АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/5165/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/404/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
-потерпілої ОСОБА_7 ,
-представника потерпілої ОСОБА_8 ,
-обвинуваченого ОСОБА_9 ,
-захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 1-кп/790/404/16 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року, -
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування основного покарання, у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.
Як установив суд, 06 листопада 2014 року, о 00 год. 30 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген-Джета», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проспекту Московському в м. Харкові з боку проспекту Маршала Жукова у напрямку вул. Енергетичної.
Під час руху по вказаному проспекту, в районі розташування перехрестя проспекту Московського та вул. Енергетичної, при виявленні небезпеки у вигляді двох пішоходів, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, рухалися по проїжджій частині проспекту Московському у попутному з автомобілем «Фольксваген-Джета» напрямку, ОСОБА_9 , у порушення вимог п. 12.3 Правил Дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля при наближенні до вказаних пішоходів аж до його зупинки чи безпечного їх об`їзду, продовжив рух з прискоренням свого транспортного засобу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 .
В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_11 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя у вигляді травми голови та тулуба, від яких останній помер на місці пригоди.
Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України. Указала, що суд не в повній мірі взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше тричі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення на транспорті адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122, 126 КпАП України, винуватість свою як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції визнав лише частково, заходів до відшкодування спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди не вжив, за свої дії, які спричинили смерть сина, перед нею не вибачився, що свідчить про відсутність у нього дієвого каяття, а тому призначене покарання із застосуванням ст.75 КК України, не є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Вважає, що суд безпідставно залишив без задоволення її позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, та необґрунтовано задовольнив лише частково її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Просить призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України без застосування положень ст.75 КК України та задовольнити її цивільний позов в повному обсязі, в частині відшкодування матеріальної шкоди - в розмірі 13 218 грн. 26 коп., а в частині відшкодування моральної шкоди - в розмірі 150 000 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечували проти її задоволення, прокурора про необхідність задоволення скарги потерпілої, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.
Що ж стосується звільнення від відбування покарання з випробуванням, то за змістом ст.75 КК України суд вправі прийняти таке рішення лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.
Цих вимог закону суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_9 покарання та звільняючи від його відбування із застосуванням ст. 75 КК України, суд послався лише на те, що обвинувачений раніше не судимий, не одружений, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, не працює, обтяжуючі покарання обставини відсутні.
Однак суд у повній мірі не врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, наслідки, які настали у виді смерті ОСОБА_11 , а також те, що протягом більше одного року з моменту вчинення правопорушення до моменту ухвалення судом першої інстанції вироку ОСОБА_9 ніяких заходів до відшкодування спричиненої потерпілій матеріальної та моральної шкоди не вжив, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття.
Залишена поза увагою суду і та обставина, що на досудовому слідстві і в суді першої інстанції ОСОБА_9 не сприяв органам слідства і суду в установленні істини у кримінальному провадженні.
Судом хоча і зазначено у вироку, однак не достатньо враховано, що обвинувачений раніше тричі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення на транспорті адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122, 126 КпАП України, після чого вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто злочин проти безпеки руху, в результаті якого настала смерть потерпілого, що свідчить про системність дій обвинуваченого, направлених на недотримання вимог Правил дорожнього руху України про необхідність забезпечення безпеки життя і здоров`я осіб при здійсненні керування джерелом підвищеної небезпеки.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, яке йому належить призначити відповідно з положеннями ст.65 КК України в межах, установлених у санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідків і вищенаведених даних про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає неможливим застосування положень ст.75 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів, наряду з вищевказаними обставинами і даними про особу ОСОБА_9 , враховує також, що за встановленими у провадженні обставинами пішохід ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, вийшов на проїжджу частину вулиці, що заборонено п.4.14 Правил дорожнього руху України.
З огляду на наведене, враховуючи необережну поведінку потерпілого, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у розмірі, ближче до мінімального, встановленого в санкції ч.2 ст.286 КК України, який буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідно до приписів ст.65 КК України.
Рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з понесеними нею витратами на поховання сина, є необґрунтованим.

Приймаючи таке рішення суд послався на те, що потерпіла пред`явила позовну заяву безпосередньо до обвинуваченого, хоча згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, відшкодовує страховик, яким у даному випадку є Страхова компанія «Нафтагазстрах».

Такий висновок суду безпідставний.

Згідно приписів ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Оскільки за змістом цієї норми закону шкода, завдана смертю потерпілого, повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, тому позов про відшкодування витрат на поховання подається саме до цієї особи.

Що ж стосується подачі такого позову до страховика, то це є правом, а не обов`язком позивача.

Підстави для відшкодування потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на поховання сина, доведені наведеними у вироку доказами, які ніким не оспорюються.

Розмір позовних вимог потерпілої у цій частині підтверджено договором-замовлення на організацію та проведення поховання, рахунком-заказом на надання ритуальних послуг, даними рахунку про проведення поминального обіду та фіскальними чеками на придбання продуктів харчування для поминального обіду (а.с.30-34).

За таких обставин, згідно вимог, передбачених ст.ст.1166, 1187, 1201 ЦК України, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин ДТП, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які перенесла потерпіла ОСОБА_7 у зв`язку з втратою близької їй людини сина, погіршенням внаслідок цього її стану здоров`я, порушення налагодженого ритму життя, колегія суддів вважає, що розмір грошових стягнень на відшкодування потерпілій моральної шкоди можливо збільшити з 70 000 грн. до 100 000 грн.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, а в частині відшкодування моральної шкоди змінити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 :
- 100 000 грн., на відшкодування моральної шкоди;
- 13 218 грн. 26 коп., на відшкодування матеріальної шкоди.
В іншій частині позов потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Початок строку відбування ОСОБА_9 покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання.
У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: