Провадження №11-кп/772/478/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001873 за апеляційними скаргами потерпілої та прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2014, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, не судимого в силу ст.89 КК України
-за ч.1 ст.125 КК України виправдано.

Досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачувався за ч.1 ст.125 КК України - в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за наступних обставин.

11.04.2013 року о 14год. 30хв. в квартирі АДРЕСА_2 між ОСОБА_7 та його тещею ОСОБА_9 виник сімейний конфлікт. В ході конфліку ОСОБА_7 , взявши двома руками потерпілу ОСОБА_9 за одяг в області грудної клітки, відштовхнув, нанісши удар в область грудей. Потім ударив потерпілу кулаком правої руки в область грудної клітки з правої сторони та захвативши ОСОБА_9 двома руками за праве та ліве плече відштовхнув її знову.

Внаслідок дій ОСОБА_7 потерпіла отримала тілесні ушкодження: синці на грудній клітці справа в проекції правої молочної залози, на правому та лівому плечах, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вироком суду ОСОБА_7 виправдано за відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Як встановив суд та зазначив це у вироку, ОСОБА_9 перешкоджала законному намаганні ОСОБА_7 із сім`єю потрапити до квартири в якій вони проживають. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 утримував потерпілу за руки, не маючи прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить виправдувальний вирок скасувати та засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України до штрафу, оскільки він умисно її відштовхнув, щоб потрапити до квартири.

Прокурор, яка приймала участь у кримінальному провадженні, ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі також просить виправдувальний вирок скасувати та ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу, розміром 850грн.

На думку прокурора висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до безпідставного виправдування. Так висновок суду, що дії ОСОБА_7 були спрямовані на захист своєї родини, їхніх прав на проживання в спірній квартирі, необґрунтований, оскільки квартира є власністю потерпілої, а рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні житлом постановлено в 2014 році, після скоєного ОСОБА_7 злочину.

Згідно висновків судово-медичних експертиз за №№ 634, 932 механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , відповідає протоколам слідчих експериментів із ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , а перевірити показання ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , щодо іншого механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 суд мав можливість шляхом призначення судово-медичної експертизи під час судового слідства відповідно до вимог ст.101, 242 КПК України.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої, потерпілу та прокурора, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, обвинувачуваного та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілої та прокурора слід залишити без задоволення.

Згідно вимог ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а відповідно зі ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.

Докази, зазначені та надані сторонами кримінального провадження судом першої інстанції дослідженні в повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами в наданні інших доказів не встановлено.

Експертний висновок відповідно до вимог ст.101 КПК України є доказом також , а тому твердження прокурора в апеляційній скарзі, що суд мав би призначити судово-медичну експертизу, хоча ніхто з учасників провадження клопотань з цього приводу не заявляв, не узгоджується із вимогами ст.ст. 22, 92, 93 КПК України, якими передбачено змагальність сторін, обов`язок доказування та збирання доказів на учасниках провадження.

Згідно вимог ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ст.125 КК України є провадженням у формі приватного обвинувачення, а тому може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

В матеріалах провадження заява потерпілої відсутня.

В зв`язку з цим прокурором ОСОБА_6 заявлено клопотання про оголошення перерви з метою віднайти заяву потерпілої для приєднання до матеріалів під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що заява не досліджувалась в суді першої інстанції і клопотання про її дослідження не надходило, клопотання прокурора ОСОБА_6 колегією суддів відхилено, оскільки суперечить вимогам ст.22, ст.26, ч.3 ст.404 КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив.

Як убачається з матеріалів справи обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 прокурором не підписано (а.с.2 звр.).

Згідно вимог ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За наявності зазначених вище порушень постановлення обвинувального вироку є неможливим з процесуальних підстав.

Окрім того, як встановлено досудовим слідством та судом, і не оспорюється учасниками кримінального провадження, ОСОБА_7 проживав та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , куди 11.04.2013 року з дружиною та малолітніми дітьми: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , намагався потрапити у законний спосіб.

Саме потерпіла чинила цьому перешкоду: стояла в дверях та не пускала ввійти. Намагання ж ОСОБА_7 відсторонити потерпілу, що має значну вагу тіла, з дверного проходу, призвело до необережного заподіяння ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, що узгоджується з характером виявлених тілесних ушкоджень.

Однак зазначені дії як і заподіяння легкого тілесного ушкодження в стані сильного душевного хвилювання, у разі перевищення меж необхідної оброни або заходів, необхідних для усунення небезпеки охоронюваним законом прав, не містять в собі складу злочину як вірно встановив суд першої інстанції.

Тобто суд вірно встановив фактичні обставини справи, а тому , колегія суддів не вбачає жодних підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги потерпілої та прокурора залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2014 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: ОСОБА_2