Справа № 492/1303/15-к
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Ухвала
Іменем України
про повернення обвинувального акту

28 жовтня 2015 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
встановив:
На розгляд Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Захисник-адвокат в судовому засіданні заявив клопотання, підтримане підозрюваною про повернення обвинувального акту прокурору так як не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підозрюваній на досудовому розслідуванні не призначено захисника, хоча остання неодноразово зверталася з таким клопотанням до слідчого, чим порушені під час досудового розслідування права підозрюваної на захист.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченими ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 фактично не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 11.07.2015р., приблизно о 22 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не сталося можливим, в кафе «Берізка», розташованого по вул.Орджонікідзе, м.Арциз Одеської області, стався конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в ході якого остання кулаками рук навмисно нанесла удари потерпілій ОСОБА_6 в область обличчя, чим заподіяла, згідно висновку судово-медичної експертизи № 122 від 17.07.2015р. тілесні ушкодження у вигляді синця лівої щоки, які відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення, суперечність обставин вчинення злочину його остаточній кваліфікації.
Стаття 125 КК України передбачає відповідальність за умисні дії, а відтак встановлення та визначення суб`єктивного ставлення особи до своїх дій є обов`язковим.
Судом встановлено, що в обвинувальному акті не зазначено на що був спрямований умисел ОСОБА_5 ; механізм нанесення тілесних ушкоджень не прописаний, що є неконкретним (якою частиною руки та якою рукою наносила удари ОСОБА_5 та в які частини обличчя потерпілої нанесені удари); що спричинене легке тілесне ушкодження, не потягло таких наслідків як короткочасний розлад здоров`я; локалізація, механізм утворення тілесного ушкодження, яке мається у потерпілої. Крім того, в обвинувальному акті є посилання, що ОСОБА_5 заподіяла тілесні ушкодження, однак зазначено тільки одне тілесне ушкодження(синець лівої щоки).Також підлягає уточненню мотив дій обвинуваченої, оскільки в обвинуваченні не зазначено в зв`язку з чим підозрювана нанесли удари потерпілій.

Таким чином, судом встановлено, що в обвинувальному акті не описана об`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, чим порушено право підозрюваної на захист.

Суд вважає, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить повного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення.
Відсутність визначення конкретних обставин вчинення злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджають суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 висунуте неконкретне обвинувачення, чим порушено її право на захист.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Суд враховує вимоги ч. 2 ст. 3 Конституції України, відповідно до яких головним обов`язком держави проголошено утвердження та забезпечення прав і свобод людини, а отже, правоохоронні органи та суд при встановленні істини під час розслідування і розгляду кримінальної справи зобов`язані дотримуватись гарантій прав і свобод людини і громадянина, закріплених в основному Законі України, інших законах, прийнятих на виконання приписів Конституції України. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу, а у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективну юридичну допомогу захисника, який, у разі необхідності, призначається офіційно, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду. Також, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що навіть якщо першочерговою метою статті 6 Конвенції у тому, що стосується кримінального провадження, є забезпечення справедливого розгляду судом, уповноваженим встановлювати обґрунтованість будь-якого висунутого кримінального обвинувачення, це не означає, що стаття не застосовується до досудового провадження (рішення від 15.01.2015р. за заявою № 17735/06 по справі «Чопенко проти України»).

Як пояснила в підготовчому судовому засіданні підозрювана ОСОБА_5 неодноразово зверталася до слідчого про призначення захисника так як вона не має змоги його самостійно залучити за відсутністю коштів, на що слідчий пояснив, що не має часу і підозрювана погодилася на відмову від адвоката.
В підготовчому судовому засіданні судом постановлено ухвалу про призначення підозрюваній ОСОБА_5 захисника.

Судом встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про розгляд клопотання ОСОБА_5 про залучення захисника, а тільки містить відмову підозрюваної від захисника у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про недотримання під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вимог п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України, яка передбачає, що підозрюваний має право на першу вимогу мати захисника про що підозрювана заявляла слідчому, однак їй не була забезпечена участь захисника на досудовому розслідуванні.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1