Справа № 357/7072/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1023/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 28.09.2015

УХВАЛА
Іменем України
28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

секретаря судових засідань ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тудорковичі, Сокальського району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , будучи 25 березня 2014 року призваним по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу, яку проходив у військовому званні «сержант» 1-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , тобто являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, діючи в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 12 січня 2015 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та добровільно повернувся до місця служби лише 11 березня 2015 року, тобто був відсутній на військовій службі без поважних причин та не виконував обов`язків військовослужбовця тривалістю понад один місяць, перебуваючи в цей час за місцем свого проживання у Львівській області.

В апеляційні скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості та безпідставного, на думку прокурора, призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України і ухвалити свій вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.3 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2(два) роки. На обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому достатньою мірою не враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України належить до злочинів середньої тяжкості, під час його вчинення ОСОБА_6 діяв з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, був відсутній на службі майже два місяці, не вживав ніяких заходів для повернення на службу аж до початку звільнення в запас. Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не достатньо враховано значну суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 злочину в умовах проведення антитерористичної операції на сході країни. Також на думку прокурора, суд першої інстанції безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відсутність судимостей та позитивні характеристики за місцем проходження служби та за місцем роботи обвинуваченого, наявність на утриманні у нього двох неповнолітніх дітей, та батьків похилого віку. Прокурор вважає, що достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України у суду не було, а визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 є надто м`яким.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року з ухваленням апеляційним судом свого вироку, доводи обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч. 2 ст. 394 КК України апеляційному оскарженню не підлягають.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку. Також, при ухваленні вироку та призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано особу ОСОБА_6 , зокрема позитивну характеристику за місцем служби та роботи, відсутність судимостей чи притягнення до кримінальної відповідальності в минулому. Таким чином, місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_6 враховано всі обставини, що впливають на призначення покарання, в тому числі і ті на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання в межах санкції ч.3 ст.407 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанціїї належним чином обґрунтував можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України і дійшов правильного висновку, щодо можливості виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, однак із встановленням контролю над ним з боку органів кримінально - виконавчої інспекції.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обгрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 -залишити без змін.
Судді:

__________________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4