АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1998/15 Справа 206/4839/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.3 ст. 185 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області , громадянка України, не працююча, не заміжня, яка має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 04 квітня 2013 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст..ст.70, 75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 12 вересня 2013 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185,ч.4 ст.70, ст..ст.75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 13 березня 2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,-

засуджена за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, до покарання, обраного ОСОБА_7 за даним вироком, частково приєднати покарання, обране їй же за вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2015 року і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено відраховувати з 26.08.2015 року. Зараховано в строк відбування покарання знаходження ОСОБА_7 під вартою з 23.02.2015 року по 26.08.2015 року.

Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона 22.02.2015 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло, реалізуючи який прибула до першого під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та прослідувала на другий поверх вказаного будинку, де, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає та вона залишається непоміченою для оточуючих, шляхом вільного доступу, відкрила незамкнені двері квартири АДРЕСА_3 даного будинку, проникла в коридор квартири, звідкіля таємно викрала жіночу сумку, що належить гр. ОСОБА_11 вартістю 363 грн. в якій знаходились гаманець жіночий чорного кольору фірми « РЕТЕК» , вартістю 1551,60 грн., ланцюжок із сплаву золота 585 проби вагою 3,07 г , вартістю 2087,60 грн., грошові кошти в сумі 250 гривень купюрами номіналом по 50 грн.,ключі від квартири та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , які для потерпілої не представляють матеріальної цінності, після чого з викраденим з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 4252 грн. 20 коп ( Т.2 а.п. 34-35).

В апеляції:
- перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок суду скасувати в частині призначеного судом покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч. ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року і остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяцяпозбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком від 13.03.2015 року Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у виді позбавлення волі на 3 роки, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін. ( Т.2 а.п. 37-40).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив задовольнити апеляцію в повному обсязі, міркування обвинуваченої та її захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити, а вирок в частині призначеного покарання скасувати, з огляду на наступне.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, та фактичні обставини справи обґрунтовані наявними у справі доказами, що в апеляційному порядку не оскаржено, ніким не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, не встановив обставин, що обтяжують покарання, серед пом`якшуючих обставин суд зазначив повне визнання своєї вини та щире каяття, а також дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше неодноразово судима, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має малолітнього сина, 2010 року народження, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України з реальним його відбуттям.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Разом з тим, під час призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції допустив порушення вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК ( 2341-14 ) судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком . Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати

невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

Ці вимоги закону судом першої інстанції не дотримані, про що обґрунтовано йдеться в апеляції прокурора.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 була засуджена вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.03.2013 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ст..ст.70,75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, потім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70, ст.ст.75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки та вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.03.2015 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року, яким ОСОБА_7 засуджено до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, виконувати самостійно.

У даному провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинила 22.02.2015 року, тобто в період іспитового строку, визначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року, та до ухвалення вироку Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 13.03.2015 року. Однак суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій, застосував лише положення ч. 4 ст. 70 КК України, і до призначеного покарання частково приєднав покарання, не відбуте обвинуваченою за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.03.2015 року, залишив поза увагою невідбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року, що призвело до незастосування судом першої інстанції закону, який підлягав застосуванню, а саме положень ст. 71 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню згідно з ч.2 ст. 409, ст. 414 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.

ОСОБА_7 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року і остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2015 року у виді позбавлення волі строком на 3 роки, більш суворим, призначеним за цим вироком, і остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
В інший частині вирок Самарськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На ухвалене рішення апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4