АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2043/15 Справа № 208/3859/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську 09 грудня 2015 року кримінальне провадження №0000446 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року,
встановила:
Цим вироком засуджено:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Елезаветівка, Петриківського району Дніпропетровської області., громадянина України, раніше не судимого,
- за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.
Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 1769 гривень 80 копійок та моральну шкоду в сумі 2000 гривень.
Згідно вироку суду, 31.01.2015, приблизно о 19.00 год. (в ході досудового розслідування більш точний час не встановлений), ОСОБА_9 перебував в магазині «Велес» по вул. Димитрова, 23 в м. Дніпродзержинську, де в той момент також перебував ОСОБА_8 . В той момент, коли ОСОБА_9 підійшов до касової лінії з метою розплатитися за придбаний товар, до нього підійшов ОСОБА_10 , і в цей час між ними на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, і з цією метою ОСОБА_10 почав виводити ОСОБА_9 з приміщення магазину, і коли вони перебували біля вхідних дверей в магазин «Велес», ОСОБА_10 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , цілковито усвідомлюючи, що вчиняє незаконні дії та розуміючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння, перебуваючи біля вхідних дверей в магазин «Велес» по вул. Димитрова, 23, в м. Дніпродзержинську, навмисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в нижню губу ліворуч, внаслідок чого останній закрив руками обличчя та почав виходити з магазину. Коли ОСОБА_9 спускався по сходах, що розташовані перед магазином «Велес», ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого прямого злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , перебуваючи позаду, наніс останньому декілька ударів руками в голову в потиличну ділянку. Далі, ОСОБА_10 не зупинившись на вчиненому, в той момент, коли ОСОБА_9 спустився зі сходів та зупинився, підійшов до останнього та утримуючи обома руками за голову, наніс ОСОБА_9 один удар коліном лівої ноги в обличчя.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_10 завдав ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 452 - Е від 07.05.2015, тілесні ушкодження у вигляді рани нижньої губи, які відносяться до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як викликавши розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня.
В своїй апеляції потерпілий ОСОБА_9 не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню, через невідповідність призначеного покарання ступені тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість, а також через неправильне вирішення цивільного позову. Обґрунтовує свою скаргу тим, що обвинуваченому не може бути призначене покарання у виді штрафу через те, що він не має офіційного джерела прибутку, має посередню характеристику, обвинувачується у вчиненні злочину пов`язаного із застосуванням насильства. Також, на його думку, суд не обґрунтовано задовольнив його цивільний позов частково, оскільки понесені ним моральні страждання були більшими за ті які враховані судом. Просить вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року скасувати, ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці та задовольнити цивільний позов у повному обсязі стягнувши з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок матеріальних збитків 1769 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 19402 грн. а врешті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , що заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, що містяться в апеляції, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються матеріалами справи та в апеляції не оскаржуються.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України так само є правильною і в апеляції також не оскаржується.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.
Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також такі обставини, що обвинувачений повністю визнав себе винним і щиросердно розкаявся, і відповідно до вимог ст.65 КК України призначив ОСОБА_8 відповідну міру покарання, яка передбачена санкцією ч.2 статті 125 КК України, та за своїм виглядом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових правопорушень.
Підстав для призначення більш суворого покарання, як про це ставиться питання в апеляції, колегія суддів не знаходить.
Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо вирішення цивільного позову, а саме необґрунтованості рішення суду першої інстанції про розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Перевіривши доводи апеляційної скарги потерпілого та вирок суду в частині вирішення цивільного позову, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 1166, 1167, 1193 ЦК України та не врахував належним чином обставини, які мають істотне значення для визначення розміру відшкодування немайнової шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_9 .
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».
Відповідно до ст. 23 ЦК України та роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування норм при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, які містяться в абз. 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував належним чином вказані вимоги закону та не навів достатніх та переконливих мотивів при прийнятті рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.
Так, суд першої не звернув належної уваги, що потерпілий внаслідок вчиненого злочину та заподіяних йому тілесних ушкоджень зазнав фізичний біль та моральне страждання внаслідок ушкодження здоров`я та необхідності медичного лікування останніх із проведенням операційних заходів. Не врахував позбавлення потерпілого на певний період можливості вести звичний спосіб життя та здійснювати роботу, яка потребувала фізичних навантажень. Також судом не належним чином враховано приниженням честі та гідності потерпілого, оскільки тілесні ушкодження йому були заподіяні обвинуваченим в громадському місці та на очах інших осіб.
В ході апеляційного розгляду встановлено обставини та підстави для задоволення цивільного позову потерпілого щодо стягнення моральної шкоди, які підтверджуються матеріалами провадження та визнавались самим обвинуваченим, зокрема вчинення ним злочину, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та вини останнього в її заподіянні.
Таким чином, враховуючи характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнав потерпілий, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням всього вищевикладеного, а також враховуючи не значний період перенесених моральних страждань та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, проте не в повному обсязі, зазначеному потерпілим в своїй позовній заяві та апеляційній скарзі.
Крім того, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про врахування майнового стану обвинуваченого ОСОБА_8 при визначенні розміру відшкодування, такими що не відповідають вимогам закону, зокрема ч. 4 ст. 1193 ЦК України, згідно якої суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, заданої фізичною особою залежно від її матеріального становища, якщо шкоди завдано вчиненням злочину у зв`язку з чим доводи потерпілого в цій частині є обґрунтованими та слушними.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Апеляцію потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року, відносно ОСОБА_8 , в частині вирішення цивільного позову - змінити.
Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 (сім тисяч) гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: