н/п 1-кп/640/456/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" грудня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.1, ч.3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
В судовому засідання прокурор просив продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та відмовити в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу посилаючись на те, що обставини та ризики, через які до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, а підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. Зазначив, що наявність ризиків підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказів в підтвердження вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення.
В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання чи домашній арешт, оскільки прокурором під час судового розгляду не була належним чином доведена необхідність у продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також просили звернути увагу на стан здоров`я обвинуваченого, який страждає хронічними захворюваннями, його репутацію та характеристику, надану за місцем проживання, міцність його соціальних зв`язків та необхідність надавати допомогу хворим батькам. Зазначили, що під час перебування обвинуваченого в Харківській установі виконання покарань погіршився стан його здоров`я, де він обмежений у можливості надання повноцінної медичної допомоги. Зауважили про наявність у нього зареєстрованого постійного місця проживання, роботи без офіційного працевлаштування.
Суд, заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, перевіривши доводи, на яких ґрунтується позиція сторони захисту та сторони обвинувачення, приходить до наступного.
Згідно ч.1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Заслухавши думку присутніх учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою судом не встановлено. Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, виключає можливість ухилення обвинуваченого від суду, незаконному впливу на свідка, який на даний час не допитаний судом, а відтак існує реальна необхідність у продовженні строку тримання під вартою.
Сама по собі наявність зареєстрованого місця проживання обвинуваченого та неофіційна робота не можна вважати достатнім правових обґрунтуванням для зміни запобіжного заходу на домашній арешт чи особисте зобов`язання, оскільки на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому тяжкого кримінального правопорушення вказані обставини вже існували.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення Європейського суду з прав людини "Летельє проти Франції", у зв`язку з чим суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, суд, продовжуючи ОСОБА_5 запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування, вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці переглядати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до сформованої Европейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини «Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини», тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§§73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", §§66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005г. у справі "Рохлина проти Росії", §§73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008г. у справі "Мамедова проти Росії", §79 рішень ЕСПЧ від 10.02.2011 року. по справі "Харченка проти України", §§40-42 рішення ЕСПЧ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії")
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим і його захисником на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Таким чином, в суду немає підстав вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Суд вважає, що наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на більш м`який.
На підставі наведеного, керуючись статтею 331 КПК України, суд
Копію ухвали направити в Харківську установу виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області для виконання, прокурору, захиснику, обвинуваченому для відома.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського районного суду
м. Харкова ОСОБА_1