Справа № 380/862/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/984/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 23 23.09.2015

УХВАЛА
Іменем України
23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції під час трансляції з Тетіївського районного суду Київської області

секретаря судових засідань ОСОБА_8

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Тетіївського району Київської області ОСОБА_9 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Грімне, Дрогобицького району, Львівської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

-визнано невинуватою та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України за недоведеністю її вини у вчиненні злочину та на підставі статті 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано невинуватою та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України за недоведеністю її вини у вчиненні даного злочину. Цим же вироком суду ОСОБА_6 звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі ст. 49 КК України, а провадження по справі в цій частині закрито.

За вироком суду, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а саме за вчинення службового підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за наступних обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , будучи службовою особою та обіймаючи посаду директора Комунального підприємства Київської обласної ради «Курсів» (далі КП КОР «Курсів»), у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому місці, склала завідомо неправдиві документи, а саме контракт №03/08 06 від 04 вересня 2006 року на будівництво топочної та на ремонт опалення друкарні КП КОР «Курсів», згідно якого замовником є КПП «Курсив» в особі директора ОСОБА_6 , а підрядником СФГ «Надросся» в особі голови СФГ ОСОБА_10 , при цьому відповідно до п. 1.1 контракту загальна вартість робіт та послуг становить 87 860 гривень 40 копійок, а термін дії договору визначений п. 8.2 до 31 грудня 2006 року. При цьому, у зазначеному контракті визначені реквізити сторін, зокрема, від імені замовника - КП КОР «Курсів» м. Тетіїв, МФО 320266, р/р НОМЕР_1 , код 02467156, Ощадбанк №2828 м. Тетіїв, вказаний контракт скріплено підписом ОСОБА_6 та засвідчено печаткою КП КОР «Курсів». Однак, як вбачається зі Статуту КП КОР «Курсів», затвердженого рішенням Київської обласної ради від 30 вересня 2010 року №814-34-V, КП КОР «Курсів» отримало дане найменування шляхом зміни назви Комунального поліграфічного підприємства «Курсив» (далі КПП «Курсив»), згідно із рішенням Київської обласної ради від 02 лютого 2007 року №097-09-V (розділ Загальні положення Статуту).

Отже, у вересні 2006 року існувало підприємство КПП «Курсив», а тому контракт не міг укладатися між СФГ «Надросся» та КП КОР «Курсів», а підпис директора вказаного підприємства не міг у 2006 році скріплюватись печаткою КП КОР «Курсів».

Як вбачається із довідки ПАТ «Державний ощадний банк України», зазначений у контракті №03/08-06 від 04 вересня 2006 року розрахунковий рахунок КП КОР «Курсів» № НОМЕР_1 був відкритий лише 21 березня 2007 року, у зв`язку зі змінами назви підприємства.

Таким чином, ОСОБА_6 , працюючи директором КП КОР «Курсів» склала завідомо неправдивий офіційний документ, контракт №03/08-06 від 04 вересня 2006 року, який в той час не міг бути укладеним, оскільки КП КОР «Курсів» не існувало.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Згідно обвинувального акта, прокурор вважає встановленим вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України за наступних обставин.

18 листопада 2010 року, директор КП КОР «Курсів» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, знаходячись в приміщенні вказаного комунального підприємства, розташованого за адресою: Київська область, м. Тетіїв, вул. Комсомольська, 6, на підставі завідомо неправдивого офіційного документу контракту № 03/08 06 від 04 вересня 2006 року, будучи наділеною правом першого підпису банківських документів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, засвідчила своїм підписом та скріпила печаткю очолюваного нею підприємства платіжне доручення №149 від 18 жовтня 2010 року про перерахування СФГ «Надросся» 20 тисяч гривень кредиторської заборгованості за будівництво топочної, у тому числі 3 334 гривні ПДВ.

На підставі зазначеного платіжного доручення 18 листопада 2010 року Тетіївським районним відділенням Ощадбанку з розрахункового рахунку КП КОР «Курсів» № НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок СФГ «Надросся» перераховано 20 тисяч гривень кредиторської заборгованості за будівництво топочної, в тому числі 3334 гривні ПДВ, чим завдано підприємству майнову шкоду на загальну суму 20 тисяч гривень.

На вирок Тетіївського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням апеляційним судом свого вироку, яким просить визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України та призначити їй покарання: за ч.1 ст.366 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, на підставі ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання за вказаною статтею. За ч.2 ст.191 КК України прокурор просить призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, з покладенням на неї обов`язку, передбаченого п.3 ч.1 ст.76 КК України.

В подальшому, прокурор подав до апеляційного суду зміни до своєї апеляційної скарги, в яких просить вирок Тетіївського районного суду Київської області скасувати з призначенням нового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор вказує про те, що суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6 за ч.2 ст.191 КК України за недоведеністю її вини у вчиненні злочину, безпідставно не взяв до уваги докази, надані стороною обвинувачення, та здобуті в ході судового розгляду на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину.

Зокрема, як стверджує прокурор, суд залишив поза увагою показання допитаних в якості свідків представників потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щодо дати будівництва топочної КП КОР «Курсів», а саме у 1997-1998 роках, тоді як контракт на проведення будівництва та ремонтних робіт з СФГ «Надросся» датований 2006 роком. Крім того, судом проігноровано відомості, що містяться у витягу із Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого СФГ «Надросся» як юридична особа створено у 2000 році, а серед видів діяльності господарства відсутній такий вид діяльності як будівельні роботи що виключало можливість виконання СФГ «Надросся» контракту від 04 вересня 2006 року про будівництво топочної та ремонту КП КОР «Курсів» в 1997 1998 роках.

Крім того, як зазначає апелянт, сама ОСОБА_6 в судовому засіданні фактично визнала фіктивність укладеного нею, як директором КП КОР «Курсів» контракту №03/08-06 від 04 вересня 2006 року із СФГ «Надросся», який став підставою для перерахування 20 000 гривень зазначеному підприємству. Також, апелянт вказує про те, що свідок ОСОБА_10 засновник СФГ «Надросся» підтвердив в судовому засіданні, що в 1997 1998 роках СФГ «Надросся» будівельні роботи в друкарні не проводило, а кошти на будівництво надавались ним особисто як фізичною особою.

Однак, як зазначає прокурор, суд першої інстанції, в порушення п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку не зазначив мотивів, з яких відкинув викладені вище докази, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Також, прокурор вказує в своїй апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. На думку апелянта, суд безпідставно прийняв в ухваленому вироку рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України та закрив провадження по справі за відсутності будь-яких клопотань про це. В даному вироку, на думку прокурора, суду слід було прийняти рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурор зазначає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло за собою порушення права обвинуваченої ОСОБА_6 на захист, внаслідок невідповідності обвинувального акта щодо неї вимогам ст.291 КПК України. При цьому, апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність в обвинувальному акті відносно обвинуваченої формулювання обвинувачення по кожному з кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_6 .

У своїх письмових запереченнях обвинувачена ОСОБА_6 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора і просить залишити її без задоволення, а ухвалений відносно неї вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно статті 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, крім інших, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за пред`явленим їй обвинуваченням за ч.2 ст.191 КК України, суд першої інстанції зазначив про те, що проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, прийшов до висновку, що наданих суду доказів недостатньо для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , а тому її слід виправдати за недоведеністю її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину. При цьому, суд у своєму вироку взагалі не наводить аналіз доказів, які є в матеріалах кримінального провадження та здобуті в ході судового розгляду, не надає їм оцінки, та в порушення п.1 ч.3 ст.374 КПК України не зазначає мотивів, з яких відкидає зазначені докази.

Зокрема, суд не зазначив, з яких мотивів він не взяв до уваги показання допитаних в якості свідків представників потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показання інших свідків сторони обвинувачення, а також надані стороною обвинувачення в якості доказів документи - витяг із Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо СФГ «Надросся» та платіжне доручення №149 від 18 листопада 2010 року, згідно з яким КП КОР «Курсів» перерахувало СФГ «Надросся» кошти в сумі 20 000 гривень як кредиторську заборгованість.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, що є підставою згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України для скасування судового рішення в суді апеляційної інстанції.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 закону України про кримінальну відповідальність.

Суд законно і обґрунтовано дійшов висновку щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а саме в службовому підробленні, тобто складанні службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу. Зазначений висновок ґрунтується на сукупності доказів, належним чином досліджених та перевірених судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження, які не оспорювалися і самою обвинуваченою. Також, місцевим судом правильно встановлено, що на момент ухвалення вироку, згідно статті 49 КК України, з урахуванням часу вчинення зазначеного злочину обвинуваченою спливли строки притягнення її до кримінальної відповідальності. При цьому, суд першої інстанції, за відсутності відповідних клопотань учасників судового провадження про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, повинен був застосувати ч.5 ст.74 КК України, визнавши при цьому ОСОБА_6 винною у вчиненні інкримінованого їй злочину із призначенням покарання та звільненням від нього на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Крім того, обґрунтованими, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги прокурора про порушення органом досудового слідства вимог ст.291 КПК України при складенні обвинувального акта відносно ОСОБА_6 . Як вбачається з обвинувального акта від 29 травня 2015 року, він містить лише виклад фактичних обставин вчинених ОСОБА_6 злочинів та їх правову кваліфікацію, але не містить належним чином сформульованого обвинувачення. Тобто, зазначений процесуальний документ не відповідає вимогам закону, а саме ст.291 КПК України, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення зазначеного обвинувального акта до судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку Тетіївського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року, ухваленого щодо ОСОБА_6 та необхідності його скасування.

Виходячи із загальної засади кримінального провадження щодо безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі надати іншу оцінку дослідженим під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 доказам, ніж та, яку надав суд першої інстанції, якщо вказані докази не було безпосередньо досліджено під час апеляційного розгляду. Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду клопотання про повторне дослідження обставин та доказів прокурором заявлено не було. Вимоги апеляційної скарги про проведення «судового слідства» не ґрунтуються на чинному кримінальному процесуальному законодавстві, в якому взагалі відсутнє зазначене поняття.

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості у відповідності до вимог статті 420 КПК України ухвалити свій вирок, а тому вирок Тетіївського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

При новому розгляді суду першої інстанції слід врахувати висновки і мотиви, з яких скасовано оскаржуваний вирок, всебічно, повно й неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, надати оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого прийняти судове рішення у відповідності з вимогами статті 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Судді:

__________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4