Справа №446/1856/15-к
Провадження № 1-кп/451/134/15
ВИРОК
іменем України
26 листопада 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Радехів кримінальне провадження №0000815 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт.Добротвір Кам`янка-Бузького району Львівської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , не одруженого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2014 року, близько 23 години 50 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення хуліганських дій групою осіб, умисно грубо порушив громадський порядок, який виразився у тому, що ОСОБА_6 , діючи в групі осіб з ОСОБА_7 , висловлюючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з метою самоутвердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, під час руху автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «Віда», р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , знаходячись по АДРЕСА_3 , вчинили хуліганські дії, які полягали у тому, що ОСОБА_7 перебуваючи в салоні вище вказаного автомобіля на задньому сидінні, за допомогою колюче-ріжучого предмету безпричинно наніс ОСОБА_4 один удар в область передньої поверхні шиї та намагаючись припинити опір потерпілого висловив словесну вимогу до ОСОБА_6 , який в той час перебував на передньому пасажирському сидінні В салоні автомобіля «ЗАЗ» моделі «Віда», р.н.з. НОМЕР_2 , щоб останній тримав руками потерпілого за нижні кінцівки, що зробити йому не вдалось через активний опір ОСОБА_4 Намагаючись припинити опір потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не знаючи про умисел та застосування ОСОБА_7 колюче-ріжучого предмету щодо потерпілого в ході хуліганських дій, безпричинно наніс множинні удари руками потерпілому в ділянку живота. Внаслідок нанесених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ударів потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді: синців на правій гомілці, садна на передній поверхні черевної стінки та на правій нозі, різаної скальпованої рани передньої поверхні шиї, множинні різані рани правої кисті, які згідно висновку експерта №179/2014 від 22.10.2014 року відносяться до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я. Однак обороняючись від протиправних дій, потерпілий ОСОБА_4 вимушений був застосувати по відношенню до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 балон із сльозогінним газом, чим припинив вчинення по відношенню до себе хуліганські дії.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України визнав та у судовому засіданні пояснив, що 20.10.2014 року до нього зателефонував ОСОБА_8 та попросив поїхати з ним у м.Радехів у військовий комісаріат, де йому було потрібно відмітитися, на що він погодився. У м.Радехів вони приїхати на таксі приблизно о 23 годині і автомобіль відпустили. Підійшовши до приміщення військового комісаріату, вони виявили, що воно закрите, а тому попрямували на автовокзал. На автовокзалі у незнайомих осіб вони взяли номер телефону до таксиста, якому зателефонували і домовилися про те, що він їх завезе додому. Таксист приїхав на автовокзал і вони заплатили йому наперед кошти для доставки їх у м.Львів. В автомобілі він сів на переднє сидіння пасажира, а ОСОБА_8 на заднє. Оскільки він у цей день вживав алкогольні напої, в автомобілі його розморило і він почав дрімати. По дорозі із водієм розмовляв ОСОБА_8 і в якийсь момент між ними розпочалася суперечка, підставою якої була образлива фраза водія щодо військовослужбовців. Таким чином, в районі повороту на населений пункт Сілець ОСОБА_8 обхопив водія ззаду руками та почав з ним шарпатися, при цьому ОСОБА_8 крикнув до нього, щоби він допоміг йому у сутичці із водієм таксі. Від так, він схопив таксиста за ноги, блокуючи його рухи та декілька раз ударив того в живіт. Водій витягнув балончик із сльозогінним газом та застосував його, від чого вони вискочили з автомобіля. Скориставшись нагодою таксист утік, а ОСОБА_8 намагався завести транспортний засіб, однак це йому не вдалося, після чого вони утекли з місця пригоди та попрямували додому. Зазначає, що у цей день і під час конфлікту із водієм, він ножа у ОСОБА_9 не бачив та про наміри останнього не знав і не здогадувався. Вважає, що конфлікт виник виключно із-за того, що таксист у своїх висловах образив військовослужбовців, що і розлютило ОСОБА_9 , який напередодні повернувся із АТО. Також, не може пояснити, чому не проаналізувавши вказівки ОСОБА_9 , почав наносити потерпілому удари та тримати того за ноги. У скоєному щиро кається, просить суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 20.10.2014 року, приблизно о 23 годині до нього зателефонували та попросили завезти двох осіб у м.Львів. Він під`їхав на автовокзал у м.Радехові, де і зустрівся із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. Узгодивши із вказаними особами суму гонорару було вирішено їхати до м.Львова і у автомобіль на переднє сидіння присів ОСОБА_12 , а ОСОБА_8 сів на заднє. Проїжджаючи повз с.Вузлове, він почув як на дно автомобіля ззаду щось упало важке і на його запитання, що сталося, ОСОБА_8 відповів, що це впав його берет. У подальшому, проїжджаючи поворот у населений пункт Сілець, ОСОБА_8 попросив його зупинити автомобіль. Одразу після того, як автомобіль зупинився, ОСОБА_8 перегнувся через сидіння і він відчув, як той приставив йому ножа до горла. Діючи у цілях самозахисту, він підставив руку і ніж ковзнувши по пальцю руки та розрізавши його, не заподіяв серйозного ушкодження горла. Від так, між ним та ОСОБА_10 розпочалася шарпанина, в ході якої останній намагався затягнути його на заднє сидіння. Так як він активно пручався, то наміри ОСОБА_9 не знайшли свого розрішення, а тому останній крикнув до ОСОБА_6 «Тримай його за ноги, … не випускай його… », що той і намагався зробити. Під час того, як ОСОБА_12 тримав його за ноги, обвинувачений ще наніс йому декілька ударів рукою у живіт. У певний момент йому вдалося застосувати сльозогінний газ, а тому нападники на деякий час його залишили і вискочили з автомобіля. Скориставшись цим, він також залишив автомобіль та утік в сторону Сільця, де у перших житлових будинках йому в подальшому було надано необхідну медичну допомогу та повідомлено правоохоронні органи про вчинення злочину. Щодо призначення міри покарання, покладається на розсуд суду.

Учасники судового провадження не заперечили стосовно визнання недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, зокрема тих, що лягли в основу обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, переконавшись у правильності розуміння ними обставин кримінального провадження та в добровільності їх позиції за відсутності заперечень і сумнівів, роз`яснивши при цьому, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України і дав суду покази, що відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, на думку суду, винність обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, доведено повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Під час визначення обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, суд в якості обставин, які пом`якшують покарання, визнає йому щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання, в діях обвинуваченого ОСОБА_6 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом до уваги приймаються суспільна небезпека скоєного, приведені вище пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особа обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та на даний час є військовослужбовцем, який мобілізований на виконання обов`язків у зоні АТО.

У відповідності до наведеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, а щодо міри покарання, таку слід призначити в межах санкції статті обвинувачення, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у справі не заявлявся, судові витрати та речові докази відсутні.

19.08.2015 року до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк терміном на два роки та шість місяців.

Відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_6 покласти обов`язки не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити ОСОБА_6 без змін до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області, шляхом подання її через Радехівський районний суд Львівської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження - на їх вимогу.

ГоловуючийОСОБА_1