Дата документу Справа № 314/3519/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1828/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/3519/15-к
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, громадянина України, який до засудження не працював, раніше судимого:

- 07.11.2006 року за ст. ст. 353, 190 ч. 1, ст. 70, ст. 75, ст. 76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки;

- 26.03.2008 року за ст. ст. 190 ч. 2, ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений 11.03.2009 року умовно-достроково на 6 місяців 15 днів;

- 06.09.2011 року за ст. ст. 185 ч. 3, ст. 75, ст. 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року,

встановила:
В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути щодо нього оскаржувану ухвалу та врахувати при прийнятті рішення обставини, які не були взяті до уваги судом першої інстанції, зокрема: що він працює на промисловій зоні, отримані ним за час перебування у колонії стягнення - вже погашені, за сумлінне ставлення до праці він має заохочення від начальника установи, до неоплачуваної праці в колонії ставиться сумлінно, а не працював у колонії деякий період часу за станом здоров`я.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволені заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно із зазначеною ухвалою, ОСОБА_7 відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) на підставі вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року, яким він засуджений за ст. ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України остаточно до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання з 16.03.2013 року, кінець строку відбування покарання 16.09.2016 року, у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) засуджений перебуває з 06.05.2013 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого, суд послався на наступні обставини:

- за час відбування покарання ОСОБА_7 характеризується негативно; порушує вимоги режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності; має 4 стягнення правами начальника колонії та 1 стягнення, накладене правами начальника відділення СПС, які погашені у встановленому законом порядку; один раз поміщався до ДІЗО за порушення локалізації, при цьому, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 1 заохочення правами начальника відділення СПС; на виробництві установи не працевлаштований;

- у взаємовідносинах з іншими засудженими підтримує стосунки як позитивної, так і негативної направленості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримання поблажливості; намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, проте, не завжди має охайний зовнішній вигляд; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, але виконує їх; намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, не маючи при цьому достатніх навичок для самостійного їх виконання, а також дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, однак до виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже;

- не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та в роботі самодіяльних організацій, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок.

Також суд зазначив, що засуджений не відшкодовує позов ОСОБА_8 на суму 2 195 грн., присуджений до стягнення вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року, у зв`язку з відсутністю виконавчого листа в установі.

Крім того суд звернув увагу на наступні обставини: що рішенням комісії від 16.05.2014 року засудженому було відмовлено у зміні умов тримання відповідно до ст. 101 КВК України; рішенням комісії від 24.12.2014 року засудженому було відмовлено у заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України, а рішенням комісії від 22.07.2014 року засудженому відмовлено в умовно-достроковому звільненні відповідно до ст. 81 КК України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, засудженого, який, у тому числі у судових дебатах та в останньому слові, підтримав доводи своєї скарги, прокурора, який заперечує проти скарги засудженого, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , обґрунтовано дійшов висновку, що останній за час відбування покарання не довів своє виправлення.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_7 з початку відбуття покарання в СВК № 55 характеризується негативно, порушує вимоги режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності; має 4 стягнення правами начальника колонії та 1 стягнення, накладене правами начальника відділення СПС, які погашені у встановленому законом порядку; один раз поміщався до ДІЗО за порушення локалізації, при цьому, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 1 заохочення правами начальника відділення СПС; на виробництві установи не працевлаштований. Рішенням комісії від 16.05.2014 року засудженому було відмовлено у зміні умов тримання відповідно до ст. 101 КВК України; рішенням комісії від 24.12.2014 року засудженому було відмовлено у заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України, а рішенням комісії від 22.07.2014 року засудженому відмовлено в умовно-достроковому звільненні відповідно до ст. 81 КК України.

Враховуючи вимоги закону, а також вищевказані обставини, колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що він працює на промисловій зоні, отримані ним за час перебування у колонії стягнення - вже погашені, за сумлінне ставлення до праці він має заохочення від начальника установи, до неоплачуваної праці в колонії ставиться сумлінно, а не працював у колонії деякий період часу за станом здоров`я, необґрунтованими, оскільки вони будь-яким чином не свідчать, що останній довів своє виправлення, а тому рішення районного суду про відсутність правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року, якою відмовлено у задоволені заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4