АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/1357/14-к Номер провадження 11-кп/786/587/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.292 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника цивільного позивача та потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новаки Лубенського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , , громадянина України, непрацюючого, розлученого, раніше судимого,-

- 13.03.2013 року Гадяьцким районним судом Полтавської області за ч. ч.3 ст.15, ч.5 ст.185, 69 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців,-

засуджено: - за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.292 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 13.03.2013 року та остаточно призначено ОСОБА_9 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

За змістом вироку суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він, 17 травня 2014 року близько 23 години, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, з метою незаконного заволодіння газовим конденсатом, на автомобілі УАЗ 452 д.н.з. НОМЕР_1 , в якому була заздалегідь встановлена металева ємність об`ємом 1000 л. прибули до лісопосадки, що знаходиться на відстані близько 3,5 км від с. Ручки Гадяцького району Полтавської області, де приєднавши гумовий шланг високого тиску довжиною 5,3 м до незаконної врізки - кулькового крана діаметром 25 мм, що знаходився на кінці аналогічного гумового шлангу, який був попередньо приєднаний до труби магістрального продуктопроводу УППГ «Харківці» - ПГРС ЦВНГ - 2 НГВУ «Полтаванафтогаз», та почали закачувати газовий конденсат до металевої ємності.

Закачавши у такий спосіб у ємність 806 л газового конденсату, вартістю 6010 гривень 34 коп., ОСОБА_9 разом із невстановленою особою, були помічені працівниками охорони ТОВ «Нафтозахист Україна» та ОБМ ВДСО «Титан», які затримали ОСОБА_9 на місці вчинення злочину, а невстановлена особа з місця вчинення злочину втекла.

Таким чином засуджений ОСОБА_9 та невстановлена органами досудового розслідування особа, намагалися викрасти 1000л. газоконденсату належного НГВУ «Полтаванафтогаз» на загальну суму 7457 гривень, але злочин не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції. На обґрунтування свої вимог вказує, місцевий суд безпідставно засудив його за ч.1 ст.292 КК України, оскільки органами досудового розслідування не надано жодного доказу його вини у незаконному пошкодженні конденсатопроводу.

Крім того, заперечує свою причетність до замаху на вчинення крадіжки газоконденсату (ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України) та вважає, що його дії слід перекваліфікувати на закінчений замах, пов`язаний з придбанням майна завідомо отриманого злочинним шляхом (ст.198 КК України) та зазначає, що прибув на місце незаконної врізки на запрошення свого знайомого ОСОБА_10 , про його наміри викрадати газоконденсат не знав, а лише домовився про придбання у нього дизпалива.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідача, виступи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на підтримання принесеної апеляції, міркування представника потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_8 про законність і обґрунтованість судового рішення та безпідставність поданої апеляції, думку прокурора ОСОБА_6 про необхідність виключення із вироку ст.292КК України через недоведеність винності ОСОБА_11 у вчиненні цього злочину та скасування вироку в частині цивільного позову, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_9 у замаху на таємне викрадення 1000л. газоконденсату належного НГВУ «Полтаванафтогаз» на загальну суму 7457 гривень є обґрунтованими.

Твердження у апеляційній скарзі ОСОБА_9 про недоведеність його винності у вчиненні цього злочину 17 травня 2014року, невірну оцінку судом зібраних по справі доказів і кваліфікацію його дій, є безпідставними, оскільки суперечать встановленим по справі обставинам.

Із вироку видно, що суд дав оцінку аналогічним твердженням ОСОБА_11 під час судового розгляду, вказав, що останній безпосередньо приймав участь у розкраданні газоконденсату, посилаючись на зібрані по справі докази.

Мотивуючи цей висновок суд обґрунтовано послався на показання самого засудженого ОСОБА_11 , який при допиті в судовому засіданні визнав, що у ніч на 17 травня 2014року він був затриманий у полі, поряд з лісопосадкою, біля замаскованої врізки у магістральний трубопровід під час закачування з нього у його автомобіль газоконденсату. При цьому ОСОБА_11 не заперечував, що прибув на місце злочину за автомобілі підвищеної проходимості УАЗ 452, у якому він особисто встановив металеву ємкість об`ємом 1000л.

При затриманні ОСОБА_11 та огляді місця події і його автомобіля зафіксовано, що указана ємкість має ряд специфічних елементів:

-заварену горловину та вмонтований туди шланг високого тиску довжиною 5.3метра, який під час злочину був з`єднаний за допомогою кулькових кранів з незаконною врізкою у лісосмузі;

-додатково зверху була обладнана технологічним патрубком з резиновою трубою великого діаметру, яка під час злочину була випущена з вікна салону автомобіля для відведення газів нестабільного конденсату з ємкості;

-зверху ємкість мала третій прироблений шланг для вимірювання рівня рідини всередині.

Зазначені деталі в сукупності дають підстави для висновку, що ця ємкість, яка розміщувалась у салоні та була непомітна зовні, зарані була пристосована для викрадення нестабільного конденсату з трубопроводу.

Окрім того у автомобілі ОСОБА_11 були знайдені інші знаряддя, які за своїм призначенням були складовою частиною механізму вчинення крадіжок - штикова лопата, якою розкопувалася яма прихованої врізки, пластмасовий шланг довжиною 2м., а на пасажирському сидінні інструменти, хомути та кульові крани(т.1а.с.154-168).

Допитані в суді працівники охорони ТОВ «Нафтозахист Україна» та ОБМ ВДСО «Титан» свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили факт затримання обвинуваченого ОСОБА_11 вночі 17 травня 2014 року під час крадіжки газового конденсату з трубопроводу, що проходить у лісосмузі між селами Ручки і Березова Лука Гадяцького району та повідомили, що іншому співучаснику злочину, який був із засудженим, удалося втекти.

Наявні у справі докази надають негативну інформацію про репутацію засудженого, який приймав участь у схожій кримінальній діяльності.

Так, із долученої до справи копії попереднього вироку Гадяцького районного суду від 13.03.2013року також слідує, що ОСОБА_11 раніше був судимий за ч.3ст.15-ч.5ст.185, ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України за створення організованої злочинної групи із 6 осіб та вчинення нею аналогічного злочину з цього ж магістрального продуктопроводу УППГ «Харківці» - ПГРС ЦВНГ - 2 НГВУ «Полтаванафтогаз» (т.1а.с.193-205). Зміст вироку також доводить, що ОСОБА_11 не тільки має злочинний досвід вчинення таких посягань, а і розуміється у засобах та знаряддях злочину, володіє інформацією де пролягають магістральні трубопроводи у цій місцевості.

Самі фактичні обставини затримання ОСОБА_11 - у нічний час, у віддаленій від населеного пункту місцевості біля несанкціонованої врізки, з під`єднаними до неї шлангами високого тиску, під час наповнення спеціально обладнаного для перевезення викраденого конденсату автомобіля, поза межами розумного сумніву доводять причетність ОСОБА_11 не до придбання майна одержаного злочинним шляхом, як про це він намагається переконати судові інстанції, а до його розкрадання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заслухавши справу, суд зважаючи на представлені стороною обвинувачення сукупність доказів специфічних фактів, що свідчать про причетність обвинуваченого саме до корисливого злочину, обґрунтовано визнав ОСОБА_11 співвиконавцем у замаху на розкрадання газового конденсату разом з невстановленою слідством особою, і підстав для зміни вироку у цій частині, про що ставиться питання у апеляційній скарзі засудженого, немає.

Таким чином, виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів суд обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_11 за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України.

Перевіряючи законність вироку у частині засудження ОСОБА_11 за ч.1ст.292КК України колегія суддів констатує наступне.

Предметом злочину передбаченого ст.292КК України є магістральні трубопроводи, відводи від них, а також технологічно пов`язані з трубопроводами об`єкти, споруди, засоби автоматики, зв`язку, сигналізації. Зазначені елементи, засоби магістральних трубопроводів виконують різні технічні функції, мають конструктивні особливості.

Об`єктивна сторона цього злочину полягає в: а) діях, які виражаються у пошкодженні або руйнуванні зазначених предметів; б) суспільно небезпечних наслідках; в) причинному зв`язку між ними.

За змістом ст.91 КПК України у кримінальному провадженні у першу чергу підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Суб`єктами доказування цих обставин ст.92 КПК України визначає слідчого та прокурора.

Як видно із обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, складеного слідчим СВ Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_15 та затвердженого старшим прокурором прокуратури Гадяцького району ОСОБА_16 , інкримінуючи ОСОБА_9 вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.292КК України слідчий та прокурор сформулювали це обвинувачення не конкретно, не вказали час, місце, спосіб вчинення злочину, не зазначили у яке конкретно технологічне обладнання було це втручання та не навели фактичних наслідків такого втручання (суму заподіяних збитків, час аварійної зупинки, створення небезпеки для людей, тощо), тоді як даний злочин є матеріальним.

У обвинувальному акті про це лише формально зазначено, що (дослівно) своїми умисними протиправними діями, що виразились у незаконному втручанні у роботу технологічного обладнання, що призвело до порушення нормальної роботи магістрального продуктопроводу УППГ «Харківці» - ПГРС ЦВНГ-2 НГВУ «Полтаванафтогаз», вчиненому групою осіб, ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.2ст.292КК України (т1а.с.3-4).
Тож складений у такий спосіб процесуальний документ із явно неконкретним обвинуваченням зарані унеможливлював постановлення обвинувального вироку.

В подальшому, під час судового розгляду прокурор ОСОБА_16 18.09.2014року склав новий обвинувальний акт, виключивши з обвинувачення ОСОБА_9 ч.2ст.292КК України через відсутність доказів (т.1а.с.68-72)

11 листопада 2014року цей же прокурор склав третій обвинувальний акт, у якому констатував про помилковість його попереднього рішення про виключення указаного злочину з обвинувачення ОСОБА_11 , але нове обвинувачення йому у цій частині він сформулювати забув (т.1 а.с.208-212).

На ці істотні порушення закону місцевий суд уваги не звернув та продовжив їх.

У відповідності до ст.337КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. Отже в ході судового розгляду кримінального провадження суд не наділений правом змінити висунуте щодо особи обвинувачення.

Окрім того статтею 374 КПК України детально регламентовано як зміст вироку, так і послідовність у його складанні. Відповідні роз`яснення з цього приводу викладені і у ППВСУ від 29.06.1990року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку.

Пунктом 2 ч.3 ст.374КПК України та п.15 наведеної постанови прописано, що у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина обвинувального вироку, має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.

Ухвалюючи судове рішення і формулюючи обвинувачення, яке визнав доведеним, суд описав тільки обставини замаху на викрадення газоконденсату ОСОБА_11 разом з невстановленою особою, навів докази вини обвинуваченого у його вчинені, провів їх аналіз, і лише після цього, у середині мотивувальної частини вироку, в порушення вимог ч.3 ст.374КПК України, піддаючи критичній оцінці непослідовну позицію прокурора щодо обвинувачення ОСОБА_11 за ч.2ст.292КК України та детально викладаючи мотиви перескладання ним обвинувальних актів, суд, посилаючись на позицію представника потерпілого, який не погоджувався зі зміненим обвинуваченням і підтримував початкове, прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_17 ознак злочину, передбаченого ст.292КК України та необхідність перекваліфікації таких дій з ч.2 на ч.1указаного закону.

При цьому викладаючи фабулу обвинувачення за ч.1ст.292 КК України, яке суд визнав доведеним, він на порушення ст.337КПК України вийшов за межі висунутого обвинувачення у першому обвинувальному акті, неправомірно ототожнив різні за видом предмети злочину трубопровід з технологічно пов`язаним з ним обладнанням, від чого обвинувачення стало ще й суперечливим, а в об`єктивну сторону злочину за власної ініціативи вписав дії, що інкримінувалися ОСОБА_11 виключно як спосіб крадіжки, та неправомірно визнав, що незаконне втручання було у технологічне обладнання шляхом приєднання гумового шлангу високого тиску довжиною 5.3м. до кулькового крана діаметром 25мм, який знаходився на кінці аналогічного гумового шлангу та був попередньо приєднаний до труби магістрального продуктопроводу.
Далі суд констатував, що це призвело до технічних порушень транспортування газового конденсату, тоді як такі злочинні наслідки у обвинувальних актах також указані не були.

За встановлених колегією суддів недоліків судового рішення та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону вирок суду у частині засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст.292 КК України не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню разом з похідним від нього рішенням про розв`язання цивільного позову ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» про стягнення з ОСОБА_9 на відшкодування витрат, пов`язаних з ліквідацією незаконної врізки в магістральний трубопровід шкоди в сумі 8629 грн.

Що стосується доводів захисника про необхідність зарахування у строк відбуття покарання строку перебування ОСОБА_11 під вартою протягом 7 місяців у попередній справі, то це питання не є предметом апеляційного розгляду і вирішується місцевим судом під час виконання вироків у порядку ст.537КПК України.

Більше того, як видно із оскаржуваного судового рішення суд приєднав ОСОБА_11 в порядку ст.71 КК України з попереднього вироку Гадяьцкого районного суду від 13.03.2013 року не усе призначене йому покарання, а лише частину з невідбутого.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити часткового.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року відносно ОСОБА_9 , в частині його засудження за ч.1 ст.292 КК України та розв`язання цивільного позову ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» про стягнення з ОСОБА_9 заподіяної шкоди в сумі 8629 грн. скасувати, а провадження по справі за ч.1ст.292КК України закрити на підставі ст.417 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Виключити із вироку вказівку про призначення ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

У зв`язку з цим вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

У порядку 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, дотримуючись принципу застосованого судом першої інстанції, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вороком Гадяцького районного суду від 13.03.2013року у виді 2 років позбавлення волі та остаточно обрати ОСОБА_9 до відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2