яка звертається із клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, а у випадку відмови в його задоволенні із скаргою на бездіяльність слідчого або прокурора повинна достовірно довести наявність в неї суб`єктивного права вимоги на пред`явлення вказаного клопотання та скарги, а саме вона повинна довести, що вона є законним володільцем вказаного майна.
Слідчим же суддею встановлено, що незважаючи на вимоги вказаних норм КПК України скаржником не доведено наявності у ОСОБА_4 суб`єктивного права на заявлення як клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, а саме автомобіля «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від нього, так само як і на подачу скарги на бездіяльність слідчого із їх неповернення, зокрема останнім не доведено належними та допустимими доказами, що він є законним володільцем тимчасово вилученого майна.
Матеріали ж кримінального провадження навпаки містять достатньо доказів, які спростовують його доводи про законність володіння, зокрема як вже зазначалося вище, згідно Висновку НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві № 501/тдд від 26.11.2013 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України (є підробленим).
За приписами чинного законодавства України, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності особи на відповідний транспортний засіб.
Зважаючи на ту обставину, що вищезазначене Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 є підробленим, що об`єктивно встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, що ставить під сумнів наявність права власності у ОСОБА_8 на автомобіль «ВМW 525 ТDS», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому є недоведеним і факт наявності у ОСОБА_4 в якого було вилучено вказане свідоцтво і на підставі якого він здійснював керування ТЗ, права вчиняти будь-які дії на його підставі, тобто наявності статусу законного володільця спірного майна. Факт же керування ТЗ на підставі підроблених документів свідчить саме про незаконність володіння майном.
Крім того, слід зазначити, що виходячи з обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також характеру самого майна, яке як встановлено вище, відповідає критеріям, зазначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме є предметом кримінального правопорушення та є речовими доказами, слідчий суддя приходить до висновку, що вказане майно відповідно до вимог ст. 101 КПК України є об`єктом спеціальної конфіскації і його доля може бути вирішена лише під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про законність та обґрунтованість постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання про повернення вилученого транспортного засобу та про відсутність будь-якої бездіяльності по відношенню до ОСОБА_4 , яка могла б бути оскаржена відповідно до вимог ст. 303 КПК України.
Зі змісту статей 26, 94 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку між собою приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 не знайшла свого доведення в судовому засіданні, є такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 23, 26, 84, 93, 94, 131, 167-169, 170-174, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1