У Х В А Л А
11 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Красненьке,Кривоозерського
району, Миколаївської області, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 3 роки.
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців.
За доводами апеляційної скарги прокурора, суд не призначаючи ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахував суспільну небезпеку скоєного злочину, наслідків, завданих діями обвинуваченого та призначив занадто мяке покарання.
Крім того, на думку апелянта, судом належним чином не перевірені доводи обвинуваченого про те, що його робота пов`язана із керуванням транспортним засобом та є єдиним джерелом доходу. Обвинувачений ОСОБА_5 , на підтвердження своїх слів, жодних документів з цього приводу суду не надав.
Прокурор вважає, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а тому просить скасувати даний вирок, та ухвалити новий.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції прийняте законне рішення, оскільки суд об`єктивно оцінив його сімейний та матеріальний стан, він щиро розкаявся у вчиненому злочину, та відразу ж після скоєного злочину допомагав фінансово потерпілому, а потім його сім`ї.
Обвинувачений в своїх запереченнях звертає увагу не те, що на даний час в нього є домовленість з потерпілою ОСОБА_7 про відшкодування їй моральної шкоди в сумі 15 000 гривень.
Також обвинувачений до своїх заперечень надав документи, що підтверджують його стан здоровя, а саме те, що в нього плоскостопість двох стоп третього ступеня, що ускладнює для нього ходіння протягом тривалого часу.
Тому обвинувачений ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 10 серпня 2015 року приблизно в 04 год. 40 хв. ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Форд», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Бровари по проспекту Броварському в напрямку м. Києва, допустив порушення п. п. 1.5, 23.10 г Правил дорожнього руху (далі ПДР), а саме за допомогою гнучкого щеплення виконав буксирування мотоцикла «Ямаха» без бокового причепа, за кермом якого був ОСОБА_8 . Обвинувачений, рухаючись у правій крайній смузі, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не буде загрожувати життю та здоров`ю громадян, що призвело до падіння мотоцикла «Ямаха» та його водія ОСОБА_8 на асфальтове покриття проїзної частини проспекту між станціями КП «Київський метрополітен» «Лісова» та «Чернігівська» в м. Києві, в результаті чого ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, обвинувачений та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 ,та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Висновки суду підтверджені сукупністю наведених у вироку доказів і в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи прокурора є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду не підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з наступних підстав.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати в частині призначення додаткового покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.
З огляду на те, як сформульовані апеляційні вимоги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Ухвалюючи рішення про вид і розмір покарання, суд дійшов висновку про можливість не призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Тому вимоги про скасування вироку в частині призначеного додаткового покарання, яке не призначене є безпідставним.
Не оскаржуючи строк призначеного основного покарання та рішення суду про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, прокурор просить збільшити термін іспитового строку до трьох років.
Проте, як слідує з тексту апеляційної скарги, прокурор жодним чином не мотивував, чому визначений судом іспитовий строк не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого і що саме запропонований ним іспитовий строк в три роки забезпечить можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчиненням ним нових злочинів.
В той же час, суд у вироку мотивував своє рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а тому встановлений ОСОБА_5 іспитовий строк, на думку колегії суддів, є достатнім.
Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор вважає, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку прокурора, суд не взяв до уваги суспільну небезпеку вчиненого злочину, зокрема те, що ОСОБА_5 грубо порушив ПДР, та наслідки, що настали, а саме смерть потерпілого ОСОБА_8 .
Апелянт вважає, що висновок суду про те, що робота ОСОБА_5 пов`язана з керуванням транспортними засобами та є для його сім`ї єдиним джерелом доходу є припущенням, оскільки жодних доказів, що б підтверджували цю обставину суду не надано.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, до яких додав обліково-послужну картку, що підтверджує наявність в обвинуваченого ОСОБА_5 плоскостопості двох стоп третього ступеня, а це ускладнює для нього ходити пішки протягом тривалого часу.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що на його утриманні знаходяться дружина і троє малолітніх дітей. Враховуючи те, що дітям потрібен постійний догляд, він не може влаштуватись на роботу з повним робочим днем. Тому, він змушений неофіційно надавати послуги як таксист.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що рішення суду про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_5 додаткового покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Приймаючи таке рішення, суд мотивував його не тільки тим, що ОСОБА_5 неофіційно працює водієм і отримані від цього кошти є єдиним джерелом його доходів для утримання сім`ї, але й тим, що в нього на утриманні непрацююча дружина і троє малолітніх дітей. Крім того, суд врахував і те, що дії водія мотоцикла «Ямаха» ОСОБА_8 не відповідали вимогам ПДР, що, як правильно зазначив суд, зменшує ступінь вини обвинуваченого, а також думку потерпілої, яка просила не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами і про це також заявила під час апеляційного розгляду.
Керуючись, ст. ст. 376 ст. 2, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3