У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521 та № 0004086, за обвинуваченням

ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого - за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2005 року за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, звільненого 01 червня 2012 року після відбуття строку покарання;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2013 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено. ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК та ч. 3 ст. 185 КК, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Виключено з вироку щодо ОСОБА_6 обставини, що обтяжують покарання, - вчинення злочину повторно та рецидив злочину.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За цим же вироком було засуджено ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, ОСОБА_7 та особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, 05 грудня 2012 року за попередньою змовою між собою з метою викрадення чужого майна проникли до приміщення торгового залу магазину «Просто Маркет» ТОВ «Фудмаркет» у м. Луцьку, звідки таємно викрали майно на загальну суму 681,91 грн.

Він же 04 вересня 2013 року повторно таємно з указаного вище магазину викрав майно на загальну суму 364,91 грн.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити постановлені щодо нього судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 КК на ч. 2 ст. 185 КК і пом'якшити призначене покарання. Засуджений зазначає, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення в інше приміщення, на що суд апеляційної інстанції також не звернув уваги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання своєї скарги, пояснення прокурора, який підтримав скаргу і вважав, що судові рішення щодо ОСОБА_6 та в порядку ст. 433 КПК щодо ОСОБА_7 слід змінити, перекваліфікувати дії засуджених за епізодом крадіжки майна від 05 грудня 2012 року з ч. 3 ст. 185 КК на ч. 2 ст. 185 КК, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Згідно з ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотним є таке порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За ч. 3 ст. 349 КПК в разі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд має право визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд обов'язково з'ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд було проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК. Разом із тим, як установлено з журналу судового засідання та аудіозапису судового процесу, обвинувачений ОСОБА_6 у суді визнавав сам факт крадіжки з магазину 05 грудня 2012 року, однак заперечував, що вчинив зазначені дії із проникненням до приміщення. Тобто він заперечував фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За таких обставин місцевий суд зобов'язаний був із дотриманням положень ч. 2 ст. 349 КПК провести у справі повне судове слідство, дослідити усі докази, дати їм належну оцінку і постановити законне, обґрунтоване й умотивоване рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Однак суд цього не зробив. Вирок місцевого суду не відповідає вимогам ст. 370 зазначеного Кодексу.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначене порушення і не усунув його, тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Наведені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що є підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та у порядку ст. 433 КПК щодо ОСОБА_7 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК та для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід урахувати викладене, розглянути кримінальне провадження з дотриманням норм кримінального процесуального закону й постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Оскільки ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Волинської області від 22 серпня 2014 року, то питання про визначення йому запобіжного заходу колегією суддів не вирішується.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2014 року щодо ОСОБА_6, а також у порядку ч. 2 ст. 433 КПК щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3