АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №№ 11-кп/790/2267/15, 11-кп/790/199/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 622/451/15-К
Категорія: ст. 185 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000177 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Золочівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року, ухваленого щодо ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку районного суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Золочів Харківської області, українку, громадянку України, незаміжню, з неповною середньою освітою, ученицю 11 класу ЗОШ №2 смт. Золочів, раніше судиму 19.03.2015 року вироком Золочівського районного суду Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та, з застосуванням ст. 69 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
На підставі ч.3 ст. 72 КК України, даний вирок ухвалено виконувати самостійно.
Як зазначено у вироку суду першої інстанції, 24.03.2015 року, приблизно о 18:30 годині н/л ОСОБА_8 , маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна і переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, прийшла на територію подвір`я буд. АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_9 , 1934 р.н. Після чого, користуючись відсутністю господарів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, відкривши дерев`яну хвіртку, н/л ОСОБА_8 проникла на територію вказаного подвір`я, звідки таємно викрала 2 шматки чавунної пічної плити, загальною вагою 8 кг. вартістю, згідно довідки ТОВ «Стальмаркет»- 20 гривень, а також металеві сапки кустарного виробництва, зварені з кутника 32x32x3 мм (загальна довжина кунтика 4,5 м, вартістю згідно довідки ТВД «Золочівська ПМК» одного погонного метру 30,50 грн.), а всього на суму 137,25 грн., після чого з місця скоєння злочину з викраденим зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 157,25 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду змінити, зазначивши в резолютивній частині про призначення ОСОБА_8 покарання більш м`якого ніж передбачено законом у вигляді штрафу в дохід Держави у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянт вказує про те, що при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в частині зміни вироку, а також доводи сторони захисту щодо законності та обґрунтованості апеляційних вимог прокурора, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст.ст. 421, 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України суд зобов`язаний призначати покарання як у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, так і відповідно до положень Загальної частини КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, суд призначив неповнолітній обвинуваченій покарання за ч . 2 ст. 185 КК України із застосуванням норм ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначив їй покарання більш м`яке, ніж передбачено санкцією частини статті Особливої частини КК, у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 копійок без визначення певної кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що суперечить вимогам ст. 53, 99 КК України та висновкам постанови Верховного Суду України від 01.10.2015. (у провадженні № 5- 154кс15).
Нормою Загальної частини КК України, яка визначає поняття та правила застосування даного виду покарання, є стаття 53 КК України, згідно з якою, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положеньч.2 ст. 53 КК України. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положеннями ч. 5 ст. 99 КК України, які регулюють порядок та розмір штрафу як покарання для неповнолітніх встановлено, що штраф визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану неповнолітнього в межах до п`ятисот встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, єдиним виміром розміру покарання у виді штрафу є неоподатковуваний мінімум доходів громадян у певній кратності.
Таким чином, при призначенні покарання у виді штрафу в певному розмірі, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленій законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.10.2015 року (у провадженні № 5-154кс15), ухваленій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК України, через неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідність, у побідних правовідносинах, що зумовили ухвалення різних за змістом судових рішень.
У постанові від 01.10.2015 року Верховним Судом України надано оцінку судовій практиці призначення покарання у виді штрафу у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян та у твердій грошовій сумі.
Згідно норм ст. 458 КПК України, висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладені у його постанові з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних вимог прокурора, що обумовлює зміну вироку в частині призначення покарання ОСОБА_8 у виді штрафу з зазначенням певної кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без погіршення становища обвинуваченої. В решті вирок належить залишити без змін
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 2; ст. 408 ч. 1 п. 4; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Вирок Золочівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2015 року, ухваленого щодо ОСОБА_8 змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України, більш м`яке ніж передбачено законом у виді штрафу в дохід Держави у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає п`ятсот десяти гривень 00 копійок.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 в той самий строк з дня вручення їй копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4