Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/927/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.11.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004326 стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Бобринецького району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, працює охоронником ПП «Капуста», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі п. д) ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 620, 97 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та 5000, 00 грн. моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 листопада 2013 року близько 18.00 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_9 , яка виникла з приводу розподілу спільно нажитого у шлюбі майна та пошкодження вхідних дверей в квартирі, маючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс останній не менше одного цілеспрямованого удару кулаком правої руки в область обличчя, після чого наніс їй правою ногою не менше двох цілеспрямованих ударів в область лівої ноги.

В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, лівої руки, правої кисті, правого плечового суглобу, лівої ноги, правого коліна, садна лівого коліна та перелому кісток носа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 204/513 від 14 травня 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби.

На підставі п. д) ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді 2 років обмеження волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи юридичну кваліфікацію своїх дій, а також доведеність вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, просить змінити вирок суду, повністю відмовити потерпілій ОСОБА_9 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, а розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню зменшити.

В якості обґрунтування ОСОБА_8 , зазначає про те, щопри частковому задоволенні цивільного ОСОБА_11 про стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди, суд в порушення вимог ст. 94 та 370 КПК України, не врахував його матеріальний стан, не дав належної та об`єктивної оцінки тому, що конфлікт між ними виник в результаті протиправних дій самої потерпілої ОСОБА_9 , яка шляхом пошкодження вхідних дверей, без його дозволу та відома почала виносити зі спірної квартири речі, спровокувавши тим самим бійку.

Крім того, вказує, що розмір витрат понесених ОСОБА_9 на придбання медичних препаратів не підтверджується медичною установою, з представлених чеків, які містяться в матеріалах кримінального провадження не вбачається ким саме вони були придбані, вважає, що висновки суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 не ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи, а ухвалений судом вирок належним чином не вмотивований, що на думку апелянта вплинуло на його законність та обґрунтованість.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 також просить змінити вироксуду першої інстанції, вказуючи на те, що суд при вирішення цивільного позову, невірно оцінив представлені його довірителькою письмові докази, які стосуються розміру понесених нею витрат на лікування, незважаючи на чисельні травми, в тому числі струс головного мозку та продовження лікування потерпілою ОСОБА_9 , безпідставно та необгрунтовано зменшив розмір моральної шкоди, у зв`язку з чим просить в рахунок відшкодування майнової шкоди стягнутиз обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 -2 726, 18 грн., а розмір моральної шкодизбільшити в межах заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягають, за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 125 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов до правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, який 20 листопада 2013 року, близько 18.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в кімнаті гуртожитку, під час сварки, яка виникла з приводу розподілу спільного сумісного майна і переросла у бійку, умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

Більш того, в апеляційні скарзі кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України встановлено - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 620, 97 грн., суд ретельно перевіряв і виходив з наявних в матеріалах даного кримінального провадження товарних чеків, які свідчать про придбання ОСОБА_9 під час стаціонарного лікування у неврологічному відділенні Олександрійської міської лікарні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку та закритий перелом кісток носа зі зміщенням, медичних препаратів та проходження томографічного обстеження, які в розумінні ст.ст. 22 та 1177 ЦК вважаються збитками та майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню винною особою.

Доводи ОСОБА_8 про відсутність підтверджуючих медичною установою документів, як підставу для відмови потерпілій у задоволенні цивільного позову в частині відшкодуванні матеріальних збитків, спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: копіями товарних чеків ( а.с. 7-8), довідкою з Олександрійської міської лікарні № 731 від 25 листопада 2014 року ( а.с. 110), а також висновком комісійної судово-медичної експертизи № 30 від 17 квітня 2015 року (а.с. 130-134).

Таким чином, сума матеріальної шкоди, а саме понесені потерпілою ОСОБА_9 витрати на придбання медичних препаратів, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_9 .

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що в результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з переломами кісток носу, а також синців на обличчі, верхніх та нижніх кінцівках, а тому колегія суддів погоджується з тим, що потерпіла ОСОБА_9 перенесла фізичний біль, в результаті струсу головного мозку втрачала свідомість, проходила курс лікування у неврологічному відділенні медичної установи, фактично позбавлена була можливості вести активний спосіб життя, що негативно вплинуло на її оточення, а тому з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральнихстраждань, колегіясуддів вважає, що 5000, 00 грн. в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди,призначених за вироком суду першої інстанції буде справедливим, розумним та виваженим.

Підстав для зменшення або збільшення вказаної суми відшкодування, з урахуванням доводів, викладених обвинуваченим ОСОБА_8 та представником ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Також слід зазначити про те, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про те, що при вирішенні цивільного позову судом допущена необ`єктивність та неповнота у дослідженні доказів є безпідставними, по суті їх доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів також не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4