Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
23 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000866, щодо
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого на посаді інспектора охорони в ПП «Охорона Вест», раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України,
на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 4 листопада 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника обвинуваченого - ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_8
представника потерпілої - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 4 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши останньому іспитовий строк 2 /два/ роки. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.
Судом також стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 135 489 /сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять/ грн. 40 коп. матеріальної шкоди, заподіяної злочином, а також вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 19.06.2015 року, близько 03 год., перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою дістатися до місця призначення, незаконно, всупереч волі власника, підійшовши до автомобіля відкрив незамкнені двері зі сторони водія та за допомогою ключів, які відшукав на подвір`ї, запустив двигун автомобіля марки «Рено Мастер», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_5 керуючи вказаним автомобілем, рухаючись по автодорозі с.Бармаки Рівненського району Рівненської області не вибрав безпечної швидкості руху, та не впоравшись з керуванням, з`їхав з дороги і допустив зіткнення з парканом, пошкодивши при цьому паркан, що належить ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , жителям с.Бармаки Рівненського району Рівненської області. В результаті чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вищевказаними діями ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 спричинено значну матеріальну шкоду в розмірі 139 489 грн. 40 коп.

Суд визнав ОСОБА_12 винним за ч.2 ст.289 КК України, у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди.
В апеляційній скарзі поданій захисником обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, кваліфікацію дій її підзахисного ОСОБА_5 та доведеність вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з призначенням ОСОБА_5 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину та особі останнього внаслідок суворості. Просить змінити оскаржуваний вирок, пом`якшивши обрану ОСОБА_5 міру покарання шляхом застосування положень ст.69 КК України, та призначити покарання у виді 100 /ста/ годин громадських робіт без застосування конфіскації майна.

Свою позицію мотивує тим, що суд не достатньо врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність за скоєне молодий вік обвинуваченого, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність постійного місця проживання та місця роботи, добровільне часткове відшкодування завданої злочинними діями потерпілій матеріальної шкоди, а також позитивну характеристику обвинуваченого за місцем роботи та проживання. Також зазначає, що її підзахисний ОСОБА_5 не втік з місця вчинення ним кримінального правопорушення, а сам особисто повідомив представника потерпілої, запропонував потерпілій за власні кошти відновити пошкоджений автомобіль, а також визнав свою вину та відразу надав правдиві показання працівникам міліції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, її та підзахисного думку щодо зміни вироку суду в частині призначеного покарання, заперечення прокурора проти вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, його та представника потерпілої прохання щодо залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Винність ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при обставинах викладених у вироку, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, які вірно судом кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті та особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особи винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини вчинення злочину, особу винного, який розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів а також те, що злочин, скоєний ним за ч.2 ст.289 КК відноситься до категорії тяжких злочинів.
Покликання ж захисника обвинуваченого щодо призначення її підзахисному несправедливого, й на її думку, занадто суворого покарання через недостатнє врахування особи обвинуваченого та обставин що пом`якшують йому покарання за скоєне колегія суддів розцінює критично виходячи з наступного.

В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Виходячи з роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Колегією суддів у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що наведені захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 твердження, щодо не достатнього врахування судом при обранні міри покарання ОСОБА_5 як обставин, що пом`якшують відповідальність за скоєне, а також характеризують особу обвинуваченого - притягнення його до кримінальної відповідальності вперше, позитивної характеристики за місцем роботи та проживання то такі твердження не відповідають дійсності. Так, суд у вироку зазначив, що при призначенні покарання судом враховується особа обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Щодо покликань захисника на молодий вік обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та місця роботи, добровільного часткового відшкодування завданої злочинними діями обвинуваченого потерпілій матеріальної шкоди, то з огляду на характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким, та відшкодування в сумі 3 тисяч грн. у співвідношенні до 135 489, 40 грн. матеріальної шкоди, то вони не є такими, що умотивовують застосування ч.1 ст.69 КК України.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі не зазначив, які конкретно обставини згідно ст.69 КК України істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів призначення ОСОБА_5 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та в повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає скаржник, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 4 листопада 2015 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3