АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1810/2015 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого за контрактом хореографом-викладачем у школі танців «Street-Classik», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 05 серпня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього відповідних обов`язків.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що 10.05.2015 року, біля 20 год. 40 хв., ОСОБА_8 , знаходячись у торгівельному залі супермаркету «Мегамаркет» по вул.В.Гетьмана, 6-Б в м.Києві, побачивши на полиці кресало, вирішив його таємно викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці кресало «Експедиція», вартістю 181 грн. 14 коп., що належить ТОВ «ТВИЧ», яке потім витягнув із пластикової упаковки та сховав до внутрішньої кишені своєї куртки і пройшов з ним через каси, не сплативши за нього грошові кошти.

Проте, свій злочинний умисел ОСОБА_8 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки за касами був затриманий працівниками охорони.
В поданій апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу; вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 05 серпня 2015 року скасувати, а провадження у справі закрити; у разі неможливості звільнення його від відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу, просить вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 05 серпня 2015 року змінити та призначити покарання у виді штрафу у межах санкції відповідної статті.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали суду, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та порушення норм процесуального права. Вказує, що судом порушено принцип диспозитивності, який закріплений у ст.26 КПК України, оскільки прокурор висловлюючи думку у судових дебатах просив призначити покарання у виді штраф, а суд призначив покарання у виді позбавлення волі, що є найбільш суворим покаранням, яке передбачено ч.1 ст.185 КК України. Крім того, судом не мотивовано обрання покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, апелянт зазначає, що вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, надав суду вичерпні покази, та у вчиненому щиро розкаявся. Оскільки трудовий колектив ФОП ОСОБА_12 бажає його взяти на поруки та здійснювати щодо нього заходи виховного характеру, просить звільнити його від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого, з доповненнями, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності і раніше не судимий, працює та зайнятий суспільно-корисною працею, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, факт повернення працівниками міліції викраденого у ТОВ «ТВИЧ» майна, відношення обвинуваченого до вчиненого, його молодий вік та конкретні обставини його вчинення, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненому та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції не достатньо враховано, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

А тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді штрафу, яке буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, тобто виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як про це просив прокурор в судових дебатах.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції зовсім не мотивував у вироку, чому вважає неможливим призначити ОСОБА_8 альтернативні, більш м`які покарання, визначені у ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , з доповненнями, підлягає частковому задоволенню, а вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 05 серпня 2015 року в частині призначення покарання - зміні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , з доповненнями, про необхідність скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_8 не є членом колективу підприємства, установи чи організації, де б він працював на постійній основі з зазначенням про це в трудовій книжці. В даному випадку ОСОБА_8 працює в ФОП ОСОБА_12 на посаді хореографа-викладача, не на постійній основі, згідно трудового договору на визначений термін 1 рік, строк дії якого закінчується 26 грудня 2015 року.( а.с.60)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , з доповненнями, - задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 05 серпня 2015 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4