Святошинський районний суд м. Києва
пр. № 1-м/759/1/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2016 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Д`яконово Октябрського р-ну Курської обл., громадянина України, який здобув середню спеціальну освіту, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва АДРЕСА_2 , засуджений вироком Октябрського районного суду Курської області від 12.04.2011 за ч. 4 ст. 111 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, -
ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду м. Києва 24.12.2015 надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрського районного суду Курської області Російської Федерації від 12.04.2011 стосовно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Як вбачається з даного клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 111 КК Російської Федерації, а саме: умисно заподіяв тяжку шкоду здоров`ю, небезпечну для життя людини, що спричинила з необережності смерть потерпілого за таких обставин.
Так, 24.08.2010 ОСОБА_4 разом зі своєю знайомою ОСОБА_5 знаходився в будинку АДРЕСА_3 , де тимчасово проживав з липня 2009 року. Цього ж дня приблизно о 21 год. 00 хв. за вказаною адресою приїхала ОСОБА_6 , яка є опікуном племінниці ОСОБА_4 ОСОБА_7 , з якою у ОСОБА_4 раніше склалися неприязні стосунки. Разом із ОСОБА_6 приїхав її син ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Під час розмови щодо виселення ОСОБА_4 з даного будинку, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пішов на кухню, де взяв кухонний ніж, який він використовував у побутових цілях, з метою нанесення тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_6 . Після чого, він повернувся у передпокій, де перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де умисно, не передбачаючи можливого настання смерті, хоча повинен був передбачити його настання, використовуючи в якості знаряддя злочину кухонний ніж, наніс ОСОБА_6 один удар в живіт, спричинивши останній тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя та відноситься до ушкоджень, що спричинили тяжку шкоду здоров`ю. Після цього, ОСОБА_4 вибіг з будинку, де був затриманий ОСОБА_8 . ОСОБА_6 з отриманим тілесним ушкодженням була доставлена до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла від отриманого тілесного ушкодження.
Вироком Октябрського районного суду Курської області від 12.04.2011, який залишений без змін касаційною ухвалою Курського обласного суду від 02.06.2011, ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111 КК Російської Федерації, тобто в умисному заподіянні тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, що спричинила з необережності смерть потерпілого, та засуджений до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання обчислюється з 25.08.2010 року.
Також вказаним вироком суду з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 19 960 рублів 00 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 рублів 00 копійок.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про час, день, місяць, рік і місце розгляду клопотання повідомлений належний чином, шляхом вручення повідомлення про виклик уповноваженій особі. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даного клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України.

У судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, ретельно дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком Октябрського районного суду Курської області від 12.04.2011, для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 є громадянином України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Бердичівським МРВ УМВС України в Житомирській області 19.06.2008, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 (попередня назва вул. 50-річчя Жовтня) (а.с. 27-28).
Згідно із заяви ОСОБА_4 він має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України, а також надав гарантії відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (а.с. 20, 26).

З тексту ч. 4 ст. 111 КК Російської Федерації, на якій ґрунтується вирок Октябрського районного суду Курської області від 12.04.2011, вбачається, що умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, що спричинила з необережності смерть потерпілого, карається позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років з обмеженням волі на строк до двох років або без такого (а.с. 18-19).
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Санкція даної частини ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Крім того, вироком Октябрського районного суду Курської області від 12.04.2011 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 19 960 руб. 00 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 руб. 00 коп.
Згідно із ч. 6 ст. 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
Відповідно до ч. 8 ст. 602 КПК України вирішення питання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави у частині цивільного позову вирішується у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.
Положеннями ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Згідно із ч. 1 ст. 81 Закону Украйни «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані зокрема, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків.
Як вбачається з довідки начальника ФКУ ВК-9 УФСВП Росії по Курській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, ОСОБА_4 має заборгованість по виконавчому листу № 1-11 від 12.04.2011 на користь ОСОБА_9 в сумі 69 960 руб. 00 коп. Станом на 16.02.2015 утримання вказаної заборгованості не здійснювалося (а.с. 24).
Відповідно до ч. 8 ст. 395 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Станом на 15.01.2016 курс гривні до російського рубля, встановлений Національним банком України, становить: 10 рос. руб. 3,1299 грн.

За таких обставин, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 підлягає стягненню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 19 960 руб. 00 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 руб. 00 коп., що за курсом Національного банку України на день розгляду клопотання становить 6247 грн 28 коп. та 15649 грн 50 коп. відповідно.
На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 7, 121 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, ст.ст. 390, 395 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду Курської області від 12.04.2011, яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111 КК Російської Федерації, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, а саме з 25.08.2010 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 повинен сплатити на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 19 960 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) руб. 00 коп., що за курсом Національного банку України на день розгляду клопотання становить 6247 (шість тисяч двісті сорок сім) грн 28 (двадцять вісім) коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) руб. 00 коп., що за курсом Національного банку України на день розгляду клопотання становить 15649 (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок дев`ять) грн 50 (п`ятдесят) коп.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошенняорганом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1