Справа № 303/3925/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.12.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційне провадження № 11-кп/777/575/15 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2015, ухвалений щодо ОСОБА_6 .
Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винуватим з призначенням йому покарання за ч.1 ст.307 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання, з випробуванням протягом однорічного іспитового строку; на підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Речовий доказ 0,0168 г. метамфітаміну ухвалено знищити.
Стягнуто з ОСОБА_6 «в дохід» (на користь) держави 295,68 грн. «судових» (процесуальних) витрат.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він 11.12.2014, біля 17 год. 47 хв., неподалік будинку АДРЕСА_2 «незаконно збув речовину під вигаданими анкетними даними ОСОБА_9 за 200 грн. кристалічну речовину сіро-білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфітамін вагою 0,0168 г». Вказану речовину Крушаниця придбав у невстановлений час, зберігав у невстановленому місці, привіз на автомобілі «Mitsubishi Lancer», д/н НОМЕР_1 .
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати як незаконний, необґрунтований і призначити новий розгляд в суді першої інстанції через істотне порушення останнім вимог кримінального процесуального закону.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, прокурор посилається на те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину хоч і визнав, однак від дачі показань відмовився.
Однак, суд визнав дану обставину такою, яка нібито свідчить про те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин кримінального правопорушення та дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України, тобто обмежив дослідження доказів (фактичних обставин кримінального провадження).
Водночас, на думку прокурора, сам факт визнання вини обвинуваченим без його повного допиту щодо обставин кримінального правопорушення, не давали суду підстави для однозначного висновку про те, що ним не оспорюються фактичні обставини, встановлені досудовим слідством, що є необхідною умовою для застосування положення ч.3 ст.349 КПК України.
Саме без дослідження цих доказів у судовому засіданні постановлений вирок не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді судом всіх обставин справи в їх сукупності.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених у ній підстав, обвинуваченого, який просив залишити без змін ухвалений щодо нього вирок Мукачівського міськрайонного суду від 30.09.2015 як законний та обґрунтований, провівши судові дебати, надавши ОСОБА_6 останнє слово, обговоривши доводи сторін та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів визнає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Вирок є найважливішим актом правосуддя. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим ; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Отже, законним є вирок, ухвалений судом за умови правильного застосування в ньому матеріального закону і дотримання в кримінальному провадженні кримінально-процесуального закону під час всіх стадій кримінального провадження.

Частинами 1,2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги , однак вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушенокримінальну справу (бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.

Так, на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України слідчим в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 (а.п. 2-3) зазначено лише правову кваліфікацію відповідного кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування; також міститься вказівкана те, що ОСОБА_6 саме підозрюється («…повідомлено про підозру»), а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні останнім вказаного вище кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував своє право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.3 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
В той же час, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, а також приймати відповідне рішення згідно ч.3 ст.314 КПК, що віднесено до компетенції місцевого суду.
Крім того, викладене у мотивувальній частині оскарженого прокурором вироку формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, є неконкретним та плутаним.
Так, суд першої інстанціїзазначив, що ОСОБА_6 «незаконно збув речовину під вигаданими анкетними даними ОСОБА_9 за 200 грн. кристалічну речовину сіро-білого кольору, яка містить психотропну речовину обіг якої обмежено метамфітамін вагою 0,0168 г».

Отже, залишається незрозумілим, що саме мав на увазі суд, зазначаючи про «вигадані анкетні дані»: речовину, самого обвинуваченого чи певну особу продавця зазначеної психотропної речовини (метамфітаміну); в даному випадку слід було викласти формулювання обвинувачення щонайменше із застосуванням відмінювання імені (Волосенка) для того, щоб висновок суду був зрозумілим.

Визначаючи під час судового розгляду обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження відповідно до ч.3 ст.349 КК України, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки ОСОБА_6 хоч і відмовився давати показання суду, однак визнав свою вину. Дана обставина стверджується виключно змістом оскарженого вироку від 30.09.2015, однак не відображена у журналі судового засідання від 30.09.2015 (а.п. 70-71; 72, абз.6 знизу).
Також місцевий суд не відобразив ні у вироку, ні у журналі судового засідання обставину, чи правильно розуміють учасники (як прокурор, так і обвинувачений) зміст обставин щодо визнання недоцільним досліджувати докази, які ніким з учасників не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також чи роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку. Технічний носій інформації не містить даних, які б свідчили про виконання місцевим судом даної вимоги кримінального процесуального закону реч.2 ч.3 ст.349 КПК України.
З роз`яснень, що містяться в абз.4 пп.2 п.8 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 05.10.2012 № 223-1446/0/4-12вбачається, що вказані вище роз`яснення суду та пояснення обвинуваченого, потерпілого, прокурора та інших мають бути відображені в усіх засобах фіксування кримінального провадження.

Отже, факт не заперечення обставин кримінального провадження, з`ясування правильного розуміння їх учасниками, добровільності їх позицій, роз`яснення обмеження права на апеляційне оскарження обов`язково відмічається у журналі судового засідання.

З технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції слідує, що суд взагалі не з`ясовував розуміння учасниками вказаних вище передбачених ч.3 ст.349 КК України обставин.
Відповідно до ч.1, п. 5,7 ч.2 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такіпорушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання.
Судовим провадженням відповідно до п.24 ч.1 ст.3 КПК України є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження (яке в свою чергу включає і підготовче судове засідання), судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення.
Як оскаржений вирок, так і наявний в матеріалах кримінального провадження журнал підготовчого судового засідання від 17.07.2015 (а.к.п. 18-19, 72-73) є частково нечитабельними внаслідок їх неякісного друку, що можна розцінювати, як відсутність відповідного процесуального документа, оскільки немає можливості перевірити його законність і обґрунтованість.

Отже, доводи прокурора про допущення місцевим судом істотних порушень кримінального процесуального закону знайшли своє підтвердження.
За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів визнає, що оскаржуваний вирок підлягає безумовному скасуванню відповідно до вимог ст.412 КПК України з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду відповідно до ст.ст. 415,416 КПК України згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу.
Після прийняття рішення відповідно до вимог ст.314 КПК України, під час нового розгляду провадження в суді першої інстанції слід врахувати наведені в мотивувальній частині даної ухвали недоліки судового провадження, врахувати вказані вище доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, дотримати вимоги щодо кримінального провадження, об`єктивно з`ясувати всі обставини, які підтверджені доказами, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та оцінці судом відповідно до статті 94 КПК, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 404,407,409,412,415,418,419 КПК України, апеляційнийсуд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2015, ухвалений щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд в тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню відповідно до ч.2 ст.424 КПК України не підлягає.

Судді: