Єдиний унікальний номер 226/1457/14-к
Номер провадження 11-кп/775/42/2015

УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2015 року місто Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

законного представника неосудного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Димитров Донецької області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, не судимого згідно ст.89 КК України, який мешкає в квартирі АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.289 ч.3, 187 ч.1,263 ч.1 КК України,

встановив:

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 9 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Згідно зазначеної ухвали, суд визнав встановленим, що ОСОБА_9 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ст.ст.289 ч.3, 263 ч.1, 185 ч.1 КК України за таких обставин.

10 квітня 2014 року о 17-й годині ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи при собі рушницю № НОМЕР_1 , яка є бойовою, багатоцільовою гладкоствольною вогнепальною зброєю 12 калібру, придатною для стрільби, якою він володіє на підставі дозволу, виданого у встановленому законом порядку, ішов по проїжджій частині вулиці Ватутіна в місті Димитров Донецької області. Побачивши автомобіль працівників міліції, за яким зупинився автомобіль «Toyota Lend Krauser Prado» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 і що співробітники міліції вийшли зі службового автомобіля та направляються до нього, ОСОБА_8 з метою втечі від співробітників міліції та відкритого, незаконного заволодіння транспортним засобом напав на водія ОСОБА_10 . При цьому, він сів на переднє пасажирське сидіння і, використовуючи рушницю, яку потерпіла сприйняла за бойову зброю, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, став вимагати від неї поїхати з місця події. ОСОБА_10 , сприйнявши погрози ОСОБА_9 як реальні та побоюючись за своє життя і здоров`я, вискочила з автомобіля, залишивши в ньому ОСОБА_8 , який пересів за кермо і, незаконно заволодівши автомобілем ОСОБА_10 , зник з місця злочину, попрямувавши на автомобілі в село Миролюбівка Красноармійського району Донецької області, де в лісосмузі, неподалік вказаного села сховав рушницю.

У цей же день, приблизно о 20-й годині у вказаній лісосмузі ОСОБА_8 в порушення постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна» незаконно, без передбаченого законом дозволу передав вищевказану, належну йому рушницю, яка є бойовою, багатоцільовою гладкоствольною вогнепальною зброєю 12 калібру, придатною для стрільби, на зберігання своєму знайомому ОСОБА_11 за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 . і вона була виявлена співробітниками міліції при огляді гаража 11 квітня 2014 року.

Крім того, 10 квітня 2014 року о 17-й годині ОСОБА_8 , перебуваючи в салоні автомобіля «Toyota Lend Krauser Prado» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , діючи таємно, з корисливою метою викрав з гаманця ОСОБА_12 , що знаходився в автомобілі, належні їй кошти в сумі 800 гривень, завдавши їй матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі законний представник неосудного ОСОБА_8 ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і своїм рішенням визнати недоведеним скоєння ОСОБА_8 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ст.ст.289 ч.3, 185 ч.1 КК України, а за вчинення діяння, передбаченого ст.263 ч.1 КК України застосувати щодо ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу із звичайним наглядом. В обґрунтування скарги посилається на те що суд першої інстанції без достатніх на те підстав, за відсутності достовірних доказів визнав доведеним вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ст.ст.289 ч.3, 185 ч.1 КК України.

Заслухавши законного представника неосудного ОСОБА_8 ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, думки захисника ОСОБА_7 про необхідність задоволення апеляційної скарги та прокурора ОСОБА_5 про необхідність відхилення цієї скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_8 застрибнув в її автомобіль, приставив рушницю їй під бік, тримаючи палець на курку рушниці, і став вимагати щоб вона їхала. Розуміючи, що у будь-яку мить він може вистрілити в неї, вона відчувала великий страх за своє життя. До автомобіля підбігли працівники міліції, які стали вимагати, щоб ОСОБА_9 покинув автомобіль, а також сказали їй, щоб вона виходила. Скориставшись цим, вона вийшла з автомобіля, а ОСОБА_9 пересів на місце водія і поїхав з місця події.

Тобто, в своїх показаннях потерпіла категорично та однозначно стверджувала, що вказаними діями ОСОБА_9 , використовуючи рушницю, погрожував їй насильством, небезпечним для життя і здоров`я.

Показання потерпілої ОСОБА_12 повністю узгоджуються з показаннями працівників міліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , допитаних судом в якості свідків, які дали показання, аналогічні показанням потерпілої.

В апеляційній скарзі не оспорюються ні факт наявності рушниці у ОСОБА_9 під час вказаних подій, ні факт протиправного заволодіння ним автомобілем потерпілої і ці обставини крім показань потерпілої і свідків підтверджені відеозаписом з відео реєстратора, яким був обладнаний автомобіль потерпілої, протоколами виявлення автомобіля і рушниці, що належить ОСОБА_9 .

Тому висновки суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.289 ч.3 КК України, обґрунтовані оцінкою сукупністю доказів, досліджених судом, а доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив в чому виявилася погроза застосування насильства щодо потерпілої з боку ОСОБА_9 і відсутність доказів вчинення ним цього діяння, суперечать змісту вироку та фактичним обставинам справи, через що є безпідставними.

Також безпідставними є твердження апеляційної скарги про те, що вироком суду не встановлено хто є власником автомобіля, оскільки у вироку прямо вказано, що ОСОБА_9 заволодів автомобілем, що належить потерпілій ОСОБА_12 . Сама ж по собі ця обставина не впливає на юридичну оцінку дій особи, яка незаконно заволоділа транспортним засобом, оскільки згідно примітки до ст.289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу як у власника так і у будь-якого користувача транспортного засобу.

Не можуть бути визнані обґрунтованими доводи апеляційної скарги і про недоведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.185 ч.1 КК України.

Потерпіла ОСОБА_12 в своїх показаннях пояснила, що після виявлення викраденого у неї ОСОБА_9 автомобіля, в ньому був виявлений належний їй гаманець, в якому були відсутні грошові кошти в сумі 800 гривень, які знаходилися в гаманці до викрадення автомобіля.

Наявність в салоні гаманця потерпілої без грошових коштів також підтверджена протоколом огляду автомобіля та фототаблиці до нього, який був проведений з участю потерпілої ОСОБА_12 . На фото №4 зображений гаманець потерпілої і в пояснювальній записці до цього фото вказано, що в гаманці відсутні грошові кошти в сумі 800 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_12 , що свідчить про здійснення заяви потерпілою про зникнення з її гаманця вказаної суми грошей.

Наведені обставини спростовують твердження апеляційної скарги про те, що потерпіла при проведенні огляду автомобіля не заявляла про відсутність грошових коштів в сумі 800 гривень в її гаманці після викрадення автомобіля Носенком.

Крім зазначених обставин суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і те, що автомобіль потерпілої тривалий час після викрадення перебував у володінні ОСОБА_9 і сам він був затриманий через певний час після виявлення викраденого і покинутого ним автомобіля, що свідчить про наявність у нього реальної можливості розпорядитися викраденими із гаманця потерпілої грошовими коштами, незважаючи на відсутність цих грошових коштів при затриманні його працівниками міліції. Виявлення у викраденому і покинутому ОСОБА_9 автомобілі іншого майна потерпілої, зокрема мобільного телефону, відеореєстратора, документів на ім`я потерпілої дали підстави суду першої інстанції для обґрунтованого висновку про те що інші особи не мали доступу до майна потерпілої і що саме ОСОБА_9 після викрадення автомобіля вчинив викрадання грошових коштів з гаманця потерпілої, що перебував в салоні автомобіля.

Тому висновки суду про доведеність вчинення ОСОБА_9 таємного викрадання грошових коштів потерпілої, тобто суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги про недоведеність вчинення ним цього діяння є безпідставними.

З урахуванням характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_8 , встановленого висновком судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_8 страждає на шизофренію параноїдну і потребує примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу з посиленим наглядом, ступеню тяжкості вчинених Носенком діянь, які хоч і не були пов`язані з посяганням на життя інших осіб, однак були пов`язані з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, суд першої інстанції відповідно до положень ст.94 КК України обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_8 вищезазначені примусові заходи.

Наведені обставини свідчать про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування або зміни цієї ухвали відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.404, 407, 418 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу законного представника неосудного ОСОБА_8 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 9 квітня 2015 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ця ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: