Справа № 190/1239/15-к
Провадження №1-в/190/180/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ПВК № 122 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцз`язку клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

в с т а н о в и в:

03.08.2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, обґрунтовуючи його тим, що він вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Вважає, що він має право претендувати на застосування до нього ст. 81 КК України, оскільки має зразкову поведінку, дотримується режиму відбування покарання, відбув 2/3 строку покарання, у зв`язку з чим своєю сумлінною поведінко та ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник установи ПВК № 122 ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений на шлях виправлення не став, тому не довів своє виправлення.

Спостережна комісія П`ятихатської РДА про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила і подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Вислухавши пояснення засудженого, який клопотання підтримав та просив звільнити його умовно-достроково з місць позбавлення волі, думку представника ВК та прокурора, які вважають, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії № 122.

Згідно характеристики від 12.08.2015 р. ОСОБА_5 характеризується посередньо, на виробництві установи не працевлаштований з незалежних від нього причин, залучається до роботи з благоустрою території установи, до праці ставиться посередньо, інколи потребує контролю за якістю виготовленої продукції, дотримується правомірних та ввічливих правовідносин з персоналом, до передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, має схильність до дрібних порушень. Рішенням комісії П`ятихатської виправної колонії № 122 від 11.06.2015 року засудженому відмовлено в умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, як такому що не довів своє виправлення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 26.06.2015 року був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці та з нагоди Дня Конституції України, мав 4 стягнення. На момент розгляду клопотання зазначені стягнення погашені у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч. 3 ст. 81 КК України.

З урахуванням викладеного, у ОСОБА_5 фактично на день звернення до суду з клопотанням настало право на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання

За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Становлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Суд вважає, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки за весь період відбування покарання ОСОБА_5 має лише одне заохочення 26.06.2015 року йому оголошено подяку, тобто після виникнення у нього права на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання, що свідчить про його пристосовницьку поведінку. Готовності до самокерованої поведінки в умовах обмеженого нагляду та ізоляції не висловлює і не проявляє, вину у скоєному злочині визнає, але не до кінця усвідомлює суспільну небезпеку вчинених ним діянь, тому не довів своє виправлення.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області на протязі семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1