Апеляційний суд Рівненської області
_________________________________________________
О К Р Е М А Д У М К А
12.11.2015 року м. Рівне
Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 12 листопада 2015року частково задоволено апеляційну скаргу прокурора та скасовано вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 липня 2015року відносно ОСОБА_1 в частині призначеного покарання, яким він був засуджений на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки і на підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням та ухвалено новий вирок, яким його засуджено за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК на один рік обмеження волі. З позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В решті вирок залишено без зміни.

З ухваленим вироком Апеляційного суду не погоджуюсь, а тому викладаю окрему думку з таких підстав.

Відповідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Цих вимог закону суд не дотримався та скасовуючи вирок суду першої інстанції за апеляцією прокурора, пославшись на вимоги ч.1 п.2 ст.420 КПК України скасував вирок місцевого суду через необхідність призначення більш суворого покарання.

Поряд з цим судом не враховано, що прокурор в апеляційній скарзі ставив питання про скасування вироку місцевого суду і призначення ОСОБА_1 більш суворого покарання у виді 4 років позбавлення волі без застосування ст.75КК з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Не дивлячись на це, судом засуджено ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК на один рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Тобто, суд призначив покарання більш м`яке ніж передбачено законом за даний злочин, та більш м`яке ніж те, яке зазначалось в апеляційні скарзі.

Крім того, судом апеляційної інстанції визнано обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_1 це вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння. Така обставина передбачена ч.2 п.13 ст.67 КК України. Проте, у вироку місцевого суду та у вироку суду апеляційної інстанції такої обставини не встановлено. Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції визнав встановленим, що ОСОБА_1 вчинив злочин, будучи в нетверезому стані, а не в стані алкогольного сп`яніння і тим більше це не перебувало у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП. Суди обох інстанцій визнали, що у прямому причинному зв`язку з виникнення дорожньо-транспортної події, що потягли зазначені наслідки були порушення пунктів 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, які зовсім не передбачають стан алкогольного сп`яніння чи нетверезий стан.

Приймаючи судове рішення у виді вироку апеляційний суд не дотримався вимог ст.50 КК України, яка передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів та не повною мірою дотримався вимог ст.65 КК України. Формально пославшись на обставини, що пом`якшують покарання, суд не врахував, що злочин вчинений ОСОБА_1 , відноситься до злочинів, учинених з необережності, а також конкретні обставини даного кримінального правопорушення. Зокрема, поза увагою суду залишено ту обставину, що ОСОБА_2 та потерпілий ОСОБА_3 перебували у родинних стосунках (були шваграми), проживали в одному помешканні з батьками. Засуджений уперше притягується до відповідальності, щирість його розкаяння не викликає жодного сумніву, він виключно позитивно характеризується як особа і має на утриманні двох малолітніх дітей віком 3 та 6 років. Потерпілий ОСОБА_4 переконливо просив суд не позбавляти його (тобто зятя) волі, посилаючись на те, що його сина не повернути, а ОСОБА_1 має матеріально забезпечувати та виховувати малолітніх дітей.

Такі виключні обставини давали суду підстави вважати про достатню можливість про виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляці від суспільства, оскільки у нього наявні такі життєві стримуючі фактори, що унеможливлюють вчинення ним повторно будь-якого правопорушення. Тому рішення суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_1 ,, ст.75 КК України вважаю було обґрунтованим.

Що ж до апеляційної скарги прокурора, то він не навів достатніх підстав для скасування вироку і не мотивував чому він є незаконним та надто м`яким, крім єдиного посилання на стан сп`яніння засудженого, який у вироках не встановлений.

Суддя Апеляційного суду

Рівненської області ОСОБА_5