Справа № 447/1995/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/830/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги прокурора Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 2 вересня 2015 року про відмову в заміні засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и л а :

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 грудня 2011 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців. Відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з часу його затримання, тобто з 3 липня 2010 року.
Адміністрація Держівської виправної колонії № 110 УДПСУ у Львівській області спільно з спостережною комісією Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області звернулися до суду з клопотанням про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання відповідно до вимог ст. 82 КК України, покликаючись на те, що засуджений відбув 2/3 строку покарання, довів своє виправлення, за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягався, шість разів заохочувався правами начальника колонії.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 2 вересня 2015 року в задоволенні подання Адміністрація Держівської виправної колонії № 110 УДПСУ у Львівській області про заміну засудженому ОСОБА_8 в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 2 вересня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Адміністрації Держівської виправної колонії № 110 УДПСУ у Львівській області про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 . Вважає ухвалу суду незаконною, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Покликається на те, що при розгляді подання судом не було взято до уваги надані адміністрацією установи виконання покарання дані про те, що засуджений сумлінно ставиться до праці, упродовж відбування покарання порушень режиму утримання не допускав, мав 6 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, а тому засуджений став на шлях виправлення. При постановленні ухвали судом не зазначено мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 2 вересня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким. Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи. При розгляді справи суд не врахував характеризуючі дані відносно нього.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який просить апеляційні скарги задоволити, перевіривши матеріали подання та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають.
Відмовляючи в задоволенні вищевказаного подання про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції правильно зазначив, що засуджений раніше судимий за тяжкий та особливо тяжкий злочини, засуджений за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, які вчинив щодо неповнолітньої особи, у вчиненому не розкаявся, так як не визнає свою вину.
Крім того суд першої інстанції при розгляді вказаного подання врахував також, що до засудженого ОСОБА_8 застосовувалося умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, на шлях виправлення він не став та продовжив вчиняти нові злочини.
Доводи апеляційних скарг прокурора та засудженого ОСОБА_8 про однобічність судового розгляду та те, що суд при розгляді подання не врахував характеризуючи дані про особу засудженого, який став на шлях виправлення, то такі колегія суддів до уваги не бере, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, а також журналу судового засідання від 2.09.2015 року дані про особу засудженого, який порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, шість разів заохочувався правами начальника виправної установи, характеристика досліджувались в ході судового розгляду й при прийнятті остаточного рішення були правильно враховані судом в сукупності з іншими обставинами справи.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував, що під час розгляду вказаного подання адміністрація Держівської ВК №110 та засуджений ОСОБА_8 не визначилися із видом більш м`якого покарання, на яке слід замінити невідбуту засудженому частину покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовно-дострокове звільнення останнього є передчасним, а поведінка засудженого потребує подальшого виправлення.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, визнаються колегією суддів як необгрунтовані.
З врахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен грунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, висновок адміністрації установи і спостережної комісії про те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою довів своє виправлення, то такий в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала районного суду є законною, апеляційні скарги прокурора Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 - необгрунтованими.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 2 вересня 2015 року залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4