Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/301/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.185 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, будучи раніше засудженим за скоєння крадіжки, судимість за яку не знято і не погашено, 31.08.2015 року о 17.15 год. маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля велосипедної парковки, розташованої ліворуч від центрального входу до супермаркету «Сільпо» розташованого по пр. Леніна, 147 в м.Запоріжжі, діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом перекусу ножицями по металу тросу гнучкого замка, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_8 велосипед «ArdisCleo» з рамою чорно-бірюзового кольору вартістю 4025,62 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст.185 ч.2 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням. Йому встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки та покладено обов`язки передбачені ст.76 КК.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи і кваліфікацію дій обвинуваченого, просила зазначений вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 6 місяців арешту. При цьому прокурор виходила з того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі й за корисливі злочини. Новий злочин скоєно ним через нетривалий проміжок часу від дня звільнення з місць позбавлення волі, суд не врахував в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги прокурора, заслухавши обвинуваченого, який не погодився з доводами апеляції і вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право частково скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора обставини справи і кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і відтоді вважає встановленим, що ОСОБА_7 будучи раніше засудженим за скоєння крадіжки, судимість за яку не знято і не погашено, 31.08.2015 року о 17.15 год. маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля велосипедної парковки, розташованої ліворуч від центрального входу до супермаркету «Сільпо» по пр. Леніна, 147 в м.Запоріжжі, діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом перекусу ножицями по металу тросу гнучкого замка, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_8 велосипед «ArdisCleo» з рамою чорно-бірюзового кольору вартістю 4025,62 грн..

Вимагаючи скасувати вирок суду в частині призначеного покарання і хвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 6 місяців арешту, прокурор виходила з того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі й за корисливі злочини. Новий злочин скоєно ним через нетривалий проміжок часу від дня його звільнення з місць позбавлення волі, суд не врахував в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину.

Судова колегія відзначає, що дійсно при призначенні ОСОБА_7 покарання, районний суд зазначив, що враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обвинувачений розкаявся у вчиненому, під час провадження досудового слідства та в судовому засіданні давав правдиві показання і, тим самим, сприяв установленню істини у справі, збитки ним усунені шляхом повернення викраденого майна.

Обвинувачений характеризується задовільно, має постійне місце проживання, на диспансерному обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, зі слів обвинуваченого працює неофіційно, має на утриманні малолітню дитину 2008 року народження.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутності заподіяних злочином збитків, суд прийшов до висновку, що обвинувачений на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні та родинні зв`язки, соціально адаптований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив. В зв`язку з чим, вважав, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, без ізоляції від суспільства - в умовах проживання у родині, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами кримінально-виконавчої інспекції.

Проте в повній мірі з даними доводами погодитись не можна з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 370 КПК вирок суду в тому числі й щодо виду і розміру призначеного покарання має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Проте, в порушення наведених вимог кримінального процесуального і кримінального закону суд першої інстанції не зазначив чому менш суворі ніж позбавлення волі види покарань з числа передбачених ч.2 ст.185 КК (арешт чи обмеження волі) будуть недостатніми для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, виходячи з того, що дійсно обвинувачений розкаявся у вчиненому, під час провадження досудового слідства та в судовому засіданні давав правдиві показання визнання своєї вини; обвинувачений характеризується задовільно, має постійне місце проживання, на диспансерному обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, має на утриманні малолітню дитину 2008 року народження. Матеріальна шкода у справі не настала.

В зв`язку з чим, у суду були всі підстави для призначення найм`якшого з передбачених ч.2 ст.185 КК видів покарань, а саме арешту, на якому наполягала прокурор.

Даний вид покарання не передбачає можливості звільнення від його відбуття, а тому має виконуватись реально. Разом з цим, саме ця обставина й забезпечить мету призначення покарання виправлення винної особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги передбачену п.1 ч.1 ст.67 КК обставину, яка обтяжує покарання у виді рецидиву злочину. Тому судова колегія своїм рішенням визнає дану обставину такою, що обтяжує покарання.

Суд в повній мірі не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 раніше 5 разів був засуджений за скоєння злочинів, в тому числі й проти власності. Даний злочин ним було вчинено трохи більше ніж через рік від дня звільнення з місць позбавлення волі і 8 місяців від дня закінчення іспитового строку умовно-дострокового звільнення. Вказані обставини беззаперечно вказують на стійку схильність ОСОБА_7 до скоєння ним злочинів, в тому числі й під час іспитового строку.

В зв`язку з чим, єдино можливим способом попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів є призначення йому реального покарання, яким за вищезазначених обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, може бути покарання у виді арешту. При призначенні даного виду покарання суд враховує всі вищенаведені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані медичних довідок про незадовільний стан здоров`я батьків обвинуваченого, що було долучено під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Виходячи із системного аналізу вимог та положень статей 408, 420 КПК, а також роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», погіршення становища обвинуваченого можливе лише при ухваленні судом апеляційної інстанції свого вироку, а при постановленні ухвали не допускається.

Тому, приймаючи до уваги, що внаслідок призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту становище обвинуваченого погіршиться, судова колегія ухвалює саме вирок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначеного йому покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4