Апеляційний суд міста Києва

В И Р О К
Іменем України

05 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0014683 за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 1 ст. 289; ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 289; ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_6 визначене остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки та поклавши на нього обов`язки передбачені законом.
Цим же вироком, суд вирішив питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 вчинив пособництво в підробленні документів, які видаються державною установою, яка має право видавати такі документи, з метою їх використання іншою особою; використанні завідомо підробленого документу, а також у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, за таких обставин.
У невстановленому місці та у невстановлений час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом шахрайства.

З метою виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_6 з метою готування до вчинення кримінального правопорушення, приблизно на початку грудня 2014 в м. Житомир, за попередньою домовленістю, зустрівся з невстановленою особою, якій, з метою придбання підроблених документів, передав грошові кошти та 4 фотознімка з власним зображенням для вклеювання їх в підроблені документи, та в подальшому отриманні даних документів.

Після чого, цього ж дня на тому ж самому місці, ОСОБА_6 , зустрівся з невстановленою особою, яка передала йому паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 та посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видані на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вклеєними фотографіями ОСОБА_6 .

Отримавши підроблені документи, ОСОБА_6 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортними засобами, діючи умисно, знаючи про внесені неправдиві відомості у паспорт громадянина України та посвідчення водія, видані на ім`я ОСОБА_8 , а саме про те, що в них вклеєна його фотографія, а не справжнього власника документа, вводив в оману осіб, шляхом добровільного пред`явлення даних документів за свої, як справжні документи, та в подальшому незаконно заволодівав транспортними засобами даних осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 23 грудня 2014, приблизно о 19:00 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , видаючи себе за добросовісного орендаря, домовився з фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 про оренду автомобіля марки «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_3 та з метою введення його в оману пред`явив останньому заздалегідь придбаний підроблений паспорт громадянина України та посвідчення водія, видані на ім`я ОСОБА_8 .

ОСОБА_9 , будучи введеним в оману та впевненим, що ОСОБА_6 виконає взяті на себе зобов`язання уклав договір оренди на автомобіль «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_3 , та передав ОСОБА_6 ключі та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля. Отримавши ключі та технічний паспорт на автомобіль «Форд Мондео», ОСОБА_6 сів за кермо вказаного автомобіля, та маючи можливість вільно керувати транспортним засобом, з місця скоєння кримінального правопорушення зник маючи можливість розпорядитися незаконно здобутим автомобілем на власний розсуд.

Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, 28 грудня 2014 року приблизно о 18:30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , видаючи себе за добросовісного орендаря, домовився з фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 про оренду автомобіля марки «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_4 .

З метою введення ОСОБА_10 в оману, ОСОБА_6 пред`явив йому заздалегідь придбаний підроблений паспорт громадянина України та посвідчення водія, видані на ім`я ОСОБА_8 .

ОСОБА_10 , будучи введеним в оману та будучи впевненим, що ОСОБА_6 виконає взяті на себе зобов`язання, уклав договір оренди на автомобіль «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_4 та передав ОСОБА_6 ключі та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля.

Отримавши ключі та технічний паспорт на автомобіль «Тойота Камрі» д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_6 сів за кермо вказаного автомобіля, та маючи можливість вільно керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, тим самим вчинив повторно кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 оскаржили цей вирок в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор у своїй скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:

за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

За сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та юридичну кваліфікацію діяння, посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Як зазначається у скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції не надано належної і достатньої правової оцінки кількості та тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретним обставинам справи та особі винного.

За таких обставин, як вважає прокурор, з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_6 , повинно бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі, з відбуттям в умовах ізоляції від суспільства, без застосування ст. 75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього змінити та пом`якшити покарання, призначивши йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

В обґрунтування своєї скарги, обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та погоджуючись із вироком суду, за винятком призначеного покарання, посилається на те, що в мотивувальній частині вироку не вказано про позитивну характеристику з місця роботи і про тяжкий фінансовий стан його сім`ї, а саме про те, що в нього хворий батько, мама та дев`яносто п`ятирічна бабуся інваліди, які потребують постійних витрат на ліки.

Дані обставини, як зазначає обвинувачений, вплинули на його поведінку, оскільки потрібні були кошти на лікування хворих членів сім`ї, а він є єдиної працездатною особою.

З огляду на це, обвинувачений вважає, що суд не врахував наведених у

його скарзі обставин при встановленні розміру іспитового строку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у співучасті у формі пособництва в підробленні документа, який видається державною установою, яка має право видавати такі документи, з метою використання іншою особою; у використанні завідомо підробленого документа, а також у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358; ч.ч. 1, 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах поданих апеляційних скарг.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид таміру покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, прийняв до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Крім цього, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття та прийняв до уваги відсутність обставин, які б його обтяжували.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, а саме, що ч. 2 ст. 289 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, оскільки визнав, що його виправлення можливе без відбування покарання.
Незважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, з огляду на наступне.
Як передбачено ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції,як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва, допустив неправильне застосування відповідного закону, оскільки не мотивував належним чином свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та не зазначив у вироку про те, які саме обставини справи та дані про особу винного дозволили йому зробити такий висновок.
При цьому, незважаючи на наведені у вироку обставини, суд першої інстанції взагалі не врахував, що крім скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив ще декілька інших злочинів, які мають самостійну кваліфікацію та в сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпечність не тільки його особи, а й вчинених ним дій.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки матеріали кримінального провадження, у тому числі дані про особу обвинуваченого, не містять в собі достатніх правових підстав для такого висновку.
Що ж стосується доводів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , то враховуючи наведені вище обставини, вони не можуть служити підставами для зміни вироку, оскільки колегія суддів не вважає їх достатніми для висновку про невідповідність призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме про те, що призначене йому покарання, як за своїм видом так і розміром, є явно несправедливим через його суворість.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, особу винного та інші обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому його звільнення від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, слід визнати необґрунтованим.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасуванню в частині призначеного йому покарання з ухваленням нового вироку.

Враховуючи формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мотиви призначення покарання, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів погоджується з видами та розміром покарань, які були призначені ОСОБА_6 окремо за кожний злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 289 та ч. 2 ст. 289 КК України, однак вважає необхідним застосувати до обвинуваченого додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, у виді конфіскації майна та визначити йому остаточне покарання за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, яке він повинен відбувати реально, без застосування ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

з а с у д и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:
за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень;

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень;

за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

За сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання в порядку звернення вироку до виконання.

В решті вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1347/2015

Категорія: ч. 2 ст. 289, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1