Номер провадження 1-кп/201/381/2015
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим, укладену в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2013 року за № 0006262 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 22 березня 2013 року придбав у власність автомобіль марки «КІА» моделі «RIO» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , одночасно надавши право на управління колишній дружині ОСОБА_8 , шлюб з якою розірвано 27 листопада 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

Коли в березні 2013 року у ОСОБА_5 значно погіршився психічний стан здоров`я, ОСОБА_8 , зловживаючи довірою та скориставшись хворобливим станом здоров`я останнього, переконала його в необхідності надати їй в користування зазначений автомобіль на період його стаціонарного лікування, у зв`язку з чим, особисто прийняла 23 березня 2013 року від продавця ПАТ «Дніпропетровськ Авто», що є офіційним дилером КІА, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 16/9, автомобіль та документи, що підтверджують право власності на нього від імені ОСОБА_5 .

На протязі періоду з 01 квітня 2013 року до 19 червня 2013 року, під час перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у медичному закладі закритого типу КЗ «Дніпропетровська обласна психіатрична лікарня», вищевказаний автомобіль перебував у безпосередньому користуванні ОСОБА_8 .

Усвідомлюючи неможливість ОСОБА_5 об`єктивно впливати та перешкоджати діям ОСОБА_8 , направленим на незаконне розпорядження його майном, в період з 01 квітня 2013 року до 05 червня 2013 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, вирішила заволодіти та розпорядитись майном останнього - автомобілем марки «КІА» моделі «RIO» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Не пізніше 05 червня 2013 року, більш точну дату не встановлено, ОСОБА_8 для реалізації своїх злочинних намірів розробила план своїх злочинних дій щодо заволодіння вищевказаним майном за допомогою обману та зловживання довірою (шахрайство) за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , користуючись довірою ОСОБА_5 , маючи вільний доступ до його місця проживання по АДРЕСА_2 , де зберігались особисті документи останнього, в тому числі документи, що підтверджують його особу - паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 20 липня 2000 року Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та придбання вищевказаного автомобілю, вирішила використати зазначені документи для розпорядження автомобілем на власний розсуд.

Маючи в безпосередньому користуванні вищезазначений автомобіль, ОСОБА_8 в особистих інтересах та з корисливих мотивів вирішила за допомогою обману зняти з реєстрації автомобіль та здійснити його продаж третім особам.

Далі, не пізніше 05 червня 2013 року, більш точну дату не встановлено, при невстановлених обставинах, ОСОБА_8 , реалізуючи свої злочинні наміри, діючи умисно, із корисливої заінтересованості, відповідно до розробленого нею плану злочинних дій, запропонувала ОСОБА_7 , який зовні (візуально) схожий на ОСОБА_5 , заволодіти вищевказаним автомобілем шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), після чого повідомила останньому раніше розроблений нею злочинний план, відповідно до якого він повинен був звернутися до державних установ реєстрації транспортних засобів для зняття з реєстрації автомобіля марки «КІА» моделі «RIO» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , представившись при цьому ОСОБА_5 та використавши його особисті документи, а саме - паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 20 липня 2000 року Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 22 березня 2013 року та спільно з нею підробити документ з метою використання його для зняття з реєстрації вищевказаного автомобілю. Після цього він мав спільно з ОСОБА_8 , з метою отримання грошових коштів від незаконної діяльності та уникнення викриття, повинен звернутися до організацій, які надають послуги з продажу даного автомобіля та подальшої його реєстрації за новим власником.

Ознайомившись із зазначеним планом, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність і злочинний характер дій ОСОБА_8 , дав свою добровільну згоду на участь у вчиненні злочинів та, таким чином, досяг спільного злочинного наміру (вступив у попередню змову) на заволодіння майном ОСОБА_5 шляхом шахрайства.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи в особистих інтересах та корисливих мотивів, в невстановлений час, при невстановлених обставинах, ОСОБА_7 , отримав від ОСОБА_9 особисті документи ОСОБА_5 - паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 20 липня 2000 року Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 22 березня 2013 року для реалізації розробленого плану злочинних дій.

05 червня 2013 року, близько о 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність та злочинний характер своїх дій, використовуючи свою зовнішню (візуальну) схожість з ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні Дніпропетровського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи № 1 УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області (далі по тексту ВРЕР № 1) за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 16, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 не виявляв бажання на розпорядження своїм майном, а саме зняття даного автомобілю з реєстрації для реалізації та не наділяв ані його, ані ОСОБА_8 відповідними повноваженнями, надав особисті документи ОСОБА_5 - паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 20 липня 2000 року Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 22 березня 2013 року провідному фахівцю Дніпропетровського ВРЕР № 1 ОСОБА_10 для зняття автомобіля з реєстраційного обліку, який не був посвідчений у злочинний намір ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та який видав їм бланк заяви на зняття з реєстрації автомобіля. Після цього остання, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, відповідно до відведеної їй ролі у вчиненні злочину, при невстановлених обставинах власноруч поставила свій підпис від імені ОСОБА_5 в банку заяві на ім`я начальника Дніпропетровського ВРЕР № 1 УДАІ за № 19095591 від 05.06.2013 року про зняття з обліку для реалізації автомобіля марки «КІА» моделі «RIO» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , чим за попередньою змовою, з корисливих мотивів внесла неправдиві дані до документу бланку заяви № 19095591 від 05.06.2013 року з метою подальшої реалізації спільного злочинного наміру на заволодіння і розпорядження вказаним автомобілем шляхом шахрайства. Далі, приблизно о 14 годині 15 хвилині, остання надала власноруч підписану вищевказану заяву співробітнику Дніпропетровського ВРЕР № 1 - ОСОБА_10 , при цьому достовірно знаючи, що ОСОБА_5 із вказаною заявою не звертався і підпис від його імені йому не належить.

05 червня 2013 року, приблизно в період часу з 14 години 00 хвилин до 15 години 20 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, в особистих інтересах, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність і злочинний характер своїх дій, продовжуючи свої злочинні наміри на шахрайство, за попередньою змовою спільно з ОСОБА_8 знаходився в приміщенні Дніпропетровського ВРЕР № 1 за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 16 та використовуючи свою зовнішню схожість з ОСОБА_5 , відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні злочину, видав себе за останнього, під час чого ОСОБА_8 надала особисті документи ОСОБА_5 - паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 20.07.2000 року Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 22.03.2013 року, які раніше отримала шляхом вільного доступу та зловживання довірою, а також підроблену заяву № 19095591 від 05.06.2013 року про зняття з обліку для реалізації автомобіля марки «КІА» моделі «RIO» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 провідному фахівцю Дніпропетровського ВРЕР № 1 ОСОБА_10 , на підставі якої вказаний автомобіль був знятий з реєстраційного обліку для реалізації, тим самим позбавивши ОСОБА_5 права власності на нього, чим спричинили останньому матеріальну шкоду в розмірі 130 400 гривень, яка перевищує сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто завдали значної шкоди потерпілому.

Одразу після цього в цей же день в невстановлений час ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність і злочинний характер своїх дій, продовжили реалізовувати свої злочинні наміри та з метою уникнення викриття і отримання грошових коштів від злочинної діяльності, звернулись до ТОВ «Домінанта- Інвест», що знаходиться за адресою: пр. Праці, буд. 14, для реалізації автомобіля на умовах договору комісії .

При цьому ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_8 надав особисті документи ОСОБА_5 - паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 20.07.2000 року Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 виданого Дніпропетровським ВРЕР ДАІ № 1 від 22.03.2013 року та документи, що підтверджують зняття автомобілю з реєстрації (облікову картку про зняття з реєстрації автомобілю № 19095591 від 05.06.2013 року) директору ТОВ «Домінанта-Інвест» ОСОБА_11 , на підставі яких між вищезазначеним товариством, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 було укладено договір комісії № 751 від 05.06.2013 року про те, що вищевказаний автомобіль продано ОСОБА_5 за 104 000 гривень ОСОБА_13 , про що останньому видано довідку-рахунок серії ААВ № 236414 від 05.06.2013 року про купівлю зазначеного автомобіля.

05 червня 2013 року о 16 годині 34 хвилині на підставі заяви № 19122109 від ОСОБА_7 на ім`я начальника Дніпропетровського ВРЕР № 1 УДАІ про проведення операцій щодо реєстрації транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації та довідки рахунку серії ААВ № 236414 від 05.06.2013 року, право власності на автомобіль марки «КІА» моделі «RIO» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , було зареєстровано за ОСОБА_7 , якому видано Дніпропетровським ВРЕР № 1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 05.06.2013 року та нові номерні знаки НОМЕР_7 .

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинені за попередньою змовою групою осіб, такі, що завдали значної шкоди потерпілому, кваліфікуються за ч. 2 ст. 190 КК України.

08 липня 2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 471, 473 КПК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2013 року за № 0006262 укладено угоду про примирення, яку сторони кримінального провадження надали під час проведення підготовчого судового засідання, просили суд розглянути за затвердити.

Згідно даній угоді потерпілий ОСОБА_5 з однієї сторони та обвинувачений ОСОБА_7 з другої сторони, дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_7 інкримінованого останньому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та розміру завданої шкоди.

Сторонами цієї угоди узгоджено покарання, яке має бути призначено ОСОБА_7 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі строком один рік та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік на підставі ст. 75 КК України та покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, зокрема не виїжджати за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Згода ОСОБА_7 на призначення зазначеного в угоді про примирення покарання отримана. В угоді сторонами передбачені та роз`яснені їм наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, і наслідки її невиконання.

Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_7 беззастережно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за обставин, викладених у вироку, заподіянні ним матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 у розмірі 130 400 гривень. Він повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про примирення між ним та потерпілим від 08 липня 2015 року і про розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про примирення, які передбачені ст. 473 КПК України. Просив таку угоду затвердити і призначити йому узгоджене в ній покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 повністю підтримав позицію свого підзахисного та висловив думку про необхідність затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, вважаючи її такою, що ґрунтується на законі.

Потерпілий ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просив затвердити укладену між ним і обвинуваченим угоду про примирення, підтвердив добровільність її укладання і що він також розуміє наслідки укладення та затвердження такої угоди, передбачені ст. 473 КПК України, додав, що під час досудового розслідування йому повернуто автомобіль, а тому претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не має, цивільний позов не заявляти не буде. Просив угоду затвердити і призначити ОСОБА_7 узгоджене в ній покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав позицію ОСОБА_5 , просив суд затвердити угоду про примирення між останнім та обвинуваченим, вважаючи, що є всі законні підстави для її затвердження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 , вважаючи її відповідною вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що вказана угода відповідає вимогам закону і підлягає затвердженню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті відповідного рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Згідно до ст. 468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним, чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом (ч. 5 ст. 474 КПК України ).

При цьому, ОСОБА_7 повністю усвідомлює зміст укладеної між ним і потерпілим угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Потерпілий також цілком розуміє наслідки затвердження даної угоди, що визначені у п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, а саме, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для нього, як потерпілого, є: обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд, шляхом опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення вказаної угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Кримінальне правопорушення, у вчинені якого ОСОБА_7 повністювизнав себе винуватим, відповідно до положень ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Узгоджені сторонами (обвинуваченим і потерпілим) вид та міра покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, та заявлені в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, таке покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, умови даної угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим повністю відповідають вимогам діючого Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що наявні усі правові підстави для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , тому її належить затвердити, а ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, з призначенням останньому узгодженого сторонами угоди покарання.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати на залученням експерта та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про примирення від 08 липня 2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2013 року за № 0006262 відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

- не виїжджати за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги на вирок через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України, для його оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1