Справа №487/3009/15-к 03.11.2015 03.11.2015 03.11.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000349, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року, яким
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , реєстрації не має,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_6 просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 р. відносно ОСОБА_5 скасувати та закрити кримінальне провадження.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2014 р., та остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області витрати за проведення молекулярно-генетичних експертиз в розмірі 4 431,84 грн. та 2 661,12 грн., за проведення дактилоскопічної експертизи 306,9 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, досудове розслідування та судове слідство проведено однобічно, неповно та з чисельними порушеннями кримінально-процесуального законодавства.
Так, на думку захисника, мотивуючи своє рішення, суд перекрутив покази потерпілої ОСОБА_8 щодо часу виявлення нею тілесних пошкоджень у ОСОБА_9 .
Захисник вважає, що в ході судового засідання не встановлено, де і з ким знаходився ОСОБА_9 з ранку до вечора 21.01.2015 р. та чи були у нього конфлікти з іншими особами, оскільки вміст зрізів нігтів з рук ОСОБА_9 містять генетичні ознаки що найменше двох інших, невстановлених осіб.
Далі апелянт вказує на те, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердили алібі ОСОБА_5 звечора 20.01.2015 р. до вечора 21.05.2015 р., який перебував у буд. АДРЕСА_2 .
На думку апелянта висновки експертизи № 94 від 24.03.2015 р. про походження крові, яка була виявлена при обшуку квартири, де проживав ОСОБА_5 і вилучена за допомогою марлевих серветок (змиви), а саме про те, що її походження не виключається від особи, у тому числі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 є вірогідностними, оскільки генетичних особливостей ОСОБА_5 не встановлено і знайдена кров може належати будь-якій іншій особі.
Суд не надав оцінки тому, що за висновками експертизи № 102 від 12.02.2015 р., піднігтьовий вміст зрізів нігтів з лівої руки ОСОБА_9 є змішаним і містять генетичні ознаки ОСОБА_9 та, що найменше двох інших, невстановлених осіб, вміст зрізів нігтів з правої руки ОСОБА_9 належить самому ОСОБА_9 . При цьому за висновком експертизи № 240 від 24.03.2015 р., генетичні ознаки піднігтьового вмісту зрізів нігтів з обох рук ОСОБА_12 збігаються з генетичними ознаками зразка крові самого ОСОБА_12 і не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_9 .
До того ж за висновками експертиз на одязі та на тілі обвинуваченого ОСОБА_12 не виявили генетичні сліди ОСОБА_9 .
Апелянт впевнений, що протокол проведення слідчого експерименту від 04.02.2015 р. де ОСОБА_5 розповідав та показував спосіб спричинення ударів ОСОБА_9 не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_11 стверджували про здійснення на них з боку працівників міліції фізичного та психологічного впливу, з приводу чого не було проведено жодної перевірки.
В обґрунтування своїх висновків суд послався в тому числі і на те, що спосіб та механізм спричинення ударів повністю узгоджується з висновками судово-медичної експертизи трупа о локалізації тілесних ушкоджень, яка була проведена протягом 22.01.2015 р. 12.03.2015 р., а показання обвинуваченим надані раніше висновків. Але, апелянт стверджує, що локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень були встановлені ще при огляді місця події за участю судово-медичного експерта 22.01.2015 р., а розтин трупу здійснено 22.01.2015 р. Пізніше, після закінчення дослідження, складено висновки. Отже, працівникам міліції в день виявлення трупу, було відомо про локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень і тому вони мали можливість впливати на покази ОСОБА_5 .
До того ж на вилученому ножі, відсутні генетичні сліди ОСОБА_9 та відбитки пальців рук ОСОБА_5 , а тому даний предмет не може бути знаряддям вчиненого злочину.
З урахуванням наведеного вважає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та на які посилався суд першої інстанції не свідчать про те, що даний злочин вчинено саме ОСОБА_5 .
Узагальнений виклад позиції прокурора в запереченні на апеляційну скаргу.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення виходячи з наступного.
Відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у їх сукупності, вбачається, що у період з 20.01.2015 р. по 21.01.2015 ОСОБА_5 разом із ОСОБА_11 перебували у ОСОБА_10 , проте ОСОБА_5 вранці 21.01.2015 р. відлучався на ринок та повернувся приблизно в обід. 21.01.2015 р. після обіду побитий ОСОБА_9 прийшов додому та сказав, що його побили ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , після чого перебував у своїй кімнаті. Наступного дня 22.01.2015 р. він був знайдений мертвим.
Прокурор вважає, що пояснення потерпілої та свідків повністю узгоджуються із письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, з яких вбачається, що відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 04.02.2015 р. ОСОБА_5 розповів та показав як 21.01.2015 р. в період часу з 11 до 12 години за місцем свого мешкання наніс ОСОБА_9 удар ножем в область скроні, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого сліпого колото-різаного поранення черепа справа, за ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке спричинило смерть, і знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Також зазначає, що обвинувачений дав пояснення стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень до висновку експерта, який був зроблений місяць потому.
Враховуючи наведене просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2015 р. залишити без змін.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
21.01.2015 р., приблизно о 12.30 годин, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання, в одній із кімнат кв. АДРЕСА_3 , вживав спиртні напої разом з ОСОБА_9 . Під час вживання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, ОСОБА_5 наніс декілька ударів в область обличчя та голови ОСОБА_17 . В подальшому у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення смерті ОСОБА_9 , реалізуючи який, обвинувачений, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, взяв кухонний ніж, який знаходився на тумбочці в кімнаті, та наніс один удар в область правої скроні ОСОБА_9 , в результаті чого останній впав на підлогу. Розуміючи, що потерпілий вже не чинить опору, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину.
22.01.2015 р. приблизно об 11.00 годині, ОСОБА_9 було виявлено без ознак життя за місцем свого мешкання в кв. АДРЕСА_4 .
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого сліпого колото-різаного поранення черепа справа з пошкодженням судин основи мозку справа, яке супроводжувалося крововиливом під тверду мозкову оболонку справа, поширеним крововиливом під павутинну оболонку, з послідуючим розвитком набряку та здавленням головного мозку.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного та дані, що його характеризують посередню характеристику, вчинення злочину після постановлення вироку Заводським районним судом м. Миколаєва від 18.12.2014 р. та до повного відбуття покарання. Обставини, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Як обставину, яка обтяжує покарання, суд врахував рецидив злочину. Дійшовши висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання у виді позбавлення волі реально, суд призначив йому покарання у виді 9 років позбавлення волі. Остаточне покарання суд першої інстанції визначив за правилами ст. 71 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені умисного вбивства тобто умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими судом доказами і є обґрунтованими.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині вину не визнав та пояснив, що 21.01.2015 р. з 12 до 19 години він разом з Лізою, своїм братом, та ОСОБА_18 перебували у ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , де відпочивали і з дому він не виходив. Ввечері, о 19 годині він з ОСОБА_19 пішов до неї додому у кв. АДРЕСА_4 , де мешкали її дідусь, мати ОСОБА_8 та брат ОСОБА_9 . Ліза зайшла додому, а він чекав її на вулиці. Через деякий час вона повернулась та попросила його зайти та допомогти підняти брата на ліжко. Він зайшов до квартири та допоміг підняти з полу брата та положити на ліжко. ОСОБА_9 був побитий, на ньому була кров, але він був живий. Потім вони пішли, а через деякий час повернулись до ОСОБА_20 додому, та, побувши деякий час, пішли до себе додому. Наступного дня його затримали працівники міліції. Стверджував, що 21.01.2015 р. він разом з ОСОБА_9 спиртні напої не вживав, тілесних ушкоджень йому не спричиняв та побачив його тільки ввечері. Визнання на досудовому слідстві вини та надання зізнавальних показань було здійснено під примусом працівників міліції.
Проте такі показання обвинуваченого ОСОБА_5 є надуманими і спростовуються наведеними у вироку доказами.
Так, сам обвинувачений ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту 04.02.2015 р. за участю захисника ОСОБА_6 та у присутності понятих, пояснив та показав, що наніс потерпілому близько трьох ударів рукою по голові. ОСОБА_9 після цього намагався піти, але він, тримаючи в руці ніж, вістрям ножа наніс ОСОБА_9 один удар в область скроні, ОСОБА_21 в цей момент стояв до нього спиною.
Відповідно висновку експерта № 212 від 12.03.2015 р., при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 були виявлені численні тілесні ушкодження в області голови, обох передпліч, лівого стегна, рани в правій скроневій області.
Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого сліпого колото-різаного поранення черепа справа з пошкодженням судин основи мозку справа, яке супроводжувалося крововиливом під тверду мозкову оболонку справа, поширеним крововиливом під павутинну оболонку, з послідуючим розвитком набряку та здавлення головного мозку.
Морфологічні особливості, характер і форма ушкоджень в області голови у вигляді ран в правій скроневій області, свідчать про те, що дані ушкодження утворилися незадовго (не менш ніж за 2 години до настання смерті) одномоментно від одноразової дії якогось плоского колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, що має вістря, обух, лезо. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть, і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Вказані обвинуваченим в ході проведення слідчого експерименту 04.02.2015 р. спосіб і механізм спричинення ударів потерпілому ОСОБА_9 повністю узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи трупа від 12.03.2015 р. про локалізацію тілесних ушкоджень.
Захисник стверджує, що працівникам міліції в день виявлення трупу було відомо про локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а тому вони мали можливість впливати на покази ОСОБА_5 . Проте сам обвинувачений підтримуючи таку позицію захисника, не міг пояснити хто з працівників міліції і що саме йому казав стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень, а тому доводи захисника в цій частині голослівні.
Як вбачається з даних протоколу обшуку від 25.01.2015 р., в присутності понятих та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 за місцем мешкання останнього в кв. АДРЕСА_3 в ході обшуку на пропозицію слідчого видати предмети та знаряддя злочину ОСОБА_5 розповів та показав, що після нанесення удару ножем ОСОБА_9 він кинув ніж до стінки, біля якої знаходяться диван і тумбочка. Далі за диваном біля тумбочки зліва від входу виявлений та вилучений ніж з чорною пластмасовою рукояткою. Під час обшуку квартири виявлені покривало на дивані та наволочка з плямами буро-коричневого кольору, на косяку дверей однієї з кімнат на двох стінах кімнат виявлені плями бурого кольору. З квартири вилучені 4 ножа, у тому числі і той, на який вказав ОСОБА_5 , як на знаряддя вбивства потерпілого, змиви РБК зі стін кімнат та з косяка дверей, фрагмент покривала та вирізка з наволоки.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений стверджував, що ніж за диван кинула його дівчина, коли він намагався вчинити суїцид.
Проте такі обставини під час кримінального провадження не встановлені обвинувачений стосовно будь-якої іншої причини знаходження ножа за диваном пояснень не надавав.
Відповідно висновку експерта № 37 від 25.03.2015 р., на фрагменті шкіри від трупа ОСОБА_9 є сліди однократної дії плоского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що має вістря, обух шириною близько 0,1 см, з більш вираженим лівим ребром, лезо. Утворення ушкодження на зазначеному клапті шкіри не виключається від дії клинка ножа № 3.
З огляду на опис та фотографії всіх (чотирьох) наданих на експертизу ножів вбачається, що, саме цей кухонний ніж з пластмасовою рукояткою чорного кольору (№ 3), був вилучений за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_5 за вказівкою останнього як знаряддя вчинення злочину.
Щодо доводів захисника з приводу того, що судом першої інстанції не встановлено, де перебував ОСОБА_9 з ранку до вечора 21.01.2015 р., судом першої інстанції встановлено наступне.
За висновком експерта № 94 від 04.03.2015 р., дані дослідження не виключають походження крові на змивах та фрагментах тканини, які були вилучені за місцем мешкання ОСОБА_5 , від осіб, у тому числі від ОСОБА_9 , змішування крові в плямах від осіб, у тому числі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .
З показань свідків ОСОБА_8 матері потерпілого та ОСОБА_13 вбачається, що біля 14.00 години дня ОСОБА_9 знаходився дома, був побитий, впав на підлогу, заліз під ліжко, де щось бубонів, потім став важко дихати з храпами. Приходили ОСОБА_22 з ОСОБА_5 , останній допоміг їм покласти ОСОБА_9 на ліжко. ОСОБА_8 питала ОСОБА_5 чи бив він її сина, той відповів, що бив, але трохи. На наступний день ОСОБА_9 помер.
За висновком експерта № 212 від 12.03.2015 р. потерпілий міг здійснювати будь-які активні дії самостійно (повзати, стогнати, кричати) після отримання тілесних ушкоджень в проміжок часу, обчислюваний не більш 1-2 годинами.
З урахуванням наведеного, данні висновку експерта № 212 від 12.03.2015 р. у сукупності із показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 свідчать про те, що після отримання тілесних ушкоджень, в тому числі і поранення черепа, ОСОБА_9 добрався до свого помешкання, після чого до моменту виявлення його трупу будь-куди пересуватися не мав можливості.
Відповідно висновку експерта № 212 від 12.03.2015 р., смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого сліпого колото-різаного поранення черепа справа з пошкодженням судин основи мозку справа, яке супроводжувалося крововиливом під тверду мозкову оболонку справа, поширеним крововиливом під павутинну оболонку, з послідуючим розвитком набряку та здавлення головного мозку.
Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Виявлення за місцем мешкання ОСОБА_5 слідів крові ОСОБА_9 та ножа, від дії клинка якого не виключається утворення поранення черепа ОСОБА_9 , внаслідок якого він помер, у сукупностями з показаннями свідків свідчать про те, що удару ножем і голову наніс ОСОБА_5 .
А, враховуючи використання небезпечного знаряддя злочину і місця удару, а саме те, що ОСОБА_5 наніс ОСОБА_9 удар ножем в життєво важливий орган голову (в область скроні), наніс удар сзаду, свідчить про те, що ОСОБА_5 міг усвідомлювати і свідомо допускав, що від його дій може настати смерть потерпілого і діяв саме з умислом на спричинення смерті ОСОБА_9 .
Щодо доводів апелянта про те, що за показаннями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачений звечора 20.01.2015 р. до вечора 21.05.2015 р. перебував у буд. АДРЕСА_2 , то вони є непереконливими, оскільки ОСОБА_11 з її слів перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, протягом дня засинала, ОСОБА_10 показував, що він відлучався протягом дня з дому. До того ж свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показала, що обвинувачений біля 11.00 години 21.01.2015 р. приходив до неї за горілкою.
Отже, всупереч міркуванням обвинуваченого та його захисника, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив надані докази, відповідно даним носія інформації зафіксованих судових засідань, повно та правильно виклав їх у вироку, в тому числі показання обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_8 , проаналізував згадані суперечливі докази в їх сукупності та надав їм оцінку в плані допустимості, достовірності та достатності для висновку по суті справи і на цих підставах прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_5 за описаних у вироку обставин злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, переконливо обґрунтувавши та вмотивувавши посиланнями на конкретні матеріали кримінального провадження.
Висновок суду про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України саме ОСОБА_5 ґрунтується не лише на наведених у вироку доказах, а і на показаннях самого обвинуваченого, які він надавав під час проведення слідчого експерименту та в ході обшуку за його місцем мешкання. Надані суду докази наряду з визнанням під час досудового слідства обвинуваченим своєї вини детально проаналізовані судом першої інстанції і оскільки ці докази узгоджуються між собою, підтверджені незацікавленими у справі експертами, є послідовними, логічними та переконливими, суд першої інстанції правильно визнав їх достовірними і достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства.
Оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовані всі обставини вбивства, причина смерті потерпілого та механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, додатково з`ясовувати ще якісь обставини наявність у змісті зрізів нігтів з пальців рук ОСОБА_9 генетичних ознак невстановлених осіб та невстановленння (на думку апелянта), де і з ким знаходився ОСОБА_9 з ранку до вечора 21.01.2015 р. і чи були у нього з кимось конфлікти не має підстав, так як вони не мають значення для встановлення істини у справі, про що необґрунтовано зазначає в скарзі апелянт.
Стосовно як фізичного так і психологічного впливу на обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , твердження як обвинуваченого так його захисника є голослівними, оскільки з пояснень останніх вони протягом досудового слідства і судового розгляду з приводу фіксування тілесних ушкоджень до медичних закладів не звертались, з приводу незаконних методів ведіння досудового розслідування будь-яких заяв не надавали.
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд дав їм вірну юридичну оцінку і обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника про численні порушення кримінально-процесуального законодавства та невідповідність вироку суду вимогам ст. 370 КПК України, є безпідставними, а твердження обвинуваченого та його захисника про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України спростовуються наведеними в оскаржуваному вироку доказами.
Визначаючи вид і розмір покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував вчинення ним особливо тяжкого злочину; дані про особу винного, який вчинив злочин після постановлення вироку Заводським районним судом м. Миколаєва від 18.12.2014 р. та до повного відбуття покарання, характеризується посередню. Обставини, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Як обставину, яка обтяжує покарання, суд врахував рецидив злочину.
З урахуванням наведеного суд обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України. Остаточне покарання суд першої інстанції визначив вірно за правилами ст. 71 КК України.
На думку апеляційного суду за своїм видом та розміром призначене судом першої інстанції покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних порушень.
З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його скасування, як того просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.
Судді
_____________________ ______________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3