Справа № 10-661/10 Головуючий: Марчук В.І.
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач: Валько Н.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня 30 дня Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: Валько Н.М.

Суддів: Танечника І.І., Перетятька В.О.

З участю прокурора: Малахівського Ю.В.

Адвоката: ОСОБА_1

Обвинуваченого: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляцію прокурора на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 14 грудня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною постановою 14 грудня 2010 року Трускавецьким міським судом Львівської області відмовлено у задоволенні подання старшого слідчого СВ Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській області про обрання обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Приймаючи дане рішення, районний суд виходив із того, що обвинувачений ОСОБА_2 має постійне місце реєстрації, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, дружина знаходиться у стані вагітності, він позитивно характеризується за місцем реєстрації, раніше не судимий, від виконання судових рішень раніше не ухилявся; ОСОБА_3 не являється працівником силових структур, не займає будь-якої відповідальної посади в органах влади, які б давали йому можливість чинити тиск на свідків, потерпілого чи в інший спосіб перешкоджати проведенню досудового слідства, встановленню істини по справі.

У поданій апеляції прокурор вказує на те, що, на його думку, постанова суду не містить обґрунтованості прийнятого судом рішення та мотиви, з яких суд не погодився з доводами, викладеними у поданні, як і не навів мотивації, що саме така міра запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуального обовязку. Зазначає, що ОСОБА_2 своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнає, під час досудового слідства перешкоджає встановленню істини по справі, що дає підставити говорити, на думку апелянта, про намагання останнього ухилитись від слідства та суду, від виконання процесуальних рішень, продовження ним злочинної діяльності. Крім цього, вказує апелянт і на те, що суд у резолютивній частині не навів перелік обовязків, які у звязку із прийнятим ним рішенням щодо відмови в обранні запобіжного заходу ОСОБА_2 покладаються на обвинуваченого та не попередив його про наслідки їх порушення. Просить постанову суду 1-ї інстанції скасувати та повернути подання на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який повністю підтримав подану апеляцію, просить задоволити її у повному обємі, думку адвоката ОСОБА_1 та обвинуваченого ОСОБА_2, які вважають рішення суду 1-ї інстанції законним та обґрунтованим, а подану апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи №132-0688 відносно ОСОБА_2, матеріали судового провадження Трускавецького міського суду Львівської області №4-128/10, проаналізувавши доводи поданої апеляції, Колегія Суддів вважає, що така підлягає до задоволення.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 148, 150, 155 КПК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 « Про практику застосуванням судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства » від 25 квітня 2003 року, з послідуючими змінами і доповненнями, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у звязку з чим він обирається за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обовязків, що випливають із ч.2 ст. 148 КПК України, і його належної поведінки.

Як вбачається із матеріалів даної кримінальної справи, ОСОБА_2 являється мешканцем іншої області, за місцем вчинення ним суспільно-небезпечного діяння м.Трускавець, він знаходився тимчасово був на заробітках, своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнає, будь-яких заходів, скерованих на усунення заподіяної ним потерпілому ОСОБА_4, як матеріальної, так і моральної шкоди внаслідок вчинення злочинних дій, не вживає, ОСОБА_2 ніде офіційно не працює, ним вчинено злочин ( ч.1 ст.121 КК України ), який за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, санкція статті якого передбачає безальтернативне призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від пяти до восьми років.

Аналізуючи наведене, а також матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_2 в цілому, Колегія Суддів вважає, що відмова в обранні запобіжного заходу у виді взяття під варту ОСОБА_2 судом першої інстанції, не відповідає вимогам закону, які враховуються при вирішенні питання щодо обрання особі запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, що впливає на законність прийнятого судом рішення.

Погоджується Колегія Суддів з доводами прокурора і у тій частині, де він вказує на те, що судом у резолютивній частині постанови при обранні ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, на його думку, не наведено переліку обовязків, які у звязку із прийнятим ним рішенням покладаються на обвинуваченого та не попереджено його про наслідки їх порушення.

Виходячи із настанов Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 « Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства » від 25 квітня 2003 року, з послідуючими змінами і доповненнями, суддя, відмовляючи у взятті під варту, обирає інший запобіжний захід, повинен у резолютивній частині постанови вказати, який захід застосовано, а також навести перелік обовязків, які у звязку з цим покладаються на обвинуваченого.

Однак, всупереч наведеним позиціям, суддя у резолютивній частині не навів перелік обовязків, які у звязку із прийнятим ним рішенням щодо відмови в обранні запобіжного заходу ОСОБА_2 покладаються на обвинуваченого та не попередив його про наслідки їх порушення.

Наведена обставина, на думку Колегії Суддів, є також порушенням закону та відповідним чином впливає на законність прийнятого судом рішення.

З урахуванням викладеного, Колегія Суддів вважає, що суд першої інстанції помилково обрав ОСОБА_2 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, оскільки наявні у справі фактичні дані вказують на те, що інші запобіжні заходи, на переконання Колегії Суддів, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обовязків, що випливають зі змісту ч.2 ст. 148 КПК України та його належної поведінки.

Керуючись ст.ст.148; 155; 165; 347; 366; 382 КПК України, Колегія Суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора задоволити. Постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 14 грудня 2010 року про відмову у задоволенні подання старшого слідчого СВ Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській області про обрання обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді взяття під варту скасувати та направити матеріали подання в Трускавецький міський суд Львівської області на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала виготовлена у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

С У Д Д І:

Н.М.ОСОБА_5ОСОБА_6Перетятько