Справа № 158/748/15-к Провадження №11-кп/773/32/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 391 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000158 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду від 30 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою (професійно-технічною) освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий 29.07.2014 року вироком Нововолинського міського суду Волинської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі, засуджений за:

за ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29.07.2014 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_7 обрано тримання під вартою, взявши під варту з зали суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 30.10.2015 року.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що відбуваючи покарання у Цуманській виправній колонії № 84 Управління ДПтС України у Волинській області, 27 та 29 листопада 2014 року о 08 годині 10 хв., перебуваючи в дільниці карантину, діагностики та розподілу Цуманської колонії № 84 не вийшов на загальну перевірку засуджених та знаходився на своєму спальному місці, на зауваження представників адміністрації колонії не реагував, чим допустив порушення п. 29 Розділу VI Правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, затверджених наказом голови Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 21.12.2003 року. За вказане правопорушення на засудженого ОСОБА_7 постановою в.о. начальника Цуманської ВК № 84 від 04.12.2014 року накладено стягнення у вигляді оголошення догани.
Крім того, ОСОБА_7 09 грудня 2015 року перебуваючи в дільниці карантину діагностики і розподілу колонії, в порядку черговості згідно графіку робіт з благоустрою установи, будучи черговим, в категоричній формі відмовився виконувати роботи з прибирання прилеглої до дільниці території від снігу. На законні вимоги представників адміністрації установи приступити до робіт з благоустрою відмовився їх виконувати, чим допустив порушення вимог ст.ст. 107, 118 КВК України, за що постановою в.о. начальника установи від 09.12.2014 року на засудженого ОСОБА_7 накладено стягнення у вигляді оголошення суворої догани.
Засуджений ОСОБА_7 11 грудня 2014 року, перебуваючи в дільниці карантину діагностики та розподілу, будучи черговим згідно графіку робіт з благоустрою установи виконання покарань на вимогу представників адміністрації провести роботи з прибирання снігу на території дільниці відмовився їх виконувати, чим повторно допустив порушення ст. ст. 107, 118 КВК України та у зв`язку з чим 12.12.2014 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення в ДІЗО на 15 діб.
Перебуваючи в камері ДІЗО № 2 засуджений ОСОБА_7 19 грудня 2014 року в категоричній формі відмовився від проведення у нього повторного обшуку, чим порушив п. 29 Розділу VI та п. 54 Розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку і установах виконання покарань, затверджених наказом голови Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 21.12.2003 року, за що засудженому правами начальника установи виконання покарань 24.12.2014 року оголошено сувору догану.
Крім того, 30 грудня 2014 року засуджений ОСОБА_7 , перебуваючи в дільниці карантину діагностики і розподілу Цуманської ВК № 84 та будучи згідно графіка виконання робіт із благоустрою території колонії черговим на вимоги адміністрації установи відмовився проводити вологе прибирання спального приміщення дільниці, чим порушив ст. ст. 107, 118 КВК України. Постановою від 30.12.2014 року на засудженого ОСОБА_7 накладено стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу.
Із змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що вирок Ківерцівського районного суду від 30 жовтня 2015 року він вважає незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, оскільки інкримінованого злочину не вчиняв. Просить вирок про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, скасувати, а його виправдати.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 які апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора, який апеляцію заперечив, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ст. 391 КК України.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що він злочин передбачений ст. 391 КК України не вчиняв колегія суддів вважає безпідставними.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що винність ОСОБА_7 у вчиненому повністю підтверджується наступними доказами, зокрема:
-згідно показань даних в судовому засіданні свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 вбачається, що ОСОБА_7 згідно графіку відмовлявся виконувати роботи з благоустрою установи та постійно відмовлявся виконувати законні вимоги представників адміністрації колонії у зв`язку з чим з ним неодноразово проводились профілактичні бесіди та розмови з психологом. Крім того з підстав злісного порушення умов утримання обвинувачений неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, зокрема на підставі засідання комісії поміщувався в приміщення камерного типу.;
-підпискою засудженого ОСОБА_7 від 01.12.2014 року про доведення йому вимог режиму відбування покарання та попередження про кримінальну відповідальність;

-постановами в.о. начальника Цуманської ВК № 84 від 04.12.2014 року, 09.12.2014 року, 12.12.2014 року, 24.12.2014 року, 30.12.2014 року про притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності;

-рапортами № 341, № 349, № 356 від 09.12.2014 року, 19.12.2014 року та 24.12.2014 року про відмову виконувати ОСОБА_7 робіт з благоустрою установи та законних вимог представників адміністрації колонії;
-протоколом засідання профілактичної комісії Цуманської ВК від 11.12.2014 року.

Заперечення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки саме показання свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_7 є доведеною, а його дії вірно кваліфіковані за ст.391 КК України.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, по місцю відбування покарання характеризується негативно, вину у вчиненому злочині не визнав.
Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів у майбутньому.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Підстав для скасування вироку з врахуванням доводів зазначених у апеляції, колегія суддів не вбачає.
Крім того встановлено, що ОСОБА_7 попередньо ув`язнювався з 24.12.2013 року по 04.11.2014 року в кримінальному провадженні про обвинувачення його за ч.2 ст.187 КК України, де він був визнаний винним у вчинення даного злочину вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29.07.2014 року, залишеним без змін в цій частині ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 04.11.2014 року. Також в даному кримінальному провадженні обвинувачений згідно ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.03.2015 року переводився до Луцького слідчого ізолятора на час його розгляду, а також до Київського слідчого ізолятора для участі у судовому розгляді в період з 27.03.2015 року по 29.10.2015 року. З 30.10.2015 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Дані обставини дають підстави для застосування положень ч.5 ст.72 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2015 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 24.12.2013 року по 04.11.2014 року та з 27.03.2015 року по 19.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 19.02.2016р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_18