УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_2.,

суддів: ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2015 року щодо неї,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 187, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 3 місяці з конфіскацією майна, що є її власністю, за винятком житла.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження вищевказаного вироку місцевого суду щодо неї, а апеляційну скаргу повернуто засудженій.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність оскаржуваних судових рішень та порушує питання про їх скасування судом касаційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Як убачається із наявної у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ інформації, вирок місцевого суду від 22 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 в апеляційному порядку не переглядався та набрав законної сили, з огляду на що, це судове рішення не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Одночасно, з урахуванням ч. 6 ст. 399 КПК України, оскаржувана ухвала Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2015 року є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як убачається із копії ухвали, суд правильно зазначив про те, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга підлягає поверненню, якщо вона подана після спливу строку апеляційного оскарження, а суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

При цьому, як видно з ухвали, засуджена у своєму клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження зазначала про свою юридичну безграмотність, що, на її думку, є поважною причиною пропуску вказаного строку. Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, не визнав вказану обставину поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження вироку від 22 квітня 2014 року, детально мотивувавши своє рішення. Зокрема, суд зазначив про те, що копію вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року ОСОБА_1 було вручено 13 червня 2014 року. Також ОСОБА_1 була надана можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження щодо неї, що було зроблено засудженою 08 серпня 2014 року. Разом з цим, апеляційну скаргу на вказаний вирок місцевого суду засуджена подала лише 19 березня 2015 року, тобто після спливу строку апеляційного оскарження, передбаченого ст. 395 КПК України. Окрім того, суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 однак під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та в подальшому ОСОБА_1 не зверталася до суду чи адміністрації установи виконання покарань щодо забезпечення її захисником для підготовки апеляційної скарги.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1, та відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказаного вироку місцевого суду, повернув апеляційну скаргу засудженої.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду апеляційної інстанції про відсутність законних підстав для задоволення її клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку місцевого суду від 22 квітня 2014 року щодо неї.

Окрім того, у скарзі не зазначено про наявність таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які не були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, підстав для її задоволення не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись ч.2 ст.428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2015 року щодо неї.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4