Ухвала

іменем україни

18 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено:

- за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років;

- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 5967 грн 45 коп. витрат на проведення експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, приблизно о 23 год. 00 хв. 18 березня 2014 року проник в гаражне приміщення на території домоволодіння ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, розташованого по АДРЕСА_1, де з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, відкрито викрав майно останнього на загальну суму 97 грн 40 коп.

Після цього, приблизно о 23 год 10 хв. ОСОБА_1 з метою приховати скоєний ним злочин, застосував до ОСОБА_2 насильство, небезпечне для життя в момент спричинення, яке полягало у здушуванні шиї останнього рукою до тих пір, поки потерпілий не перестав подавати ознаки життя.

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки не погоджується з кваліфікацією його дій за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, а засудження за ч. 3 ст. 186 КК України вважає безпідставним, оскільки відсутня заява потерпілого про вчинення цього злочину. Крім того, ОСОБА_1 вважає суворим призначене йому покарання.

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Твердження ОСОБА_1 про недоведеність та невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Зокрема, висновки про правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України відповідають даним в судовому засіданні послідовними показанням свідка ОСОБА_3, яка була присутня під час вчинення злочинів та особисто бачила, як ОСОБА_1 відкрито заволодів майном ОСОБА_2, а потім задушив його; даним протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 з фототаблицею та відеозаписом, під час якого вона добровільно та впевнено показала, зокрема, за яких обставин ОСОБА_1 задушив ОСОБА_2; висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої смерть потерпілого настала в результаті механічної асфіксії, що розвилася внаслідок удушення руками, і відразу після удушення.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, та правильно кваліфікував його дії.

При цьому доводи засудженого та його захисника про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, зокрема і ті, на які останній посилається в касаційній скарзі, належним чином перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій та були мотивовано відхилені.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Посилання ОСОБА_1 про його безпідставне засудження за ч. 3 ст. 186 КК України через відсутність заяви потерпілого про вчинення цього злочину є неспроможними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема, статтею 186 (грабіж, крім грабежу, вчиненого організованою групою) КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення, якщо воно вчинено чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім'ї потерпілого, або якщо воно вчинено особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого. ОСОБА_1 не є близьким родичем, членом сім'ї або найманим працівником потерпілого.

З огляду на викладене, підстав вважати ОСОБА_1 безпідставно та необґрунтовано засудженим за п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 186 КК України, як про це зазначено у його касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _______________ _________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6