справа 274/2299/15-к провадження: 1-кп/0274/272/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоозерянка, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, відповідно до ст. 89 КК України раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 408 ч. 1 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; захисника ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
21 березня 2014 року Коростишівським РВК Житомирської обл. старшого сержанта ОСОБА_3 було призвано на військову службу за мобілізацією на особливий період та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 21 березня 2014 року № 61 старшого сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків частини та на всі види забезпечення. Того ж дня, наказом командира військової частини за №3, старшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира гармати гаубичного самохідно-артилерійського взводу.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Так, під час проходження військової служби старший сержант ОСОБА_3 , відповідно до положень ст.ст. 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, старший сержант ОСОБА_3 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Реалізуючи задумане, 29 березня 2014 року у невстановлений слідством час, військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_2 ) старший сержант ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилення від проходження військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, без дозволу командування та інших поважних причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності та самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , з метою ухилитися від проходження військової служби та в подальшому проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував.
Своїми умисними діями, які виразились у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 408 ч. 1 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину не визнав. По суті обвинувачення пояснив, що в березні 2014 року його викликали до сільради, де повідомили про необхідність явки до військомату. Там їх зібрали біля 20 чоловік, надали автобус і завезли до Коростишівського військомату, де вручили повістки та наказали з`явитися наступного дня з речами. В повістці було вказано, що його забирають на 10 днів для перепідготовки. Про мобілізацію мова не йшла. Наступного дня з м. Коростишева їх привезли в артилерійську частину в м. Бердичів. Там він пробув 8 днів і хлопці з Бердичева почали бунтувати, щоб їх відпустили додому. Наступного дня командир частини ОСОБА_6 пошикував перший дивізіон і сказав, що якщо хтось хоче додому, то може вийти зі строю. Обвинувачений вийшов зі строю, оскільки 10 днів мало закінчуватися в неділю, а це була субота. Їх завели переодягнутися та забрати власні речі. Потім вивели за прохідну і відпустили. Скільки тоді було чоловіків він не памятає, мабуть біля 50. Він поїхав додому, бо необхідно було робити операцію. Через днів 5 йому зробили операцію, після чого в нього був реабілітаційний період. Потім йому зателефонували з військомату і запитали про місце його перебування. Він відповів, що в лікарні. Коли їхав з лікарні, то завіз довідку военкому. Потім проходив амбулаторне лікування. Далі до нього прийшла повістка у військову прокуратуру. В прокуратурі йому повідомили, що він самовільно залишив військову частину.
У військовій частині його зарахували до першого гаубичного дивізіону. В частині він пробув 9 днів. За цей період вистрелив 11 патронів і більше нічого не робив. Йому видали форму, годували. В наряди він не ходив. ОСОБА_7 сказав, що їх призвали на 10 днів і він не може їх затримувати, але потім їх знову можуть призвати. В підрозділах їх не збирали і Укази Президента України не доводили. Вимоги Кримінального кодексу не розяснювали. Про скарги на здоров`я командирам він не повідомляв. Він думав, що його призвали лише на 10 днів. Він військовозобовязаний, служив у АДРЕСА_2 з 1988 по 1990 роки. Перепідготовку не проходив. Присягу на вірність України не приймав. Йому не доводили, що він призваний на особливий період. Суть наказів про зарахування його до списків військової частини йому не відома. Медичну комісію він не проходив. У військовій частині йому запропонували пройти флюорографію, але він вже її проходив. У військовій частині він отримав військову форму та протигаз. Документи в нього забрали, потім повернули. В бунті він участі не приймав. Не вимагав його звільнити, бо 10 днів ще не пройшло.
В подальшому він підтримував стосунки з хлопцями, з якими був у військовій частині. Він назбирав грошей, купив зварювальний апарат, болгарку, ключі, молотки та кувалди. Усе це відправив на адресу полігона, де проходили навчання хлопці. За це він отримав подяку. Це було влітку 2014 року.
Заперечення обвинуваченим своєї вини суд розцінює як його намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинення злочину.
Не дивлячись на те, що обвинувачений свою вину заперечив, його винуватість повністю підтверджується показами свідків та матеріалами кримінального провадження, а саме:
показами свідка ОСОБА_8 який пояснив, що в березені 2014 року він був командиром 26 артилерійської бригади, яка розташована в АДРЕСА_1 . Перша хвиля мобілізації була оголошена відповідно до Указу Президента України в березні 2014 року, яка передбачала призов на військову службу військовозобовязаних. Він отримав директиви, які зобовязували його виконати якісний призов військовозобовязаних. В той період було призвано біля 1000 військовослужбовців. Обвинувачений був розподілений у 1 дивізіон. Він порушив законодавство України щодо проходження військової служби і без дозволу залишив межі військової частини.
Після прибуття обвинуваченого у військову частину було віддано наказ про призначення ОСОБА_3 на посаду, були доведені законодавчі акти, які регламентують проходження військової служби. Доведено про кримінальну відповідальність за порушення законодавства. Певна категорія військовослужбовців почала підбурювати інших. Вони казали, що прибули на збори і через 10 днів мають покинути військову частину. Керівництво військової частини повідомляло, що це не правдива інформація. З військовослужбовцями проводили бесіди, при цьому були присутні представники військової служби правопорядку, служби безпеки України. На той час ситуація виходила з-під контролю. Заколотники вимагали відпустити їх додому. Свідок та інші командири пояснювали їм, що їх обовязок проходити військову службу. Певна категорія військових вимагали повернути їм військові квитки та особисті речі. З метою, щоб не було знищено майно, їм повернули особисті речі на руки.
Дозволу військовослужбовцям залишати військову частину він не давав. Він наголошував, що вони прибули не на збори, а прибули для проходження військової служби. Жодних розпоряджень залишати військову частину він не надавав. Розяснювальна робота з ними проводилась спершу у військоматах, а потім командирами підрозділів на загальних зборах. Доводилась уся інформаця. Їм доводилось, що вони є військовослужбовцями з правами та обовязками. Командири не мали права будь-кого відпускати. Колотнеча у частині почалась 25-26 числа.
Після залишення військової частини певною категорією військовослужбовців він повідомив своє керівництво, військову службу правопорядку та військову прокуратуру. Якщо були відомі номера мобільних телефонів, то їм та їхнім родичам телефонували та розяснювали, що їм необхідно повернутися. З цього приводу також направляли листи у військомати по місцю проживання осіб, які залишили частину.
Після розяснювальної роботи деякі військові повернулися до частини.
Прийом військовослужбовців до частини здійснювався згідно з керівними документами. Їм видавалась форма одягу, заводився облік, розмішувались по підрозділам. Доводились накази по військовій частині, збирались військові квитки, до яких заносились номери наказів. Командирам доводилось на яких посадах військові будуть проходити службу. Усе це фіксувалось у відповідних формах. Термін, на який вони призивались, не вказувався. Процес оформлення документів був тривалий, у звязку з великою кількість військових.
Повістки для свідка не мають значення. Для нього основний документ - список осіб, які будуть проходити службу.
Згідно вимог вони проходять обстеження у військоматах, а в частині лише опитування щодо стану здоровя. Якщо можливо надати медичну допомогу у бригаді, то її надають військовослужбовцям. Якщо ні, то направляють у військовий шпиталь. Якщо важка хвороба, то доводилось військовому комісару. Багато осіб скаржились на стан здоровя.
По мірі можливості він спілкувався з кожною командою. Були загальні шикування. Чи знайомився з обвинуваченим особисто, не памятає. Після залишення частини їх усіх відкликали назад. Про подяку обвинуваченому йому нічого не відомо;
показами свідка ОСОБА_9 який пояснив, що він є старшими офіцером відділу по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 . З обвинуваченим перебував у службових стосунках. На той час був заступником командира частини. Усім прибулим військовослужбовцям доводились закони та нормативні акти. При цьому залучали юриста, військового комісара, представників служби військового правопорядку. Вони робили витяги з законів та доводили військовослужбовцям, що ті призвані по мобілізації згідно Указу Президента «Про мобілізацію». Про призначення на посаду військовослужбовців видавався наказ командира частини. В кінці березня 2014 року в частині почалися мітинги. Деякі військовослужбовці підбурювали інших не виконувати накази. В частині проводились заходи щодо запобіганню таким проявам. Командир доводив їм, що вони діють незаконно. Чи був обвинувачений серед заколотників, свідок сказати не може.
Командир військової частини ОСОБА_6 не надавав дозвіл військовослужбовцям залишати військову частину. Він їм доводив, що вони призвані відповідно до Указу Президента. Однак запобігти залишенню частин військовслужбовцями не було можливості. Їх було дуже багато і вони проривалися. Про факт дезертирства вони доповіли керівництву, склали довідки та відповідні накази. Після цього телефонували їм, щоб ті повернулися.
Розподіл по підрозділам проводив штаб. Свідок проводив вивчення особових справ, доводив закони. Військовослужбовці задавали питання, що їх зібрали на 10 днів. Командири частини, представники служби правопорядку та СБУ роз`яснювали їм, що вони проходять службу на підставі Указу Президента.
Хто скаржився на здоровя, то звертався до медпункту та шпиталю. Лише комісія може прийти до висновку щодо непридатності особи до військової служби.
Коли свідок прибув у частину з Херсонщини, то підрозділи вже були сформовані. Військовослужбовці отримали форму, протигази та інші речі. В частині було визначено місце для зберігання особистих речей. Воно було під охороною. На особисту вимогу їх видавали. Був графік оформлення військових квитків, після чого їх повертали особам. Для свідка документом є наказ командира частини, а не повістка;
показами свідка ОСОБА_10 який пояснив, що він є військовим комісаром Коростишівського обєднаного військового комісаріату. З обвинуваченим не знайомий, стосунків ніяких немає. Перша хвиля мобілізації була відповідно до Указу Президента « Про часткову мобілізацію». Відповідно до нарядну вони забезпечували доставку військовозобовязаних у 26 артбригаду. Було проведено оповіщення військовозобовязаних, які стоять на обліку, щодо проведення мобілізації. ОСОБА_11 20.03.2014 року отримав повістку про призов за мобілізацією. 21.03.2014 року він був призваний за мобілізацією до військової частини НОМЕР_2 . Що він призваний по мобілізації йому повідомили відповідні особи військомату. Мова про військові збори не йшла, говорилося за мобілізацією. В законодавстві терміну доброволець немає. Він міг добровільно прийти, але його призивали як військовозобовязаного. Відомості про військову присягу не складались.
За відповідними директивами особі повідомляється в яку частину його направляють, а посаду відзначають у військовій частині. Відповідно директиви, яка є таємною, медичні комісії з військовозобовязваними не проводяться. Проводиться опитування як у військоматі, так і у військовій частині з приводу скарг на здоровя. Якщо виявлялись скарги, то комісія вирішувала, чи придатний, чи ні. На адресу військомату було повідомлення з військової частини, що обвинувачений незаконно покинув частину. Через сільського голову та міліцію його викликали та повідомляли, що необхідно зявитися у військову частину. Також цим займалась військова служба правопорядку. Повістку вручали через сільську раду. Виписувалась повістка комісаріатом. Зразок повістки розробляється Генеральним штабом ЗСУ. В ті дні проходили медкомісію 3-4 чоловіки. Інші не висловлювали скарг щодо стану здоров`я.
Згідно облікової картки свідку відомо, що обвинувачений проходив військову службу. Чи приймав присягу, таких даних в них немає. Інформація в повістці про 10 днів адресується керівнику підприємства, на якому особа працює.
Чи давав обвинувачений виписку з лікарні свідок не памятає. Про стан здоров`я обвинувачений повинен був повідомити військову частину;
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 61 від 21.03.2014 року, відповідно до якого військовозобов`язаного старшого сержанта ОСОБА_3 з 21.03.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та направлено для відпрацювання завдань бойової підготовки на полігон частини АДРЕСА_3 (т. 1 а. п. 15);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 3 від 21.03.2014 року, відповідно до якого старшого сержанта ОСОБА_3 призначено командиром гармати гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону ВОС 134181А (т. 1 а. п. 14);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 68 від 01.04.2014 року, відповідно до якого рядового ОСОБА_3 вважати таким, що самовільно залишив частину, знятий з 02.04.2014 року з котлового забезпечення частини та призупинено виплату грошового забезпечення (т. 1 а .п 13).
Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_3 порушення вимог Військової присяги, оскільки суду не надано відомостей про прийняття обвинуваченим зазначеної присяги. Також суд виключає з обвинувачення ОСОБА_3 порушення ст. 67 Конституції України, оскільки дії обвинуваченого жодним чином не повязані з порядком подання декларацій про доходи.
Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України, є безпідставними, оскільки винуватість обвинуваченого повністю підтверджується наведеними вище доказами, які є допустимими і належними.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений не є субєктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, оскільки він залишив військову частину до вступу в законну силу Закону України „ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації, також є безпідставними, оскільки злочин, передбачений ст. 408 ч.1 КК України, є триваючим, тобто діяння, ознаки якого передбачені зазначеною вище статтею, безперервно здійснюють протягом невизначеного часу.
Таким чином, дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у скоєні злочину.
Суд знаходить вину ОСОБА_3 у дезертирстві, тобто самовільному залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується позитивно, відповідно до ст. 89 КК України раніше несудимий, на утриманні має неповнолітню дитину та жінку інваліда 3 групи.
Обставин, що відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі. Однак, враховуючи, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, раніше несудимий, на утриманні має неповнолітню дитину та дружину інваліда 3 групи, суд вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд, -
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 ч.1 п. 3 КК України зобов`язати ОСОБА_12 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1