АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5405/15-к Номер провадження 11-кп/786/699/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК - С.Т.
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора захисника обвинуваченоїОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Кременчук на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 17 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, незаміжня, непрацююча, судима:

26 травня 2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.1 та ч.2 ст.185, ст.75 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

визнана винуватою та засуджена за ч.2 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання,
призначеного за даним вироком, приєднана невідбута частина покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 26 травня 2015 року у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та постановлено кожен вирок виконувати самостійно.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнана винуватою в тому, що 7 червня 2015 року близько 20 год. 20 хв., перебуваючи поблизу магазину «АТБ» по вул. 60 років Жовтня в м. Кременчук Полтавської області, повторно, таємно, викрала велосипед «Winner», спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 1250 грн.
Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, безпідставного застосування ст.69 КК України, а також через неправильне застосуванням ст.71 цього Кодексу. Вважає за необхідне постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 8 місяців позбавлення волі, а на підставі ст.71 КК України призначити за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 2 років 9 місяців позбавлення волі. При цьому зазначає, що обвинувачена вчинила злочин в період іспитового строку, а тому суд формально вказав про застосування приписів ст.71 КК України та всупереч закону постановив виконувати вироки самостійно.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, захисника, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, обвинувачену, яка просила не позбавляти її волі, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Згідно з ст.409 КПК України, п ідставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України с уд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, ніким не оспорююється та обставина, що ОСОБА_8 оскаржуваним вироком засуджена за вчинення злочину в період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком.

Приписами ч.3 ст.78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Згідно вимог ст.71 КК України, я кщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує
невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому частиною четвертою цієї статті визначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання, як того вимагають приписи п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Оскаржуваним вироком суд призначив ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 цього Кодексу покарання у виді штрафу. Не зважаючи на те, що обвинувачена вчинила цей злочин в період іспитового строку, всупереч наведеним вимогам закону, суд постановив обидва виконувати вироки самостійно, що в даному випадку є неприпустимим.
Також слушними є доводи прокурора про безпідставне застосування судом при призначенні покарання вимог ст.69 КК України.
Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Враховуючи особу ОСОБА_8 , яка через декілька днів після засудження за вчинення крадіжок, в період іспитового строку, знову вчинила умисний злочин проти власності, не працює, що характеризує її особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.69 КК України.
Тому, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як
засудженими, так і іншими особами.
Обираючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Як пом`якшуючі покарання обставини колегія суддів визнає те, що ОСОБА_8 визнала вину, активно сприяла розкриттю злочину, розкаялася у вчиненому.

Враховуючи наведене, а також, що обвинувачена в період іспитового строку вчинила умисний злочин проти власності, не працює, характеризується посередньо, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції інкримінованого злочину у виді реального позбавлення волі, а остаточне покарання у мінімальному розмірі, передбаченому Законом, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.409, ст.420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Кременчук Полтавської області задовольнити.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України 1 (один)рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання,
призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 26 травня 2015 року у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі і остаточно визначити ОСОБА_8 2 роки 7 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_8 взяти під варту негайно в залі суду.
Початок строку покарання рахувати з 29 вересня 2015 року.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4