АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/1088/15 Справа № 711/6215/15-к Категорія: ст. 81 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

представника ВК-62 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Черкаси ОСОБА_10 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2015 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , 1986 року народження, уродженця с. Шукай-Вода Христинівського району Черкаської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого,

засудженого вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04.10.2013 за ч. 4 ст. 187 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 01.04.2014 року вирок від 04.10.2013 року змінено, ч. 4 ст. 187 КК України перекваліфіковано на ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; початок строку відбування покарання: 02.04.2010 року, кінець строку відбування покарання: 02.04.2017 року, -

в с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2015 року заяву засудженого ОСОБА_7 задоволено та звільнено останнього умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 01 рік 04 місяці 14 днів.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає, що згідно з положенням ч. 4 ст. 12 КК України ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості. Разом з тим вказує, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За таких обставин місцевий суд оскаржуване судове рішення мотивує тим, що засуджений ОСОБА_7 на момент розгляду справи відбув 2/3 частини призначеного судом строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та має два заохочення.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури м. Черкаси ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2015 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що згідно з характеристикою засудженого ОСОБА_7 , останній встановлених правил поведінки та розкладу дня дотримується під контролем адміністрації установи, допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що отримав 3 стягнення, які на час розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення вказаного засудженого знято та погашено в установленому законом порядку.

Вважає, що не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого не знятих або не погашених у порядку, встановленому статтею 134 КВК України, заходів стягнення, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого.

Наявність у засудженого ОСОБА_7 двох заохочень не свідчить про те, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки за час відбування покарання, а саме з 02.04.2010 року, ОСОБА_7 отримав лише 2 заохочення та 3 рази притягувався до відповідальності. Такий рідкий прояв старанності свідчить не про виправлення засудженого раніше строку, визначеного йому вироком суду, а про пристосування засудженого до вимог адміністрації установи покарання з метою отримання поблажливості.

Крім того, згідно з характеристикою засудженого ОСОБА_7 адміністрація Черкаської ВК № 62, в якій він відбуває покарання, вважає, що вказаний засуджений не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення.

Тому прокурор вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з підстав, які в ній наведені; представника колонії, який підтримав позицію прокурора; засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін; вивчивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Таким чином, чинне законодавство встановлює дві підстави для можливого застосування до особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: 1) відбуття мінімально необхідної частини відповідного покарання; 2) доведення свого виправлення засудженим сумлінною поведінкою та ставлення до праці. Інших вимог чинний закон не передбачає.

Суд першої інстанції не дотримався згаданих вимог закону і неправильно оцінив фактичні обставини справи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України застосував відносно його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання після відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Цей висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості, є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи. Так, згідно з ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 01.04.2014 вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04.10.2013 року відносно ОСОБА_7 змінено; перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України; визнано останнього винним і засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна з початком строку з 02.04.2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 187 КК України розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Таким чином, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений за злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

Тому, наведені висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими визнати не можна, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин справи з неправильним застосуванням норм закону.

Відтак, відносно засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції повинен був застосувати положення п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, а не п. 2 ч. 3 даної статті.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставами для скасування судового рішення при розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Однак, окрім зазначеного, колегія суддів вбачає, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На час звернення засудженого до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 відбув 3/4 частини строку покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 01.04.2014, станом на 14.07.2015 року 5 років 3 місяці 12 днів. Це ніким не оспорюється.

Однак, згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в Черкаській ВК № 62 з 12.05.2014 року, характеризується посередньо, встановлених правил поведінки та розкладу дня установи дотримується, але потребує періодичного контролю з боку персоналу установи; допустив одне порушення установленого порядку відбування покарання, яке на даний час зняте. Працевлаштований, до праці ставиться задовільно, має 2 заохочення правами начальника установи. Веде пристосовницький спосіб життя. Згідно з висновком адміністрації колонії ОСОБА_7 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновку про те, що ОСОБА_7 не можна вважати таким, який сумлінною поведінкою довів своє виправлення. Ставити під сумнів зміст цієї характеристики колегія суддів не має обґрунтованих підстав.

Враховуючи указане вище, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, незважаючи на наявність формальної підстави для умовно-дострокового звільнення, зокрема факту відбуття певної мінімальної частини призначеного судом строку покарання, відсутньою є фактична підстава, а саме відсутність тенденції засудженого до виправлення.

Враховуючи це, колегія суддів вбачає, що ухвала суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 81 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Черкаси ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2015 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :