Справа № 605/481/15-к
Ухвала
Іменем України
До провадження Підгаєцького районного суду надійшло клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , який 02 липня 2015 року, приблизно о 19-00год. в будинку за місцем свого постійного проживання в с. Середнє Підгаєцького району, на ґрунті виниклих неприязних відносин вчинив черговий конфлікт з ОСОБА_9 . Під час сварки ОСОБА_5 не маючи умислу на вчинення умисного вбивства, але маючі реальні підстави передбачати можливість настання суспільно-небезпечного наслідку своїх дій, обумовлених злочинною самовпевненістю, і легковажно розраховуючи на їх відвернення , з метою припинення конфлікту умисно вивернув батькові ОСОБА_9 руки за спину зв`язавши їх мотузкою та шкіряним ремнем. При цьому, положив батька на ліжко зв`язавши його ноги мотузкою із штучного матеріалу та шкіряними ремнями. Після переміщення ОСОБА_9 на ліжко таким чином, що його обличчя знаходилось до подушки в лежачому положенні на животі , залишив самого, без нагляду у такому положенні , і що призвело до смерті ОСОБА_9 Внаслідок механічної асфіксій від закриття дихальних шляхів настала смерть ОСОБА_9 ,яка знаходиться у прямому причинному звязку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_9 .
Дії ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані як суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.119 КК України, вбивство вчинене через необережність.
Факт вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, законний представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_9 доводився їй батьком, а ОСОБА_5 її рідним братом.Останнім часом між ними батьком та сином часто виникали конфлікти із-за вживання спиртного ОСОБА_9 . Фактично поведінка її брата, після вчинення дій стосовно батька була незрозумілою, що свідчило проте. що ОСОБА_5 фактично не усвідомлював ні своїх дій, ні наслідків які були застосовані ним по відношенню до батька ОСОБА_9 .
Крім того, вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст119 КК України підтверджується доказами матеріалів кримінального провадження дослідженими в судовому засіданні.
Так, відповідно до протоколу огляду від 03 липня 2015 року , був оглянутий житловий будинок в с. Середнє Підгаєцького району в якому спільно проживали ОСОБА_5 та його батько ОСОБА_9 . За протоколом огляду , вбачається, що у будинку виявлено труп ОСОБА_9 , який розташований лежачи на животі в положенні обличчям в подушку та із зв`язаними руками назад та зв`язаними ногами..
В ході проведення слідчого експерименту від 07.07.2015 року ОСОБА_5 , у присутності понятих показав, про вчинені ним дії стосовно батька, зокрема яким чином зв`язав та положив на ліжко ОСОБА_9 .
Висновком судово-медичної експертизи трупа №496 від 04.08.2015 року, відповідно до якого: причиною смерті ОСОБА_9 явилась внаслідок механічної асфіксії від закриття отворів носа і рота мякими предметами.
. Згідно дослідження експерта за № 885 від 09.07.2015 р. у крові та сечі трупа встановлено наявність спирту етилового в концентрації в крові у кількості 0,33 ‰ проміллє в сечі-0,54 % проміллє.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій ОСОБА_5 та доведоності його винуватості.
З огляду на викладене, суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 119 КК України, а саме вбивство вчинене через необережність мало місце. Дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 119 КК України. Проте ОСОБА_5 вчинив вказане правопорушення у стані неосудності, який виключає можливість застосування покарання та останній становить небезпечність для себе та інших осіб.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на «Д» обліку в лікаря психіатра , неодноразово перебував на лікуванні в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні,пенсіонер по інвалідності.
Відповідно до висновку, викладеного в висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 371 від 07.07.2015 року, ОСОБА_5 в період інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляв і виявляє ознаки шизофренії, іншого типу, епізодичного перебігу, стабільного дефекту психіки по змішаному типу, що досягає рівня вираженого психозу , він не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування до нього п. 2 ст. 94 КК України - госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Зазначене вище свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_5 є на даний час неосудним та вчинив інкримінований йому злочин у стані неосудності.
Прокурор, вважаючи доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-
небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, просив задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу загального типу ОСОБА_10 , відповідно до висновку амбулаторної судово - психіатричної експертизи
Потерпілий у судовому засіданні не заперечував проти застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру.
Законний представник в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_5 , вважає, що ОСОБА_5 потребує госпіталізації, в психіатричний заклад загального типу .
Захисник - адвокат ОСОБА_6 заперечень проти клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно підзахисного не виказав та пояснив, що ОСОБА_5 , як було встановлено органом досудового слідства та підтверджено в судовому засіданні, дійсно вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України по відношенню стосовно ОСОБА_9 , але вчинив його у стані неосудності, оскільки хворіє, як це вказано у висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, тому щодо ОСОБА_5 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.
Особа відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 в судове засідання відповідно до ч.1 ст. 512 КПК України не викликався, оскільки відповідно до повідомлення законного представника знаходиться на стаціонарному лікуванні обласній психіатричній лікарні, з останнім у зв`язку з його психічним станом проводити будь-які слідчі дії недоцільно.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи та документи, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню.
На переконання суду, зібраних доказів достатньо для висновку про вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, вбивство вчинене через необережність.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, що виключає можливість призначення покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Аналогічні вимоги кореспондуються з п.1 ч. 1 ст. 503 КПК України відповідно якого кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Відповідно до ч. 3,4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_5 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно-небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, з урахуванням думки учасників процесу, враховуючи висновок судової психіатричної експертизи, а також з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, суд вважає, що до ОСОБА_5 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу загального типу із звичайним наглядом.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався клопотань про зміну або обрання запобіжного заходу не надійшло.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Керуючись ст. ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст.510- 513,516 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Застосувати до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комунарськ Алчевського району Луганської області , зареєстрованого та проживає АДРЕСА_1 за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України, примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. - Буданівської психіатричної лікарні
Доставку ОСОБА_5 в психіатричний заклад доручити працівникам Підгаєцького відділення поліції Бережанського відділу поліції в Тернопільській області
Речові докази по справі, які зберігаються в кімнаті речових доказів Підгаєцького РВ УМВС України в Тернопільській області, відповідно ухвали слідчого судді Підгаєцького районного суду від 04.07.2015 р. № 605/363/15-к - знищити як таке, що не має матеріальної цінності, а мобільний телефон марки «Нокія» повернути потерпілому.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Ухвала суду про застосування примусових заходів медичного характеру набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру можуть подати: законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
Апеляція на ухвала суду про застосування примусових заходів медичного характеру подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру.
Копію ухвали вручити законному представнику , захиснику та прокурору негайно після її проголошення, а також направити головному лікару Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру.
Головуючий: підпис ОСОБА_1