Справа № 183/127/14-к
№ 1-кп/183/196/15
В И Р О К
іменем України
06 листопада 2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 11.10.2013 року приблизно о 15.00 годині він, будучи неповнолітнім, разом з малолітнім ОСОБА_12 знаходилися на території нежитлової будівлі, а саме колишнього кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та вживали алкогольні напої, а саме, пиво.

В цей же день, 11.10.2013 року, близько 16.00 годин, у недобудованій споруді за вказаною вище адресою між неповнолітнім ОСОБА_8 та малолітнім ОСОБА_12 виник словесний конфлікт з приводу обставин, які склалися в вересні 2013 року, а саме за монітор від комп`ютеру, який перебував у тимчасовому користуванні у малолітнього ОСОБА_12 та належав неповнолітньому ОСОБА_8 .

Малолітній ОСОБА_12 почав стверджувати, що неповнолітній ОСОБА_8 повинен спочатку повернути грошові кошти, які він винен за пошкодження його власного ноутбуку марки «Accer» чорного кольору, тільки після цього йому буде повернутий його монітор від комп`ютеру марки «Benq» та наполягав, що питання повернення монітору неповнолітній ОСОБА_8 повинен вирішувати з його батьком ОСОБА_13 .

Внаслідок відмови ОСОБА_12 у поверненні монітору від комп`ютеру, неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, 11.10.2013 року приблизно о 16.10 годин, знаходячись на території нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 , умисно наніс руками не менше двох ударів по обличчю малолітнього ОСОБА_12 , чим спричинив тілесні ушкодження у виді синців та саден на обличчі, ОСОБА_12 від нанесення йому тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_8 оборонявся. В ході спричинення тілесних ушкоджень у неповнолітнього ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті малолітньому ОСОБА_12 , тобто на його вбивство.

Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи характер своїх дій та той факт, що ОСОБА_12 є малолітньою дитиною, передбачаючи та усвідомлюючи тяжкість можливих наслідків, неповнолітній ОСОБА_8 обхопив малолітнього ОСОБА_12 правою рукою за шию та почав душити. Після того, як малолітній ОСОБА_12 знепритомнів, неповнолітній ОСОБА_8 з метою доведення злочину до кінця, зняв з його джинсових брюк ремінь зі штучної світлої плетеної тканини та надягнув ремінь петлею на шию, затягнув петлю на шиї малолітнього ОСОБА_12 , утримував протягом кількох хвилин, що призвело до удушення ОСОБА_12 . Таким чином внаслідок механічної асфіксії, внаслідок здавлення органокомплексу шиї петлею при задушенні, що підтверджується як видовими (странгуляційна борозна у верхній третині шиї з гістологічними ознаками компресії шкіри), так і загальноасфіктичними ознаками (гостра емфізема легень, крововиливи в слизовій оболонці повік та в склерах очей, плями Тард`є), тобто своїми умисними злочинними діями, неповнолітній ОСОБА_8 спричинив смерть малолітньому ОСОБА_12 .

Після цього неповнолітній ОСОБА_8 , осмислюючи, що малолітній ОСОБА_12 знаходиться без ознак життя, почав тягнути за пояс до бетонного туалету, який розташований на території колишнього кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи мету укриття вчиненого ним злочину та переховування трупу у ямі вищевказаного туалету.

Підтягнувши труп малолітнього ОСОБА_12 до бетонного туалету, неповнолітній ОСОБА_8 побачив отвір, що знаходиться з тильної сторони туалету. Після чого неповнолітній ОСОБА_8 кинув труп малолітнього ОСОБА_12 головою вниз в отвір бетонного туалету. Після чого, з метою подальшого укриття вчиненого злочину неповнолітній ОСОБА_8 підібрав з землі джинсові штани малолітнього ОСОБА_12 , які спали під час пересування трупу ОСОБА_12 до приміщення туалету та заховав під шлакоблоком на місці вчинення злочину у недобудованій споруді. В подальшому взяв мобільний телефон марки «Lenovo», який належав малолітньому ОСОБА_12 , витягнув з нього дві сім-карти мобільних операторів «МТС» та «Біллайн», які зламав на місці вчинення злочину, а мобільний телефон марки «Lenovo» забрав та поїхав до м. Дніпропетровська, де в подальшому заклав в ломбарді, тим самим намагаючись скрити сліди вчиненого злочину.

Своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_8 , шляхом удушення ОСОБА_12 , спричинив тілесні ушкодження у виді механічної асфіксії, яка виникла внаслідок здавлення органокомплексу шиї петлею при задушенні, та странгуляційної борозни в області шиї, які у своїй сукупності, по ступеню тяжкості, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, що привели до наступу смерті потерпілого. Тілесні ушкодження у виді синців та саден на обличчі, саден в області лівого плеча, на спині зліва та справа, на животі зліва, в поперековій області справа, в області правої сідниці, лівого стегна та лівого колінного суглобу, у своїй сукупності та кожне окремо, у живих осіб відносяться до легкого ступеню тяжкості, заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, незадовго до наступу смерті і не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наступом смерті.

Таким чином, причиною смерті малолітнього ОСОБА_12 є механічна асфіксія внаслідок здавлення органокомплексу шиї петлею при задушенні, що підтверджується як видовими (странгуляційна борозна у верхній третині шиї з гістологічними ознаками компресії шкіри), так і загальноасфіктичними ознаками (гостра емфізема легень, крововиливи в слизовій оболонці повік та в склерах очей, плями Тард`є).

Дії ОСОБА_8 органами досудового слідства кваліфіковані за п.2 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство малолітньої дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення в неповнолітньому віці.
У відповідності до ст. 484 КПК України, 1. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються: 1) повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; 2) ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; 3) умови життя та виховання неповнолітнього; 4) наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України (а.с.112 т.1)

ОСОБА_8 1996 року народження раніше не судимий, не перебуває на обліку лікаря-нарколога, лікаря-психіатра, хронічних захворювань не має. (а.с.213-215 т.1)

Згідно інформації Служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 05.04.2014 року, ОСОБА_8 не перебував на обліку у службі у справах дітей, до служби не надходило жодної інформації від соціальних служб з питань перебування неповнолітнього в складній життєвій ситуації, невиконань батьками своїх обов`язків щодо неповнолітнього, безпритульністю, конфліктами або жорстоким ставленням у сім`ї. Неповнолітній ОСОБА_8 виховувався у багатодітній родині (троє дітей), виховувався матір`ю, оскільки батько покинув сім`ю. В школі мав невисокий рівень знань, залучався до позакласних заходів, був трудолюбивий, адекватно реагував на зауваження педагогів, не проявляв агресії відносно учнів навчального закладу. Мати неповнолітнього мала тісний зв`язок з навчальним закладом, цікавилася навчанням сина та його поведінкою. За межами навчального закладу ОСОБА_8 спілкувався з підлітками старшого віку. В 2011 році неповнолітній закінчив 9 класів СЗОШ № 12 та вступив до Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму, з зазначеного навчального закладу інформації стосовно проблем здобуття неповнолітнім освіти до служби не надходило. (а.с. 109 т.1)

Згідно довідки СКМСД Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_8 за місцем мешкання та навчання характеризується позитивно. (а.с. 111 т.1)

Згідно характеристики Дніпропетровського Індустріально-педагогічномго технікуму, ОСОБА_8 навчався у закладі з 01.09.2011 року за професією: електрогазозварник, слюсар з ремонту автомобілів, рихтувальник кузовів. За період навчання продемонстрував достатній рівень знань, надані доручення намагається виконувати якісно та своєчасно, але допускав пропуски занять. За характером спокійний, тактовний, стриманий, навіть замкнений, ввічливий. Стосунки з одногрупниками доброзичливі. Мати цікавиться життям сина, підтримує постійний зв`язок з навчальним закладом, має вплив на сина, постійну турботу також проявляв його брат. За порушення правил внутрішнього розпорядку технікуму пропуски без поважних причин занять, були винесені догани. (а.с.216 т.1)

Згідно з характеристикою з місця проживання, ОСОБА_8 характеризується позитивно, скарг і заяв відносно нього не надходило. (а.с.217 т.1)

Актом № 258 від 12 грудня 2013 року стаціонарної судово-психіатричної експертизи, встановлено, що ОСОБА_8 в період інкримінованого йому діяння хронічним душевним захворюванням, недоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим порушенням психічної діяльності не страждав, в тому числі не страждає і на цей час, за своїм психічним станом, як на момент інкримінованого діяння, так і зараз, має змогу віддавати звіт своїм діям та керувати ними (т. 2 а.с. 44-47).

Представник СКМСД Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що неповнолітній ОСОБА_8 на обліку не перебував, зауважень на його поведінку не надходило, вперше взятий під контроль в зв`язку з обвинуваченням по зазначеній кримінальні справі. Потерпілий ОСОБА_12 перебував під опікою бабусі ОСОБА_7 , оскільки мати неповнолітнього померла у 2005 році, відомості про батька в свідоцтві про народження зазначені із слів матері. ОСОБА_12 мав все необхідне для навчання та проживання, навчався в СШ № 12, до 2009 року навчався нормально, після чого навчався не дуже добре, вихованням ОСОБА_12 фактично займався ОСОБА_13 син опікуна малолітнього ОСОБА_7 .

Обвинувачений неповнолітній ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав, пояснив, що з малолітнім ОСОБА_12 він товаришував на протязі п`яти років, останній проживав по АДРЕСА_1 . 11.10.2013 року близько 15-00 годин він зустрів ОСОБА_12 біля магазину, запропонував останньому погуляти. ОСОБА_12 зайшов додому, переодягнувся, після чого вони знаходилися на території непрацюючого кафе по вул. Волгоградській м. Новомосковська, напроти будинку ОСОБА_12 , вони гуляли, слухали музику. Коли вони знаходилися на території колишнього кафе, до них підходив батько ОСОБА_12 - ОСОБА_13 . Через деякий час ОСОБА_12 попросив його здати належний йому телефон в ломбард, посилався на те, що йому потрібні були кошти. Сам задати телефон до ломбарду він не міг, оскільки був неповнолітнім, не мав паспорта. ОСОБА_8 зазначив, що він неодноразово здавав до ломбарду в м. Дніпропетровські свій телефон, тому, погодився на пропозицію ОСОБА_12 .. Він пішов додому, переодягнувся, повернувся на територію кафе, де ОСОБА_12 дав йому телефон «Lenovo» білого кольору, з якого ОСОБА_12 витягнув сім-картки, які поклав у кишеню джинсів. Він поїхав на маршрутці до м. Дніпропетровська, де здав за 700 грн. телефон до ломбарду, який розташований на території автовокзалу. Повернувся до м. Новомосковська приблизно о 20-21 годині, зустрівся з ОСОБА_12 та віддав йому гроші за телефон, які він отримав в ломбарді, собі залишив 50 грн. після чого вони вже більше не бачилися, ОСОБА_12 пішов у напрямку вул. Заводської, а він - по вул. Мануільського, в сторону магазину. Куди пішов ОСОБА_15 йому невідомо, а він біля магазину зустрівся із своїми знайомими і повернувся додому вже пізно ввечері. Наступного дня, 12 жовтня 2013 року, від батька ОСОБА_12 він дізнався, що ОСОБА_16 напередодні не повернувся додому. Гадаючи, що він залишився ночувати у друзів, не бажаючи його викривати перед батьком, він сказав ОСОБА_13 , що не знає де його син. 17.10.2013 року він гуляв, побачив людей біля подвір`я ОСОБА_12 , дізнався, що на території колишнього кафе, де вони гуляли 11.10.2013 року, біля туалету, знайшли тіло вбитого ОСОБА_17 . В цей же день, приблизно о 16.00 годині він був затриманий працівниками міліції, доставлений в ОСОБА_18 , він розповів, що здав до ломбарду телефон, він був в міліції сам, без матері, його били, хватали за шию, погрожували, що будуть ґвалтувати гумовою дубинкою, підключать електрострум до статевих органів. Після чого його поставили перед відеокамерою, сказали, що якщо він не буде говорити що це він задушив ОСОБА_12 , йому та його близьким буде погано. Будь-якого конфлікту між ним та ОСОБА_12 11 жовтня 2013 року не було, ніяких стосунків вони не з`ясовували, випили по 0,5 л. пива кожний. З приводу ноутбука, може пояснити, що наприкінці літа 2013 року вони з ОСОБА_12 та друзями гуляли, ненавмисно, пошкодили ноутбук ОСОБА_12 , в зв`язку з чим, він віддав останньому свій монітор від комп`ютера.

Судом не встановлений факт застосування до ОСОБА_8 методів фізичного та психологічного впливу з боку працівників Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Так, 27.03.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 внесені відомості відносно працівників Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 та ОСОБА_20 при проведенні досудового розслідування за фактом вбивства неповнолітнього ОСОБА_12 за попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 Кк України. В ході проведення досудового розслідування, крім того, було перевірено факти застосування працівниками Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області до ОСОБА_8 під час затримання та проведення слідчих дій, методів фізичного та психологічного впливу. (а.с.2 т. 3)

За результатами розслідування 06 травня 2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях співробітників Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення. В ході розслідування судово-медичним експертом був проведений огляд ОСОБА_8 , згідно висновку від 18.10.2013 року у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не виявлено. (а.с.3 т.3)

Постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 20.12.2013 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_9 про застосування співробітниками Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області відносно неповнолітнього ОСОБА_8 морального та фізичного тиску, закрите у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях співробітників Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 , як законний представник неповнолітнього обвинуваченого, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 1996 року народження є її сином, вони проживають по АДРЕСА_3 . Крім ОСОБА_8 в неї є ще два сина, чоловік не проживає з сім`єю. ОСОБА_21 народився та розвивався нормально, хронічних захворювань не має, дитячий садок не відвідував, оскільки виховувався вдома. З шести років син навчався в школі № 12 м. Новомосковська, мав посередні оцінки, закінчив 9 класів, після чого поступив до Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму, закінчив його. Їй відомо, що її син дружив з ОСОБА_22 , часто бували вдома один у одного. Також їй відомо, що влітку 2013 року її син, ОСОБА_12 та їх друзі гуляли, ненавмисно пошкодили ноутбук ОСОБА_12 . Один з друзів віддав 500 грн. за ремонт екрана ноутбука, а її син ОСОБА_8 не мав грошей, тому, віддав ОСОБА_23 свій монітор від комп`ютера. 12.10.2013 року о 10-00 годині до них додому приходили працівники міліції, повідомили, що ОСОБА_24 пропав, її син говорив, що не знає де той знаходиться. 17.10.2013 року їй стало відомо. що знайшли тіло ОСОБА_25 , двоє працівників міліції забрали її сина, ввечері їй зателефонував слідчий, за нею приїхали працівники міліції, а близько 22-00 години в приміщенні міліції проводився допит її сина, в її присутності, присутності психолога, адвоката. Її син під час допиту пояснював, що він вбив ОСОБА_12 , але, в наступному, він пояснив їй, що його били, погрожували, тому він надав такі пояснення.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, а саме, умисного вбивства малолітньої дитини - ОСОБА_12 , представниками державного обвинувачення суду надані докази:

- показання потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_26 , свідка ОСОБА_27 , свідка ОСОБА_28 , свідка ОСОБА_29 , неповнолітнього свідка ОСОБА_30 , свідка ОСОБА_31

- протокол обшуку приміщення домоволодіння АДРЕСА_2 , (т. 1 а.с. 222-226) та речові докази за результатами зазначеного обшуку (т. 2 а.с. 76);

- протокол огляду з фототаблицею території колишнього кафе, розташованого по АДРЕСА_2 , (т. 2 а.с. 1-38) та речові докази за результатами огляду (т. 2 а.с. 71,73, 77, 79);

- протокол огляду трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (т. 1 а.с. 236-239);

- протокол пред`явлення речей для впізнання ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 39-40);

- відеозапис допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року, (т. 2 а.п. 82);

- висновок судово-психологічної експертизи № 1114 від 06.12.2013 року відеозапису допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 від 17.10.2013 року (т.1 а.с. 199-211);

- висновок експерта № 366/Е від 15.11.2013 року та акт судово-медичного дослідження № 366 від 15.11.2013 року. (т.2 а.с. 57-60);

- протокол огляду території, що прилягає до ломбарду ПП Тураєв, розташованого по АДРЕСА_4 , (т.1 а.п. 234-235) та речові докази за результатами огляду (т. 2 а.с. 81);

- копія гарантійного талону на мобільний телефон «Lenovo» А706 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (т. 1 а.п. 219);

- протокол огляду монітору для персонального комп`ютеру марки «Benq» (т. 2 а.п. 41-42), та речовий доказ - монітору для персонального комп`ютеру марки «Benq» (т. 2 а.п. 43);

- довідка за результатами обробки технічної інформації (т. 2 а.с. 51-53), речові докази - два диски «CD-R» формату з інформацією про даних абонентів мобільного зв`язку (т. 2 а.п. 70);

- акт № 258 від 12 грудня 2013 року стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 44-47);

- висновок експерта № 774 від 12.11.2013 року у відповідності до якого на ремені, вилученому під час огляду трупу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , клітини з ядрами не знайдені (т. 2 а.п. 61-62);

- висновок експерта № 517к від 22.10.2013 року яким визначена належність групи крові підозрюваного ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 48), а самі зразки його крові визнані речовими доказами (т. 2 а.п. 72);

- висновок експерта № 787 від 08.11.2013 року у відповідності до якого в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_8 наявність крові не встановлена, при цитологічному дослідженні клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені (т.2 а.п. 49-50);

- висновок експерта № 773 від 12.11.2013 року відповідно якому в піднігтьовому вмісті обох рук трупу малолітнього ОСОБА_12 , що були надані на дослідження, наявність крові не встановлено. При цитологічному дослідженні знайдені лише клітини поверхневого шару епідермісу, які не придатні для цитологічного дослідження (т. 2 а.п. 55-56);

- висновок експерта № 775 від 12.11.2013 року у відповідності до якого на двох сім-картах мобільних операторів «МТС» та «Beeline», вилучених 17.10.2013 року в ході огляду території занедбаного кафе, розташованого по вул. Волгоградська, 94 м. Новомосковська, наданих на дослідження, клітини з ядрами не знайдені (т. 2 а.п. 63-64, 65-66);

- висновок експерта № 656/Е від 18.10.2013 року про те, що яких-небудь тілесних ушкоджень при огляді ОСОБА_8 не виявлено (т. 2 а.п. 67-68);

- протокол огляду з фототаблицею території домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому міститься опис будівель, споруд та вмісту в них, які на час огляду не пошкоджені, слідів бійки та боротьби не містять. Під час огляду вилучені сліди пальців рук, а також носильні речі малолітнього ОСОБА_12 , а саме футболка та шапка (т.1 а.п.227-233), що визнані речовими доказами (т. 2 а.п. 74);

- протокол огляду носильних речей ОСОБА_8 , а саме брюк із джинсової тканини синього кольору, бавовняної кофти чорно-червоного кольору, бавовняної футболки чорного кольору, що визнані речовими доказами по справі, на яких будь-яких плям або пошкоджень не виявлено (т. 2 а.п. 54). Під час огляду зроблені зрізи нігтів з обох рук ОСОБА_8 та залучені до справи як речові докази, на яких у відповідності до вищезазначеного висновку експерта наявність крові не встановлена та мікрочастки тканин людини не знайдені (т. 2 а.п. 69, 78);

- мобільний телефон марки «LG-152q», запальничка, одна сигарета «Прима», вилучені в ході затримання ОСОБА_8 17.10.2013 року в порядку ст. 208 КПК України, які визнані речовими доказами по даному провадженню (т. 2 а.п. 80);

У відповідності до ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:
1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;
2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;
3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;
4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;
5) чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме;
6) яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати;
7) чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку;
7-1) чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;
8) чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності;

9) чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України;

10) чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування;

11) чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя;

12) що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами;

13) на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі;

14) як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст. 84 КПК України, 1. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. 2. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Як доказ вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, представник державного обвинувачення посилався на те, що 17.10.2013 року ОСОБА_8 , під час допиту в якості підозрюваного, визнав свою провину, розповів, що він задушив малолітнього ОСОБА_12 , щоб заволодіти його телефоном, що підтверджується відеозаписом допиту ОСОБА_8 у якості підозрюваного.

На підтвердження вини ОСОБА_8 представниками державного обвинувачення надані суду:

- відеозапис допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року, в ході якого він визнав себе винним в скоєнні даного злочину та розповів обставини його вчинення, а саме, що 11.10.2013 року між ним та ОСОБА_12 виник конфлікт з приводу монітору від комп`ютера, ОСОБА_12 став уходити, він потягнув його за руку, ОСОБА_12 став битися, після чого вони стали битися, валятися на землі. Він схопив ОСОБА_12 кистю руки за шию, придавив, останній перестав рухатися, коли він відпустив ОСОБА_12 , він вже не рухався, посинів. Після цього він зняв з джинсів ОСОБА_12 ремінь, затягнув на його шиї та потягнув до туалету. Штани спали з тіла, він зняв кросівки, скинув тіло в туалет, штани сховав під камінь, витягнув з карману телефон «Lenovo», витягнув з нього сим-картки, зламав їх. Телефон заклав в м. Дніпропетровську. Диск із зазначеним відеозаписом долучений до справи як речовий доказ та досліджений судом.(т. 2 а.п. 82).

- висновок судово-психологічної експертизи № 1114 від 06.12.2013 року відеозапису допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 від 17.10.2013 року, відповідно до якої, процес зазначеного допиту характеризується наявністю психологічно значимих умов, що відповідають індивідуально-психологічним особливостям комунікативної діяльності підозрюваного, невербальні засоби якої не властиві для проявів вимушеної спонуки до спілкування та виконують функцію смислового навантаження, відображаючи його ставлення до реконструйованих подій і за своєю психологічною суттю є «слідами» минулого досвіду, відображеного під час відтворення підозрюваним події злочину. У поведінці неповнолітнього ОСОБА_8 при проведенні з ним зазначеної слідчої дії, констатуються психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак самостійної дачі показань у ході всієї слідчої дії. Ознаки психологічного впливу на нього зі сторони осіб, які приймали участь під час проведення даної слідчої дії не констатуються, за винятком питань та реплік сформульованих ОСОБА_9 (т.1 а.с. 199-211);

- показання свідка ОСОБА_29 , яка в судовому засіданні пояснила, що працює психологом НЗОШ № 4 м. Новомосковська. 17.10.2013 року близько 21-00 годині до неї зателефонував заступник голови міста з проханням прийняти участь при допиті неповнолітнього в якості психолога. В приміщенні міліції її запросили до кабінету, в якому знаходився слідчий, помічник прокурора, адвокат, мати неповнолітнього та сам неповнолітній, допит фіксувався на відеокамеру. Допитувався неповнолітній ОСОБА_8 , запитання йому ставилися коректно, без будь якого тиску. Неповнолітній ОСОБА_8 був напружений, але відповідав швидко, без пауз, розповів, що йому сподобався телефон і він задушив ОСОБА_25 . За його словами, він не хотів вбивати, але хлопець не віддавав телефон і він ременем придушив його, а коли побачив, що він живий, додушив. Поза та поведінка ОСОБА_8 свідчила про те. що він говорив правду. Під час допиту неповнолітнього, його мати дуже нервувала, була агресивна, агресія була направлена як на слідчого так і на сина, вона казала сину «навіщо ти так кажеш, не говори» з її боку був моральний тиск на сина. Після допиту вона пішла, але, через хвилину її погукали, попросили поставити підпис та слідчий повідомив що її відвезуть додому, бо вже було пізно.

У відповідності до ст. 207 КПК України, 1. Ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. 2. Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статті 482 цього Кодексу: 1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; 2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

Згідно вимог ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

Судом встановлено, що згідно з протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України (т. 2 а.п. 136-137) неповнолітній ОСОБА_8 був затриманий 17.10.2013 року о 20 годині 20 хвилин, в той час, як в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 був доставлений працівниками міліції до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 17.10.2013 року о 16 годині 20 хвилин (т. 3 а.п. 87) , що підтверджується випискою з журналу, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що саме з цього часу ОСОБА_8 був змушений залишатися в приміщенні поряд із уповноваженою службовою особою і даний час у відповідності до ст. 209 КПК України є моментом його затримання.

Підставою затримання в протоколі затримання підозрюваного у вчиненні злочину зазначено: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те. що саме ця особа вчинила злочин.
Суд приходить до висновку, що органами досудового розслідування затримання неповнолітнього було проведене з порушенням вимог ст.ст. 207,208 КПК України, оскільки, останній підозрювався у вчиненні злочину 11.10.2013 року, та був затриманий не безпосередньо під час вчинення або безпосередньо після вчинення злочину, а 17.10.2013 року, тобто, через сім діб після події злочину.
З питанням щодо затримання підозрюваного неповнолітнього ОСОБА_8 уповноважена службова особа органу досудового розслідування повинна була звернутися до слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2013 року ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (а.с. 225 т.4), звільнений з під варти у відповідності до вироку суду від 22 жовтня 2014 року, в наступному, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_8 перебував під вартою без достатніх правових підстав в період з 16 години 20 хвилин 17.10.2013 року по 19.10.2013 року.
Згідно вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
У відповідності до ст. 86 КПК України, 1. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. 2. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно вимог ст. 87 КПК України, 1. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. 2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит; 4. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
На підставі ст. 42 КПК України, підозрюваний має право на першу вимогу мати захисника та побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфедиційність спілкування.
У відповідності до ст. 488 КПК України, батьки або інші законні представники неповнолітнього беруть участь у кримінальному провадженні за участю неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого.
Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 48, 52, 226 КПК України, захисник залучений не був, неповнолітній ОСОБА_8 був опитаний старшим оперативно-уповноваженим СКР Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_32 без присутності законного представника, педагога або психолога (т. 2 а.п. 217).

З відеозапису допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року, та у відповідності до пояснень останнього в судовому засіданні встановлено, що під час допиту був присутній захисник, проте слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 276 КПК України не було повідомлено неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_8 про його права, передбачені ст. 42 КПК України в повному обсязі, зокрема його право мати побачення із захисником до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування.

Зазначене право неповнолітньому ОСОБА_8 після вручення повідомлення про підозру не було надане, крім того, вручивши ОСОБА_8 повідомлення про підозру 17.10.2013 року о 21 годині 35 хвилин (т. 2 а.п. 214-215), одразу, через 1 хвилину, тобто о 21 годині 36 хвилин цього ж дня, був розпочатий його допит (т. 2 а.с. 211-213), при цьому ОСОБА_8 не було надано часу для реального ознайомлення з повідомленням про підозру, не було надано побачення з захисником до першого допиту.

Також, незважаючи на те, що в ході допиту неповнолітнього ОСОБА_8 була присутня його мати ОСОБА_9 , слідчим не був визначений її процесуальний статус, мати підозрюваного була визнанна законним представником неповнолітнього підозрюваного лише 18.10.2013 року (а.с. 85 т. 4).
Крім того, згідно даних відеозапису допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року, пояснення ОСОБА_8 , який він надавав під час допиту, не відповідають за змістом тексту його допиту, зафіксованому на папері протоколу (т. 2 а.п. 211-213).

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати їх показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

В зв`язку з наведеним, сам протокол допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року не може бути належним доказом у справі.

Пояснення свідка ОСОБА_29 в частині того, що при допиті ОСОБА_8 надавав пояснення, що « ОСОБА_12 не віддавав телефон і він ременем придушив його, а коли побачив, що він живий, додушив», суд оцінює критично, не бере до уваги як доказ, оскільки пояснення свідка ОСОБА_29 в цій частині суперечать та не відповідають поясненням ОСОБА_8 , які зафіксовані у протоколі допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року та відеозапису зазначеного допиту.

Оскільки судом встановлено, що доказ, а саме - відеозапис допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року, отриманий з істотним порушенням прав та свобод підозрюваного, гарантованих Конституцією та законами України, а саме, внаслідок незаконного затримання неповнолітнього, порушення його права на захист, зазначений доказ у відповідності до ч. 2 ст. 87 КПК України повинен бути визнаний судом таким, що отриманий з істотними порушеннями прав підозрюваного і основоположних свобод, в зв`язку з чим, не може бути використаний судом при прийнятті рішення, в зв`язку з чим, підлягає виключенню із числа доказів винуватості ОСОБА_8 .

Суд приходить до переконання, що висновок судово-психологічної експертизи № 1114 від 06.12.2013 року, в ході якої експертом був досліджений відеозапис допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного від 17.10.2013 року та пояснення свідка ОСОБА_29 , яка приймала участь при зазначеному допиті, також в силу вимог ч. 1 ст. 87, ч. 2 ст. 86 КПК України є недопустимими доказами і не можуть бути використані судом при прийнятті рішення, оскільки експертиза відеозапису допиту підозрюваного та інформація, яка була отримана свідком ОСОБА_29 , є похідними від самого допиту підозрюваного та відеозапису цього допиту, зазначена інформація та докази отримані з істотним порушенням прав та свобод підозрюваного, , внаслідок незаконного затримання неповнолітнього, порушення його права на захист, тому, також підлягають виключенню із числа доказів винуватості ОСОБА_8 ,

Дослідивши інші докази, надані представниками державного обвинувачення та надаючи оцінку зазначеним доказам, суд приходить до наступного.

Як зазначалося вище, обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним у скоєнні умисного вбивства малолітнього ОСОБА_12 .

Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_12 є її онуком, з 2007 року вона була його опікуном. Мати дитини ОСОБА_33 померла приблизно у 2004 році, батьком дитини фактично є її син - ОСОБА_13 , але останній не зазначений як батько дитини в свідоцтві про народження. Вона, її син ОСОБА_13 , онук ОСОБА_12 з 2004 року проживали в м. Новомосковську по вул. Волгоградська. ОСОБА_12 був спокійним хлопчиком, врівноваженим, допомагав по господарству, з нею та батьком в нього були добрі відносини. Онук навчався в СШ № 12, до 5 класу були добрі оцінки, потім став навчатися гірше. ОСОБА_8 вона знає, оскільки її онук товаришував з останнім, вони разом дивилися телевізор, знаходилися за комп`ютером. Були випадки, що коли її онук сидів за комп`ютером, ОСОБА_8 підходив ззаду та хватав його руками за шию, придушував. Перед днем народження ОСОБА_12 , який був 26.09.2013 року, його батько ОСОБА_13 подарував йому мобільний телефон «Lenovo», телефон дорогий і батько забороняв онуку брати його. Їй також відомо, що між її сином ОСОБА_13 та ОСОБА_8 був конфлікт з приводу розбитого екрана ноутбука. У ОСОБА_8 був поламаний комп`ютер, тому, ОСОБА_12 дав йому свій ноутбук, а коли ОСОБА_8 повернув ноутбук, він був розбитий, ОСОБА_13 витратив на ремонт понад 1000 грн. Через деякий час ОСОБА_8 знов взяв ноутбук і знову повернув його розбитим. ОСОБА_8 віддав ОСОБА_12 свій монітор, але через деякий час став його просити віддати, але ОСОБА_13 повідомив його, що поки він не заплатить за ремонт ноутбука, монітор не віддасть, на зазначені претензії ОСОБА_34 якось погано відповів, подробиць вона не пам`ятає, але з погрозою. 11.10.2013 року ОСОБА_12 повернувся зі школи близько 15-00 годин, взяв телефон і хотів іти на вулицю. Вона сказала, «куди ти береш телефон», але онук відповів, що йому вже все рівно. Пізніше додому прийшов її син ОСОБА_13 , вона повідомила йому, що ОСОБА_35 взяв телефон на вулицю. ОСОБА_13 виходив на вулицю, після чого сказав їй, що онук та ОСОБА_8 сидять практично напроти двору, на території не працюючого кафе, слухають та «качають» музику і ОСОБА_12 попросив у нього 10 грн. Ввечері, приблизно о 18-00 годині онука ще не було вдома, ОСОБА_13 став телефонувати йому на телефон, але трубку ніхто не брав, а пізніше телефон вже був відключений. ОСОБА_13 взяв велосипед та поїхав шукати ОСОБА_36 , через деякий час повернувся, та повідомив що не знайшов його. Їй відомо, що її син ОСОБА_13 викликав працівників міліції в зв`язку із зникненням ОСОБА_12 , подробиці їй не відомі, оскільки вона потрапила до лікарні в зв`язку з запаленням легенів. Приблизно 18.10.2013 року їй повідомили, що онука знайшли мертвого в ямі туалету на території кафе.

Свідчення ОСОБА_7 підтверджують тільки факт перебування 11.10.2013 року в період з 15.00 до 16.00 годин неповнолітнього ОСОБА_8 і малолітнього ОСОБА_12 на території непрацюючого кафе та зникнення останнього після 16.00 години та жодним чином не доводять вини ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні показав, що ОСОБА_16 фактично є його сином, однак в свідоцтві про народження він не зазначений як батько дитини. Опікуном дитини була призначена його мати ОСОБА_7 , оскільки мати дитини померла, вони мешкали по АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 навчався посередньо, але був активний, допомагав по господарству, любив спорт, футбол. Напроти їх будинку розташована територія та будівлі непрацюючого (покинутого) кафе, на території якого діти часто гуляли. Син дружив із ОСОБА_8 , хоча останній на п`ять років старше, в них були добрі стосунки, ОСОБА_8 був авторитетом для сина. Влітку 2013 року син відпочивав у дитячому таборі та попросив залишити його ноутбук у ОСОБА_8 , але коли останній повернув ноутбук, він був з розбитим екраном. У вересні 2009 року, до дня народження, він подарував сину мобільний телефон «Lenovo», після чого його перестав цікавити ноутбук. В вересні 2013 року ОСОБА_12 повідомив, що знову надав ОСОБА_8 ноутбук, а через деякий час, на його неодноразові вимоги, ОСОБА_8 повернув його, але знову з розбитим екраном. Незважаючи на поломку, до ноутбука можливо було підключати монітор та користуватися ним і ОСОБА_8 приніс свій монітор, для того, щоб ОСОБА_12 міг користуватися ноутбуком. ОСОБА_13 пояснив, що через деякий час ОСОБА_8 став просити повернути монітор, але він сказав, що не віддасть, поки той не відремонтує ноутбук. Незважаючи на те, що ОСОБА_8 завжди був спокійний, при зазначених подіях він був у ярості, намагався зайти в будинок та забрати монітор. 11.10.2013 року ОСОБА_12 пішов до школи, близько 15.00 годин повернувся зі школи, взяв свій мобільний телефон «Lenovo» білого кольору і пішов разом із ОСОБА_8 . ОСОБА_13 зазначив, що оскільки з приводу монітора був конфлікт, він був занепокоєним, пішов до дітей, вони були біля двору, на території непрацюючого кафе, син повідомив, що будуть «качати» музику. Через деякий час він зателефонував синові, але він не відповідав і він знов пішов на територію кафе. Син та ОСОБА_8 сиділи, слухали музику, син попросив в нього 10 грн. Через деякий час він знову підійшов до хлопців, син попросив ще 1 грн. на чіпси, він був в подавленому стані, це відбувалося приблизно о 15-16 годинах. Він зайшов до будинку, приблизно через 15 хвилин зателефонував синові, але телефон був недоступний (телефон мав дві сім-картки). В цей день ОСОБА_12 та ОСОБА_37 повинні були піти о 17-00 годині на тренування з боксу. Він поїхав шукати сина на велосипеді, об`їздив всіх друзів сина, зателефонував ОСОБА_8 , але той повідомив, що вони з ОСОБА_22 розійшлися. Ввечері, точного часу він не пам`ятає, він знову зателефонував ОСОБА_8 , він прибіг до нього додому, був чимось наляканий, збуджений, кричав, що в його телефоні вибухнула батарея і телефон сутки не буде працювати. Пізніше, продавець магазину розповідала йому, що в цей день ввечері середній брат ОСОБА_8 купував пиво, був дуже збуджений. 12.10.2013 року він звернувся до міліції з приводу зникнення сина, сам продовжував його шукати, а 17.10.2013 року ввечері, йому повідомили про смерть сина, його знайшли у ямі туалету на території непрацюючого кафе. Ввечері він поїхав до відділу міліції, де працівники повідомили йому, що ОСОБА_8 зізнався у скоєнні вбивства.

Свідчення ОСОБА_13 підтверджують тільки факт перебування 11.10.2013 року в період з 15.00 до 16.00 годин неповнолітнього ОСОБА_8 і малолітнього ОСОБА_12 на території непрацюючого кафе та зникнення останнього після 16.00 години та жодним чином не доводять вини ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_26 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді начальника сектору кримінальної міліції по справах неповнолітніх Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. 12.10.2013 року ОСОБА_7 звернулася до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо зникнення онука малолітнього ОСОБА_12 . За її заявою проводилися розшукові заходи, встановлено, що ОСОБА_12 товаришував з ОСОБА_8 , останній при опиті повідомив, що бачив ОСОБА_36 близько 15-00 годин, він говорив що піде до знайомих. 17.10.2013 року на території непрацюючого кафе був виявлений труп ОСОБА_12 , обставини злочину їй не відомі, може пояснити тільки те, що при розмові ОСОБА_8 дуже нервував.

Показання свідка ОСОБА_26 щодо надмірного хвилювання ОСОБА_8 під час їх розмови через декілька днів після зникнення ОСОБА_12 , а також, показання свідка ОСОБА_13 про надмірну збудженість обвинуваченого ОСОБА_8 ввечері близько 18-00 годин 11.10.2013 року, самі по собі, у відсутності інших прямих або побічних доказів скоєння вбивства ОСОБА_12 саме ОСОБА_8 , не можуть беззаперечно свідчити про вчинення обвинуваченим такого діяння.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснила, що вона працює продавцем магазина «Продуктовий» приватного підприємця ОСОБА_38 , який розташований на житловому масиві Кулебівка м. Новомосковськ. ОСОБА_8 та ОСОБА_12 знає як жителів міста та своїх покупців. 11.10.2013 року в її магазин приблизно о 12-00 годині приходив ОСОБА_8 , купував пиво, а ввечері цього ж дня приблизно з 15.00 до 16.00 годині до магазину заходив ОСОБА_16 , брав напій.

Свідчення ОСОБА_27 підтверджують тільки факт того, що в магазин 11.10.2013 року заходили як ОСОБА_12 так і ОСОБА_8 та жодним чином не доводять вини ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_28 в судовому засідання пояснив, що він працює у ломбарді ПП «Янов», приміщення ломбарду розташоване в районі автовокзалу у м. Дніпропетровську. ОСОБА_8 знає, оскільки він неодноразово закладав телефон «Нокиа». 11.10.2013 року приблизно о 19.30 годин ОСОБА_8 привіз телефон «Lenovo» білого кольору без сім-карти, був з паспортом, вів себе трохи дивно, постійно оглядався. За телефон було запропоновано 700 грн. (а на оборотній викуп 800 грн.), ОСОБА_8 погодився, передав йому телефон «Lenovo», взяв гроші, після чого віддав 200 грн. та забрав свій телефон «Нокиа».

Свідчення ОСОБА_28 підтверджують тільки факти того, що ОСОБА_8 здав в ломбард телефон ОСОБА_12 «Lenovo», але не доводять вини ОСОБА_8 у скоєнні убивства, крім того, суд критично ставиться та не бере до уваги пояснень свідка ОСОБА_28 в тій частині, що ОСОБА_8 11.10.2013 року віддав йому 200 грн. та забрав свій телефон «Нокиа», оскільки, зазначені свідчення суперечать іншим обставинам, які встановлені судом, а саме, згідно відомостей ломбарду, ОСОБА_8 забрав свій телефон «Нокиа» лише через три дні.

Неповнолітній свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні в присутності представника ОСОБА_40 пояснив, що ОСОБА_25 знає, оскільки з ним разом ходили на тренування по боксу, всього один раз. Дату він не пам`ятає, близько 16.00 годин він збирався зайти за ОСОБА_22 , щоб потім піти на друге тренування з боксу, але по дорозі зустрів його батька, який повідомив, що ОСОБА_12 вдома немає, він десь гуляє, тому, на тренування пішов сам. Йому відомо, що у ОСОБА_12 був телефон «Lenovo», яким дорожив, нікому на давав. ОСОБА_8 знає як жителя мікрорайону «Кулебівка». Про смерть ОСОБА_25 стало відомо від працівників міліції, обставин його смерті не знає.

Свідчення ОСОБА_30 підтверджують тільки факт того, що ОСОБА_12 не пішов на тренування, та той факт, що пізніше стало відомо про смерть ОСОБА_25 , але не доводять жодним чином вини обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_41 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_25 знає, оскільки вони дружили, також у дружніх стосунках з ОСОБА_8 , вони разом часто гуляли, грали у футбол, відвідували один одного вдома. Дату не пам`ятає, він та його брат збиралися іти на тренування на бокс, з ними повинен був іти і ОСОБА_16 , але, по дорозі вони зустріли батька ОСОБА_42 , який повідомив їх, що ОСОБА_25 немає вдома, через декілька днів стало відомо, що він пропав. Йому відомо, що у ОСОБА_42 був дорогий телефон «Lenovo», він дуже дорожив ним, пізніше стало відомо, що ОСОБА_25 знайшли мертвим, на вулиці говорили, що його задушили та кинули в яму, обставини йому не відомі.

Свідчення ОСОБА_31 підтверджують факт того, що ОСОБА_12 не пішов на тренування, та той факт, що пізніше стало відомо про смерть ОСОБА_25 , але також, не доводять вини обвинуваченого.

Протокол обшуку приміщення домоволодіння АДРЕСА_2 , дозвіл на проведення якого був наданий слідчим суддею у відповідності до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України (т. 3 а.с. 86 т.1), встановлено, що в холодильнику, що знаходиться з правої сторони від входу в кухню виявлено картону коробку від телефону «Lenovo» А706, а в дивані, розташованому в ближньому лівому куті вздовж лівої бокової стінки залу ноутбук «Aser» чорного кольору з пошкодженим монітором, які були вилучені до ОСОБА_43 (т. 1 а.с. 222-226) і визнані речовими доказами (т. 2 а.с. 76);

Зазначеними доказами, фактично, підтверджується факт наявності у потерпілого телефону «Lenovo», та відносин щодо пошкодження ноутбуку, та не доводять вини обвинуваченого у вчиненні убивства.

Згідно до протоколу огляду з фототаблицею території колишнього кафе, розташованого по АДРЕСА_2 , в ході огляду із вигрібної ями недобудованого туалету був вилучений труп ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з детальним описом його положення в місці знаходження, предметів одягу, наявних на ньому, тілесних ушкоджень, виявлених на його тілі. Крім того, знайдені та вилучені в Новомосковський МВ одяг потерпілого ОСОБА_12 , фрагмент корпусу мобільного телефону, сім-картки із зазначенням місцезнаходження кожної з речей, та за участю експертів криміналістів НДЕКЦ було виявлено та вилучено мікрочастини з поверхні різних частин трупу ОСОБА_12 , зразки ґрунту з його обличчя та нігтьові зрізи пальців з його рук для подальшого дослідження (т. 2 а.с. 1-38). Вилучене в ході огляду було визнано і долучено до справи в якості речових доказів (т. 2 а.с. 71,73, 77, 79);

Зазначений доказ, фактично, підтверджує факт виявлення трупу ОСОБА_12 та вилучення речових доказів, але не доводить вини обвинуваченого у вчиненні убивства.

Протоколом огляду трупу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що на ньому знаходиться кофта трикотажна з капюшоном з сірими, синіми та голубими горизонтальними полосами та сірим замком типу «блискавка», що визнана речовим доказом по справі (т. 2 а.п. 75), майка, х/б світлого кольору, в області шиї трупу міститься петля виготовлена з брючного ременя з синтетичної плетеної тканини чорного кольору шириною 3 см., з пряжкою із білого металу, детальним описом його зовнішнього вигляду, типу статури, наявних тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 236-239).

Зазначений доказ не доводить вини обвинуваченого ОСОБА_8 .

Протоколом пред`явлення речей для впізнання встановлено, що ОСОБА_13 впізнав ремінь під № 1 із штучної плетеної чорної тканини та пряжкою з білого металу з написом «England», як той, що був на його синові ОСОБА_12 в момент вчинення щодо нього кримінального правопорушення (т. 2, а.с. 39-40)

Зазначений доказ не доводить вини обвинуваченого ОСОБА_8 .

Висновком експерта № 366/Е від 15.11.2013 року та актом судово-медичного дослідження № 366 від 15.11.2013 року при дослідженні та експертизі трупу ОСОБА_12 знайдено: петля, виготовлена з брючного ременя, в області шиї, одинарна, замкнена, рівномірно виражена, горизонтальна странгуляційна борозна у верхній третині шиї з ознаками прижиттєвості; гостра емфізема легень; крапкові крововиливи в слизовій оболонці повік та склерах очей, крапкоподібні та дрібно вогнищеві крововиливи під плеврою легень та зовнішньою оболонкою серця (плями Тард`є), синці та садна на обличчі, садна в області лівого плеча, на спині зліва та справа, на животі зліва, в поперековій області справа, в області правої сідниці, лівого стегна та лівого колінного суглобу.

Причиною смерті, яка могла наступити 11.10.2013 року, є механічна асфіксія внаслідок здавлення органокомплексу шиї петлею при задушенні, що підтверджується як видовими (странгуляційна борозна у верхній третині шиї з гістологічними ознаками компресії шкіри), так і загальноасфіктичними ознаками (гостра емфізема легень, крововиливи в слизовій оболонці повік та в склерах очей, плями Тард`є), знайденими при дослідженні трупу.

Механічна асфіксія, яка виникла внаслідок здавлення органокомплексу шиї петлею при задушенні, та странгуляційна борозна в області шиї, у своїй сукупності, по ступеню тяжкості, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, що привели до наступу смерті потерпілого. Тілесні ушкодження у виді синців та саден на обличчі, саден в області лівого плеча, на спині зліва та справа, на животі зліва, в поперековій області справа, в області правої сідниці, лівого стегна та лівого колінного суглобу, у своїй сукупності та кожне окремо, у живих осіб відносяться до легкого ступеню тяжкості, заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею незадовго до наступу смерті і не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наступом смерті. Усі знайдені тілесні ушкодження заподіяні незадовго до наступу смерті. Спочатку утворилися синці та садна, які виникли від численних травматичних дій тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, а потім була заподіяна странгуляційна борозна і механічна асфіксія внаслідок як мінімум одного здавлення органокомплексу шиї петлею при задушенні. Всі вказані тілесні ушкодження мають ознаки прижиттєвості.

Смерть потерпілого наступила через короткий проміжок часу, після здавлення органів шиї петлею, який вираховується декільками десятками секунд, або декількома хвилинами.

Судово-токсикологічним дослідженням крові із трупа спирти та ознак вживання наркотичних речовин не виявлено.

Судово-імунологічним дослідженням мазків та марлевого тампона з вмістом ротової порожнини та задньопрохідного отвору трупа ОСОБА_12 , 2000 року народження, сперматозоїди не виявлені. Яких-небудь тілесних ушкоджень в області задньопрохідного отвору при дослідженні трупу не виявлено. (т.2 а.с. 57-60);

Вищенаведений висновок експерта та акт судово-медичного дослідження встановлюють причини смерті ОСОБА_12 , наявність та ступень тяжкості виявлених тілесних ушкоджень, але жодним чином не доводять вини ОСОБА_8 .

Згідно до протоколу огляду території, що прилягає до ломбарду ПП Тураєв, розташованого по вул. Курчатова, 156 м. Дніпропетровська, ОСОБА_28 надав для огляду мобільний телефон «Lenovo» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та товарний чек № 508 від 11.10.2013 року з рукописним текстом « ОСОБА_21 , телефон «Lenovo» на 10 діб, 800, на викуп 800 грн., ОСОБА_44 », які були вилучені в ОСОБА_18 (т.1 а.п. 234-235) та визнані речовими доказами (т. 2 а.с. 81)

Зазначені докази доводять той факт, що ОСОБА_8 здав до ломбарду мобільний телефон «Lenovo», який належав потерпілому ОСОБА_12 , але не свідчать про вчинення ОСОБА_8 убивства.

Як доказ також надана копія гарантійного талону на мобільний телефон «Lenovo» А706 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (т. 1 а.п. 219), але зазначений доказ свідчить про наявність у ОСОБА_12 зазначеного телефону та не є доказом вчинення злочину обвинуваченим.

Протоколом огляду досліджений монітор для персонального комп`ютеру марки «Benq», виданого ОСОБА_13 , який належить ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 41-42), та визнаний речовим доказом по справі (т. 2 а.п. 43).

Зазначений доказ доводить той факт, що монітор, який належить ОСОБА_8 знаходився в будинку потерпілого ОСОБА_12 , але не є доказом вчинення ОСОБА_8 убивства.

Довідкою за результатами обробки технічної інформації свідчить відомості про те, що у відповідності до якої термінал IMEI НОМЕР_3 та SIM-карта № НОМЕР_4 з 16.00 годин 11.10.2013 року припиняє роботу та більше в мережі не реєструється, SIM-карта № НОМЕР_5 в період з 07.10.2013 року по 17.10.2013 року працювала з терміналом IMEI НОМЕР_6 , однак після 09.10.2013 року у зоні дії базових станцій не реєструється, вихідні, вхідні дзвінки не надходили (т. 2 а.с. 51-53), два диски «CD-R» формату з інформацією про даних абонентів мобільного зв`язку визнані речовими доказами(т. 2 а.п. 70).

Зазначений доказ не свідчить про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, крім того, мобільний телефон «Lenovo» А706, що належав ОСОБА_12 мав IMEI 1: НОМЕР_1 , який відрізняється від наявного в довідці останньою цифрою ( 6 замість 0) та IMEI 2: НОМЕР_2 який відрізняється від наявного в довідці останньою цифрою ( 4 замість 0). Приймаючи до уваги, що IMEI є унікальним числом для кожного апарату, що його використовує, дані наведені в зазначеній довідці стосуються не мобільного телефону, що належав ОСОБА_12 , а зовсім іншого телефону, який не має відношення до даної справи.

Крім того, судом досліджені:

- висновок експерта № 774 від 12.11.2013 року у відповідності до якого на ремені, вилученому під час огляду трупу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , клітини з ядрами не знайдені (т. 2 а.п. 61-62);

- висновок експерта № 517к від 22.10.2013 року яким визначена належність групи крові підозрюваного ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 48), а самі зразки його крові визнані речовими доказами (т. 2 а.п. 72);

- висновок експерта № 787 від 08.11.2013 року у відповідності до якого в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_8 наявність крові не встановлена, при цитологічному дослідженні клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені (т.2 а.п. 49-50);

- висновок експерта № 773 від 12.11.2013 року відповідно якому в піднігтьовому вмісті обох рук трупу малолітнього ОСОБА_12 , що були надані на дослідження, наявність крові не встановлено. При цитологічному дослідженні знайдені лише клітини поверхневого шару епідермісу, які не придатні для цитологічного дослідження (т. 2 а.п. 55-56);

- висновок експерта № 775 від 12.11.2013 року у відповідності до якого на двох сім-картах мобільних операторів «МТС» та «Beeline», вилучених 17.10.2013 року в ході огляду території занедбаного кафе, розташованого по вул. Волгоградська, 94 м. Новомосковська, наданих на дослідження, клітини з ядрами не знайдені (т. 2 а.п. 63-64, 65-66);

- висновок експерта № 656/Е від 18.10.2013 року про те, що яких-небудь тілесних ушкоджень при огляді ОСОБА_8 не виявлено (т. 2 а.п. 67-68);

- протокол огляду з фототаблицею території домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому міститься опис будівель, споруд та вмісту в них, які на час огляду не пошкоджені, слідів бійки та боротьби не містять. Під час огляду вилучені сліди пальців рук, а також носильні речі малолітнього ОСОБА_12 , а саме футболку та шапку (т.1 а.п.227-233), що визнані речовими доказами (т. 2 а.п. 74);

- протокол огляду носильних речей ОСОБА_8 , а саме брюк із джинсової тканини синього кольору, бавовняної кофти чорно-червоного кольору, бавовняної футболки чорного кольору, що визнані речовими доказами по справі, на яких будь-яких плям або пошкоджень не виявлено (т. 2 а.п. 54). Під час огляду зроблені зрізи нігтів з обох рук ОСОБА_8 та залучені до справи як речові докази, на яких у відповідності до вищезазначеного висновку експерта наявність крові не встановлена та мікрочастки тканин людини не знайдені (т. 2 а.п. 69, 78);

- мобільний телефон марки «LG-152q», запальничка, одна сигарета «Прима», вилучені в ході затримання ОСОБА_8 17.10.2013 року в порядку ст. 208 КПК України, які визнані речовими доказами по даному провадженню (т. 2 а.п. 80);

- відеозапис огляду місця події від 25.11.2013 року, зафіксований на диску DVD+R формату, наданий стороною захисту з детальною зйомкою місця, де 17.10.2013 року був знайдений труп малолітнього ОСОБА_12 ,

Вищезазначені докази не містять жодного доказу причетності ОСОБА_8 у вчиненні злочину вбивства малолітнього ОСОБА_12 .

Органами досудового розслідування, державного обвинувачення не спростовані пояснення ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_12 добровільно передав йому мобільний телефон «Lenovo» для здачі в ломбард.

Як зазначалося вище, ОСОБА_8 обвинувачувався у скоєнні вбивства малолітнього ОСОБА_12 11.10.2013 року о 16-00 годині, в той же час, органами досудового розслідування та державного обвинувачення не спростовані пояснення ОСОБА_8 щодо того, що він приблизно о 20-21 годині, зустрівся з ОСОБА_12 та віддав йому гроші за телефон.

Також, ОСОБА_8 обвинувачувався в нанесенні двох ударів по обличчю малолітнього ОСОБА_12 , в той же час, висновком експерта № 366/Е від 15.11.2013 року та актом судово-медичного дослідження № 366 від 15.11.2013 року при дослідженні та експертизі трупу ОСОБА_12 , крім інших, були, виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден на обличчі, садна в області лівого плеча, на спині зліва та справа, на животі зліва, в поперековій області справа, в області правої сідниці, лівого стегна та лівого колінного суглобу, які заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею незадовго до наступу смерті.

Наведені вище тілесні ушкодження, які виявлені при дослідженні та експертизі трупу ОСОБА_12 , можуть свідчити про боротьбу останнього, але суду не надано докази того, що на тілі обвинуваченого ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження, які містять сліди боротьби та притаманні при вчиненні потерпілим опору.

Органами досудового розслідування та державного обвинувачення не надано доказів того, при яки обставинах виникли зазначені тілесні ушкодження, хто саме спричинив ці ушкодження.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи надані державним обвинуваченням докази винуватості ОСОБА_8 з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен доказ, окремо та в своїй сукупності не доводить вини ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення.

Будь-яких інших об`єктивних, належних та допустимих доказів, які прямо або побічно підтверджують вину ОСОБА_8 у скоєнні вбивства ОСОБА_12 ні органами досудового слідства, ні прокурором, на яких у відповідності до ч. 1 ст. 92 КПК України покладений обов`язок доказування, суду не надано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що державним обвинуваченням не доведено вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вбивства малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому він підлягає виправданню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 377 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдати, у зв`язку з не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене ним.

Речові докази:

- одяг потерпілого ОСОБА_12 , а саме фрагмент тканини, схожої на труси, пара шкарпеток, пара кросівок, брюки джинсові, спортивні шорти, спортивні бриджі, кофту трикотажну з капюшоном з сірими, синіми та голубими горизонтальними полосами та сірим замком типу «блискавка»; фрагмент корпусу мобільного телефону, дві сім-картки мобільних операторів «МТС» та «Beeline»; ремінь з плетеної тканини, який є знаряддям вчинення вбивства ОСОБА_12 ; змиви на марлю та мікрочастки з поверхні різних частин трупу ОСОБА_12 ,;зразки ґрунту з його обличчя та нігтьові зрізи пальців з його рук; сліди пальців його рук; зрізи нігтів з обох рук ОСОБА_8 ; зразки крові ОСОБА_8 ; осади на марлі; товарний чек № 508 від 11.10.2013 року з рукописним текстом « ОСОБА_21 , телефон «Lenovo» на 10 діб, 800, на викуп 800 грн., ОСОБА_44 » передати до камери схову речових доказів Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області;

- два диски «CD-R» формату з інформацією про абонентів мобільного зв`язку, диск з відеозаписом допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного залишити при матеріалах провадження;

- носильні речі малолітнього ОСОБА_12 , а саме: футболку та шапку, мобільний телефон «Lenovo» білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 повернути потерпілій ОСОБА_7 ;

- картону коробку від телефону «Lenovo» А706, ноутбук «Aser» чорного кольору з пошкодженим монітором залишити ОСОБА_13

- мобільний телефон марки «LG-152q», запальничку, одну сигарету «Прима», носильні речі ОСОБА_8 , а саме брюки із джинсової тканини синього кольору, бавовняну кофту чорно-червоного кольору, бавовняну футболку чорного кольору, монітор для персонального комп`ютеру марки «Benq» - повернути ОСОБА_8 .

Копію вироку вручити виправданому ОСОБА_8 негайно.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3