АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002053 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

__________________________________________
Справа №11-кп/796/1812/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 02.03.2015 року о 09 год. 45 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в супермаркеті «АТБ Маркет» за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20-а, намагався таємно викрасти чуже майно, що належало ТОВ «АТБ Маркет», а саме: 1 пляшку віскі «Jack Daniels», 0,5 л, вартістю 275,99 грн., та 1 пляшку віскі «Johnnie Walker Red Label», 0,5 л, вартістю 256,99 грн., а всього на загальну суму 532,98 грн., які, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці у відділі алкогольних напоїв та сховав відповідно до лівого і правого рукава куртки, в яку був одягнений. Після чого, ОСОБА_7 , розрахувавшись лише за ванільний цукор, енергетичний напій та пиво, пройшов повз касову зону та направився до виходу з приміщення супермаркету. Однак, не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками відділу безпеки супермаркету «АТБ Маркет».

Крім того, 18.04.2015 року приблизно о 21 год. 05 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку 16 по пр. Глушкова в м. Києві та побачивши, під час розмови з раніше незнайомими йому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у останнього мобільний телефон, дістав з кишені розкладні металеві ножиці, якими почав розмахувати перед ОСОБА_10 , погрожуючи при цьому фізичною розправою, та в грубій формі наказав передати йому мобільний телефон. Побоюючись за своє здоров`я, ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand Duos i90», вартістю 3349,71 грн., заволодівши яким, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на свій розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи доведеності винуватості обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому злочинів та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що призначене судом ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки при цьому поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 вчинив злочини, які класифікуються як злочини середньої тяжкості та тяжкий, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність, як вчинених діянь, так і самого обвинуваченого, та можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства. Крім того, як вказує апелянт, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), ОСОБА_7 вчинив, вже перебуваючи в статусі підозрюваного по кримінальному провадженню стосовно замаху на крадіжку, що свідчить про те, що ОСОБА_7 обрав для себе злочинний шлях заволодіння чужим майном в якості основного джерела існування.

Також судом не враховано, що розбій є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності, оскільки має два об`єкти посягання, та не приділено належної уваги суспільній небезпечності вчиненого насильства, яке не спричинило шкоду життю, але в момент його застосування створювало реальну загрозу для здоров`я потерпілого, оскільки полягало в тому, що ОСОБА_7 під час нападу розмахував металевими ножицями перед потерпілим, погрожуючи фізичною розправою.

Тому на думку апелянта, виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, оскільки обставини вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про його суспільну небезпечність, нехтування загальновизнаними суспільними цінностями та відсутність будь-яких гарантій того, що він знову не вчинить нового злочину.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинуваченого та його захисника,які заперечували проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України є правильною.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі прокурора у провадженні, фактично про неправильне застосування кримінального закону в частині безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та з ними погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також щире каяття, як обставину, що пом`якшує його покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, і вважав, що ОСОБА_7 заслуговує покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, пославшись на ці ж обставини, суд визнав можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, отже достатньо не обґрунтував свій висновок в цій частині.

При цьому, судом першої інстанції належним чином не враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також обставини скоєних ним діянь.

Також, у цьому випадку, судом першої інстанції не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_7 злочинів проти власності, зокрема розбою, який полягає у посяганні не лише на право власності, а й на життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому таке посягання повинно оцінюватись як особливо небезпечне.
Відносно даних про особу обвинуваченого, судом першої інстанції з достатньою повнотою не враховано, що ОСОБА_7 на момент вчинення кримінальних правопорушень не навчався, не працював та в період досудового розслідування в кримінальному провадженню щодо ОСОБА_7 стосовно замаху на крадіжку, свідомо скоїв новий умисний злочин проти власності, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, з використанням металевих ножиців, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та нехтування загальновизнаними суспільними цінностями.
Отже, звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК Українивід відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів уважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, не сприятиме його перевихованню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а також є явно несправедливим внаслідок м`якості.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 ч. 1 п.п. 2, 4 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів апеляційного суду враховує, що ОСОБА_7 вчинено злочини середньої тяжкості та тяжкий, а також те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, однак не працює. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає його щиросердне розкаювання у скоєному, а обставини, що обтяжують його покарання, відсутні.
Враховуючи наведене, конкретні обставини провадження, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, як про те ставить питання в апеляційній скарзі і прокурор, та покарання такого ж виду в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України,визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим відповідно до положень ст. 70 КК України, з реальним його відбуванням.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 , який визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного його затримання у зв`язку з виконанням вироку, зарахувавши ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою з 18.04.2015 року по 19.08.2015 року.

В решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

____________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3