АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2162/15 Справа № 206/5169/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відео конференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001302 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року щодо нього,

встановила:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився в м. Дніпропетровськ

та проживає по

АДРЕСА_1 , громадянина України,

який має середню технічну освіту, не одружений,

не працює, раніше судимий 29 травня 2015 року

за ч.3 ст.185 КК на 3 роки позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком від 29 травня 2015 р. і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і два місяці.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням товарознавчої експертизи, в розмірі 92,40 грн.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 17 липня 2015 року неподалік від території домоволодіння АДРЕСА_2 за допомогою мотузки із зашморгом демонтував на стовпі лінії електропередачі камеру зовнішнього спостереження марки STS-C310 вартістю 493,75 грн., що належала ОСОБА_8 , та таємно викрав її, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив пом`якшити призначене йому покарання враховуючи дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання. Зазначає, що він вину в крадіжці чужого майна за обставин, наведених у вироку, повністю визнав, висловлює щире каяття з приводу вчиненого ним, стверджує про своє бажання відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду потерпілому. При цьому посилається на свій незадовільний стан здоров`я, дані, які характеризують його з позитивної сторони, а також на те, що в нього залишилася лише мати-пенсіонерка.

Виходячи з цього ОСОБА_7 просить, як це видно зі скарги, пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням статей 69 і 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він підтримав свою апеляційну скаргу і просив пом`якшити йому покарання, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок законним і обгрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування і судового розгляду обвинувачений визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

У зв`язку з тим, що учасники судового процесу не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин справи і заявленого цивільного позову, які ніким не оспорювалися, суд відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК визнав недоцільним дослідження цих обставин. При цьому суд, з`ясувавши можливість розгляду справи за скороченим порядком, роз`яснив наслідки такого розгляду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог частини першої ст.349 КК докази не досліджувалися, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходив з того, що було встановлено вироком районного суду.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України відповідає матеріалам провадження і в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорювалася.

У матеріалах кримінального провадження було відсутнє клопотання ОСОБА_7 відносно дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження та щодо своєї невинуватості в злочині. Разом з тим, в матеріалах судового провадження на а.с.32 є письмова заява ОСОБА_7 про те, що в судовому засіданні під час визначення обсягу доказів, що підлягали дослідженню, та порядку їх дослідження, вимоги ч.3 ст.349 КПК України були виконані.

Виходячи з наведеного твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції щодо неповноти дослідження доказів фактичних обставин, його заяви про те, що він не учиняв зазначену крадіжку, апеляційним судом визнані безпідставними.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, які зазначено в апеляційній скарзі, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, також не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України під час призначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин,має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до вимог ст.75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років суд вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання.

Згідно зі ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 статей 69 і 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження.

Умотивуючи доводи про можливість пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням статей 69 і 75 КК України, ОСОБА_7 послався на те, що він повністю визнав вину в зазначеному злочині, щиро розкаюється з приводу вчиненого, він згодний відшкодувати заподіяну ним матеріальну шкоду потерпілому, на обліку в психіатра і нарколога не перебуває. До обставин, що, на його думку, пом`якшують покарання, обвинуваченим віднесено відсутність тяжких наслідків, наявність у нього хронічних захворювань, а також те, що його матір є пенсіонеркою.

Однак наведене обґрунтування необхідності призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, є непереконливим. Зокрема, ОСОБА_7 хоч і визнав вину в повному обсязі, даних про щире каяття ОСОБА_7 у матеріалах провадження немає.

Відсутні й об`єктивні дані про наявність будь-яких захворювань у ОСОБА_7 . Крім того, в апеляційній скарзі обвинуваченого не зазначено, у чому саме полягає позитивність тих даних, які б мали бути визнані судом такими, що пом`якшують покарання та були підставою для застосування правил статей 69 і 75 КК України.

З огляду на матеріали кримінального провадження 29 травня 2015 р. ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки за те, що він в січні 2015 р. вчинив крадіжку чужого майна. Після постановлення цього вироку не відбувши призначене покарання за попереднім вироком ОСОБА_7 17 липня 2015 р. повторно вчинив крадіжку.

За таких обставин суд правильно визначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ст.71 КК України, тому підстав для призначення йому покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням згідно з положеннями ст.75 КК України, про що зазначається в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , колегія суддів також не вбачає.

З огляду на викладене суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому не має підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування або зміни, як і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4