УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1,

суддів ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_2,

при секретарі ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні 20 серпня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2009 року за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за те, що він 1 серпня 2014 року близько 8 години, маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно проник до кімнати АДРЕСА_1, однак злочинний умисел до кінця не довів із причин, що не залежали від його волі, оскільки перед виходом із кімнати з майном та грошовими коштами на загальну суму 530 гривень був затриманий потерпілим ОСОБА_4 При цьому, ОСОБА_3, усвідомлюючи, що він був викритим потерпілим, продовжував свої злочинні дії.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року вирок щодо ОСОБА_3 змінено, його дії перекваліфіковано з ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_3 у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м'якість і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що дії засудженого безпідставно перекваліфіковано апеляційним судом із ч. 3 ст. 15 іч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримання скарги, думку захисника про відсутність підстав для задоволення скарги прокурора, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України, як незакінчених замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням у житло, вчинено повторно.

Перевіряючи дані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_3 у інкримінованому злочині.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд, розглянувши апеляцію засудженого ОСОБА_3, перекваліфікував його дії з ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України, тобто як незакінчених замах на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчинено повторно.

При цьому, суд у своїй ухвалі рішення про перекваліфікацію дій засудженого мотивував тим, що суб'єктивна сторона та суб'єкт грабежу аналогічні елементам крадіжки, а також в основу свого рішення взяв показання засудженого ОСОБА_3 про те, що його умисел був направлений тільки на таємне викрадення чужого майна та будь-яке насильство до осіб, які його затримували він не застосовував.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не врахував усіх об'єктивних обставин справи та досліджених місцевим судом доказів у їх сукупності, а також критично віднісся до показань потерпілого ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_5, а тому суд 2-ї інстанції дійшов невірного висновку про те, що засуджений вчинив саме злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України.

Зокрема, як убачається з кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_4 та свідок - очевидець ОСОБА_5 у судовому засіданні давали послідовні, логічні показання про обставини затримання ОСОБА_3, який намагався втекти від потерпілого ОСОБА_4 через вхідні двері разом із його сумкою, в якій були особисті речі потерпілого ОСОБА_4 При цьому, апеляційний суд не дав належної оцінки тому, що злочинні дії ОСОБА_3 були зупинені потерпілим та свідком.

Наведені дані вказують на те, що рішення суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 на ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України є поверховим, суперечливим, таким, що не ґрунтується на належно досліджених та оцінених доказах.

Тому, погоджуючись з доводами касаційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно перевірити вирок місцевого суду з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні, і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статями 433, 436, 438 КПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року щодо засудженого ОСОБА_3 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_7