Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_6,

прокурора ОСОБА_7,

засудженої ОСОБА_1,

у режимі відеоконференції,

розглянула у судовому засіданні в м. Києві 17 вересня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року щодо неї.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, раніше не судиму,

- засуджено за ч. 5 ст. 191 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на 3 роки, з конфіскацією всього належного їй майна;

- за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України на 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на 3 роки, з конфіскацією всього належного їй майна.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, призначено покарання за вказаною статтею у виді штрафу в розмірі 850 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на 2 роки та звільнено її від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Пом'якшено покарання ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191 КК України та постановлено вважати її засудженою на 7 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на 3 роки, з конфіскацією всього належного їй майна.

У решті вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

По справі також засуджено ОСОБА_2, кримінальну справу щодо якої закрито на підставі п. 8 ст. 6 КПК України (1960 р.), та судові рішення щодо якої не оскаржено.

ОСОБА_1 засуджено за те, що вона, у період часу з 30 червня 2006 року по 29 червня 2007 року, обіймаючи посаду голови правління КС «Шанс», за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3, як особисто так і разом, використовуючи службове становище, перебуваючи в офісі КС «Шанс», розташованому у кв. № 6 по вул. Луначарського у м. Кіровограді, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами спілки, вносила до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також складала та видавала завідомо неправдиві документи, пов'язані з кредитуванням фізичних осіб, на підставі яких разом із ОСОБА_3 заволоділа грошовими коштами КС «Шанс» на загальну суму 1 808 097 грн. 54 коп.

У касаційній скарзі засуджена просить скасувати судові рішення та справу направити на нове розслідування у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою досудового і судового слідства, істотним порушенням кримінально - процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, суворістю призначеного покарання. Вважає, що у її діях відсутній склад злочинів, за які засуджено, досудове розслідування проводилось слідчим, який підлягав відводу, а поняті були зацікавленими особами. Крім того, зазначає, що при призначенні покарання не було враховано пом'якшуючі покарання обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої, яка скаргу підтримала, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, зроблені судом на підставі доказів, які, з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, були досліджені і перевірені під час розгляду справи та їм дана належна оцінка.

Зокрема, суд виходив з показань засудженої ОСОБА_1, яка вину визнавала частково та особи, справа щодо якої закрита, яка в процесі досудового і судового слідства давали показання щодо ролі та ступені участі кожної з них у вчиненні інкримінованих злочинів, свідків, письмових доказів по справі, в тому числі даних, що містяться у висновках судово - почеркознавчих експертиз, тощо.

Судом першої та апеляційної інстанцій перевірялися доводи про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй злочинів і свого підтвердження не знайшли.

У своїй касаційній скарзі засуджена просить зазначеним та іншим доказам дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тобто скасувати судові рішення через невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи, неповноту досудового та судового слідства, проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України (1960 р.) вони перегляду в касаційному порядку не підлягають.

При розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 судом першої інстанції, з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, кваліфіковані правильно.

Посилання засудженої на проведення досудового слідства особою, яка підлягала відводу, не заслуговують на увагу, оскільки будь - яких даних про те, що слідчий ОСОБА_8 в силу ст. 60 КПК України (1960 р.) підлягав відводу по справі не встановлено. Про це свідчать і надані суду документи.

Крім того, не містять матеріали кримінальної справи обставин, передбачених ст. 127 КПК України (1960 р.), які б перешкоджали участі понятих під час проведення слідчих дій.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.

На виконання вимог ст. 65 КК України, судом апеляційної інстанції, при пом'якшенні покарання ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191 КК України, враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії особливо тяжких, часткове відшкодування завданої шкоди, дані про особу засудженої, на які є посилання у касаційній скарзі.

Призначене засудженій покарання є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

Апеляційним судом належним чином перевірено матеріали кримінальної справи, наведені в апеляційних скаргах засудженої та її захисника доводи та прийнято рішення з наведенням у ньому докладних мотивів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 р.).

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень по справі, не встановлено.

Керуючись ст. 394-396 КПК України (1960 р.), пунктом 15 розділу XI Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 - без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6