У х в а л а
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 грудня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 29 травня 2015 року.
Цим вироком
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
раніше судимого:
- 22 січня 1999 року за ч. 3 ст. 142 КК України на 8 років позбавлення волі;
- 24 листопада 2000 року за ч. 2 ст. 183-3 КК України на 6 років позбавлення волі,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 303 КК України на строк 7 років із конфіскацією майна за винятком житла;
- за ч. 4 ст. 303 КК України на строк 8 років і з конфіскацією майна за винятком житла;
- за ч. 2 ст. 129 КК України на строк 3 роки 6 місяців;
- за ч. 3 ст. 149 КК України на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна за винятком житла;
- за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 304 КК України (в редакції 2008 року) на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна за винятком житла.
ОСОБА_5 звільнено від покарання у зв`язку з закінченням строків давності за ч. 1 ст. 129, ст. 304 ( в редакції 2001 року ), ч. 3 ст. 358 КК України.
Виправдано ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 358 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 відповідно до попередньо розробленого ними плану з серпня 2007 року до початку вересня 2008 року з метою незаконного збагачення, користуючись уразливим станом неповнолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , малолітніх ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та двох невстановлених слідством осіб, шляхом умовлянь та переконань, застосування насильства та погрози застосування такого насильства, а також шляхом обману втягнули та примушували їх до заняття проституцією на території м. Києва, Київської та Чернівецьких областей. Протягом указаного часу подружжя ОСОБА_16 орендували житло в м. Києві та на території Київської області, де утримували вищевказаних неповнолітніх та малолітніх осіб і зводили їх з клієнтами-чоловіками, що бажали статевих контактів, і отримували від останніх плату за надані повіями послуги.

ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , діючи як сутенери, з метою примушування до заняття проституцією неповнолітню ОСОБА_10 , наприкінці січня-початку лютого 2008 року, застосовуючи фізичне та психологічне насильство, висловлювали її погрозу вбивством, яку вона сприймала як реальну.
У червні 2007 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Києва та Київської області у АКІБ УкрСиббанк» для отримання споживчого кредиту на придбання автомобіля марки «КІА Cerato», 2007 року випуску, надали завідомо підроблені документи - довідки № 37 від 15 червня 2007 року та 12 червня 2007 року, яка містила завідомо неправдиві відомості щодо місця роботи, посади та розміру заробітної плати ОСОБА_17 , а також довідку №187 від 12 червня 2007 року, яка містила завідомо неправдиві відомості щодо місця роботи, посади та розміру заробітної плати ОСОБА_18 у результаті цих дій 26 червня 2007року ОСОБА_5 отримав споживчий кредит на придбання автомобіля в сумі 18910 доларів США.
ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітнім, у кінці серпня 2008 року - на початку вересня 2008 року, шляхом умовлянь та переконань втягнули останнього в злочинну діяльність і разом із ним із кінця серпня по листопад 2008 року шляхом застосування погроз та фізичного насильства щодо осіб жіночої статі, в тому числі неповнолітніх ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , примушували їх до заняття проституцією та забезпечували їх діяльність щодо заняття проституцією на території м. Києва та Київської області.
З метою збільшення прибутків від сутенерства ОСОБА_5 створив і очолив стійку організовану групу, до складу якої увійшли, крім нього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і неповнолітній ОСОБА_9 . Указані особи діяли на території м. Києва, м. Чернівці та Київської області за єдиним планом, спільно та узгоджено, розподіливши між собою ролі.
ОСОБА_5 був організатором організованої злочинної групи, здійснював загальне керівництво нею, розподіляв між членами організованої злочинної групи отримані прибутки від діяльності цієї групи по забезпеченню надання сексуальних послуг, забезпечував охорону діяльності осіб жіночої статі, що надавали сексуальні послуги за грошову винагороду, підтримував дисципліну та встановлював правила поведінки повій, підшукував і визначав місця в м. Києві та Київській області для надання жінками сексуальних послуг, забезпечував останніх одягом, їжею та житлом.
ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_9 розробляли плани вчинених злочинів з визначенням дій кожного з членів групи під час скоєння злочинів, підшукували та втягували осіб жіночої статі, в тому числі неповнолітніх, до зайняття проституцією, забезпечували охорону діяльності повій, підтримували дисципліну та встановлювали правила поведінки серед останніх.
ОСОБА_7 за вказівкою та з відома організатора злочинної групи - ОСОБА_5 , здійснювала безпосереднє керівництво підконтрольними їм повіями, а в деяких випадках і членами організованої злочинної групи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , збирала, розподіляла між членами організованої злочинної групи отримані прибутки від діяльності групи по забезпеченню надання сексуальних послуг, підшукувала та визначала місця в м. Києві та Київській області для надання жінками сексуальних послуг, забезпечувала останніх одягом, їжею та житлом.
ОСОБА_8 забезпечував злочинну діяльність всіх учасників організованої злочинної групи транспортним засобом, використовуючи при цьому власний автомобіль марки «ВАЗ-210994», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
У період часу з кінця серпня до 07 листопада 2008 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кожен згідно з відведеною йому роллю і відповідно до розробленого плану, підшукали і, користуючись уразливим станом потерпілих: ОСОБА_11 ; неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 і невстановленої особи на ім`я ОСОБА_21 , шляхом умовлянь та переконань, а також застосовуючи насильство, погрози застосування такого насильства та обман, втягнули та примушували їх до заняття проституцією. Члени організованої групи указаних осіб втягували в боргову кабалу, утримували їх у спеціально орендованому житлі, охороняли для уникнення можливої їх втечі, примушували до надання сексуальних послуг за плату, транспортували автомобілями ОСОБА_8 і ОСОБА_5 до обумовлених з клієнтами місця та забезпечували особисту безпеку повій, отримували від клієнтів грошову винагороду.

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи у складі організованої групи, на початку листопада 2008 року, розподіливши між собою ролі, шляхом обману втягнули в заняття проституцією в м. Києві та Київській області трьох мешканок Чернівецької області ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та неповнолітню ОСОБА_24 .
На початку жовтня 2008 року ОСОБА_5 разом із учасниками злочинної групи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 уклали незаконну угоду з ОСОБА_25 , яка полягала в організації незаконного переміщення та передачі за винагороду у вигляді золотої каблучки з каменем синього кольору членам організованої групи неповнолітньої ОСОБА_12 . Одержавши внаслідок незаконної угоди ОСОБА_12 , всупереч її волі вивезли для заняття проституцією на території м. Києва та Київської області, де експлуатували її.
04 жовтня 2008 року ОСОБА_5 під час заняття сутенерством, як організатор організованої групи, з метою примушування до заняття проституцією та підпорядкуванню незаконним вимогам членів організованої злочинної групи висловлював неповнолітній ОСОБА_12 погрози вбивством, які вона сприймала як реальні.
На початку листопада 2008 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_24 є неповнолітньою, шляхом вмовлянь і переконань схилили її до вчинення злочину, а саме укладення незаконної угоди, яка полягала в організації незаконного переміщення та передачі за грошову винагороду членам організованої групи неповнолітньої ОСОБА_10 для її подальшої експлуатації в якості повії на території м. Києва та Київської області.
На початку листопада 2008 року ОСОБА_5 разом із учасниками злочинної групи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали незаконну угоду з ОСОБА_24 , яка полягала в організації незаконного переміщення та передачі їм за винагороду в сумі 1600 грн неповнолітньої ОСОБА_10 . Одержавши внаслідок незаконної угоди ОСОБА_10 вказані особи вивезли її для заняття проституцією на території м. Києва та Київської області.
Органами досудового слідства ОСОБА_5 і ОСОБА_7 обвинувачувалися у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України, вчинених за наступних обставин.
ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 підробили документи - довідки № 37 від 15 червня 2007 року та 12 червня 2007 року, яка містила завідомо неправдиві відомості щодо місця роботи, посади та розміру заробітної плати ОСОБА_17 , а також довідку №187 від 12 червня 2007 року, яка містила завідомо неправдиві відомості щодо місця роботи, посади та розміру заробітної плати ОСОБА_18 для подання цих документів у АКІБ УкрСиббанк» для отримання споживчого кредиту на придбання автомобіля марки «КІА Cerato».
Виправдовуючи ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у вчиненні цих дій, суд указав, що органами досудового слідства не здобуто доказів, які б спростовували свідчення ОСОБА_5 і ОСОБА_7 про те, що зазначених документів вони особисто не підробляли.
Також органи досудового слідства обвинувачували ОСОБА_5 в тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_7 в період часу з 15 серпня 2007 року по 02 квітня 2008 року, перебуваючи на території м. Києва та Київської області, маючи на меті легалізацію (відмивання) доходів, одержаних ними в результаті заняття сутенерством, здійснили фінансові операції з коштами, здобутими ними внаслідок злочинної діяльності, а саме перераховували вказані кошти в рахунок погашення отриманого ОСОБА_5 споживчого кредиту за придбання автомобіля марки «КІА Cerato».

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 у період часу з 05 травня по 04 липня 2008 року, перебуваючи на території м. Києва та Київської області, маючи на меті легалізацію (відмивання) доходів, одержаних ними в результаті заняття сутенерством, з метою використання, приховування і маскування злочинного походження цих коштів, здійснили фінансові операції з коштами, здобутими ними внаслідок злочинної діяльності, сплативши ці кошти в рахунок погашення отриманого ОСОБА_5 споживчого кредиту.
Також ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 у жовтні 2008 року, перебуваючи на території м. Києва та Київської області, маючи на меті легалізацію (відмивання) доходів, одержаних ними в заняття сутенерством, з метою використання, приховування і злочинного походження цих коштів, а також з метою отримання у виді нарахованих відсотків, попередньо відкривши у банку «УкрСиббанк» м. Києва депозитний рахунок, внесли на нього кошти.
Виправдовуючи ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у вчиненні цих дій, суд указав, що органами досудового слідства не здобуто доказів, які б підтверджували, що саме кошти, отримані внаслідок зайняття сутенерством, подружжя ОСОБА_16 використовувало на погашення споживчого кредиту, а погашення відсотків за використання цього кредиту не може розцінюватися як легалізація (відмивання) коштів, отриманих незаконним шляхом.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29 травня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційних скаргах, які аналогічні за змістом, захисник ОСОБА_6 і засуджений ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення щодо останнього з направленням справи на новий судовий розгляд із підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог стверджують, що справа в судах першої та апеляційної інстанції розглянута незаконним складом суду з огляду на те, що один із суддів суду першої інстанції не був уповноважений на розгляд кримінальних справ щодо неповнолітніх, а в суді апеляційної інстанції розглядав справу суддя, який раніше брав участь у розгляді цієї справи в апеляційному порядку. Захисник додатково посилається на порушення права ОСОБА_5 на ознайомлення з матеріалами кримінальної справи та протоколом судового засідання, а також на порушення права на захист у судових засіданнях, які відбулися 07, 22, 29 травня 2014 року.
У доповненні до касаційної скарги ОСОБА_5 , надаючи свій аналіз доказам, указує на неповноту та однобічність досудового слідства та судового розгляду справи, недоведеність його вини у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та недопустимість доказів по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційних скарг із доповненням, думку прокурора, який вважав що судові рішення щодо ОСОБА_5 підлягають зміні зі звільненням засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 129 КК України на підставі ст. 49 КК України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у скаргах із доповненням, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

До суду касаційної інстанції не надходило касаційних скарг від прокурора та потерпілих у частині законності та обґрунтованості виправдання ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 358 КК України, а також у частині звільнення засудженого від покарання за ч. 1 ст. 129, ст. 304, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 303, ч. 4 ст. 303, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 304 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Так, винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,
Зокрема, ОСОБА_5 , у межах позиції свого захисту, зазначав про те, що йому було відомо про зайняття дівчатами проституцією під прикриттям ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 при цьому зазначала, що вона пропонувала дівчатам займатися проституцією у м. Києві, брала у них частину зароблених грошей, разом із ОСОБА_5 запросили ОСОБА_8 для забезпечення транспортування повій до місця надання останніми послуг сексуального характеру, а свого брата ОСОБА_9 поселила разом з потерпілими у м. Києві у квартирі, яку підшукав і оплачував ОСОБА_5 .
ОСОБА_8 засвідчив те, що він за вказівкою ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на своєму автомобілі возив повій до місця надання послуг сексуального характеру, очікував їх там, а потім відвозив до місця проживання. Підтвердив ОСОБА_8 і те, що ОСОБА_9 проживав у квартирі, де жили повії, періодично як і ОСОБА_7 приїздив на місце, надання дівчатами послуг сексуального характеру.
Аналогічні показання щодо своєї ролі у вчиненні злочинів надав і ОСОБА_9 .
Окрім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 на досудовому слідстві та в суді зазначали про те, що засудженні діяли чітко, злагоджено з розподілом ролей і вони достовірно знали про неповнолітній та малолітній вік потерпілих. При цьому ОСОБА_7 обманом, шляхом укладання незаконних угод, разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_8 привозили потерпілих від місця їх проживання до м. Києва. ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , примушували потерпілих займатися проституцією, при цьому остання надала дівчатам мобільні телефони, які містили лише її номер і які вимагала включати в конференційному режимі, для того, щоб постійно прослуховувати всі розмови під час надання дівчатами послуг сексуального характеру. Всі зароблені гроші забирала ОСОБА_7 , яка погрожувала розправою у разі втечі або невиконання її вимог. Подружжя ОСОБА_16 із автомобіля на певній відстані спостерігало за потерпілими під час зайняття проституцією, при цьому ОСОБА_5 , а також ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вирішували конфлікти з клієнтами та працівниками міліції.
При намаганні ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 втекти, подружжя ОСОБА_16 розшукувало їх та погрожувало потерпілим вбивством і фізичною розправою. Зазначали потерпілі і про те, що подружжя ОСОБА_16 їх та інших дівчат били та завдавали тілесних ушкоджень. Окремо вказували потерпілі на те, що ОСОБА_8 виконував роль водія, а ОСОБА_9 охоронця.
Зазначені показання потерпілих щодо обставин їх втягнення та примушування, у тому числі шляхом погроз та заподіяння тілесних ушкоджень, до зайняття проституцією, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та інших осіб, допитаних на досудовому слідстві та в суді.
Також ці та інші ретельно досліджені судом докази відповідають даним протоколу про наслідки зняття інформації в результаті застосування технічних засобів від 18 березня 2009 року та додатків до них, з яких зафіксована інформація, що свідчить про зайняття ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у складі організованої групи злочинною діяльністю, у тому числі, втягнення неповнолітніх і малолітній осіб у вчинення злочинів, зайняття проституцією, зокрема, шляхом обману, використанням їх уразливого стану, з застосуванням насильства та погроз застосування насильства, сутенерства, укладання незаконних угод, об`єктом яких є людина, їх переміщення, одержання з метою експлуатації.
Повно та об`єктивно досліджені судом докази, детально наведені у вироку, підтверджують правильність висновку суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за які його засуджено.

При цьому колегія суддів вважає голослівними твердження засудженого про недоведеність його винуватості у вчинення злочинів, зокрема у складі організованої групи, оскільки дослідженні судом докази свідчать про те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зорганізувалися для вчинення тяжких злочинів, які вчиняли тривалий час, при цьому ці особи діяли в стабільному складі, мали тісні стосунки, централізоване підпорядкування, єдині для всіх правила поведінки, а також наявність плану злочинної діяльності і чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

За встановлених фактичних обставин справи, з урахуванням пред`явленого обвинувачення, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 303 , ч. 4 ст. 303 , ч. 2 ст. 129 , ч. 3 ст. 149 , ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 129, ст. 304 ( в редакції 2001 року ), ч. 3 ст. 358 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були підставою для скасування постановлених по справі судових рішень, не встановлено.

Твердження ОСОБА_5 про незаконність виділення матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_25 та ОСОБА_24 в окреме провадження голослівні, оскільки вимоги ст. 26 КПК України (1960 року) були дотримані.

Доводи, викладені у касаційних скаргах, про незаконність складу суду, який розглядав справу щодо ОСОБА_5 , необґрунтовані.

З матеріалів справи видно, що судом першої інстанції кримінальна справа щодо ОСОБА_5 розглянута законним складом суду у тому числі за участю суддів, уповноважених розглядати справи щодо неповнолітніх.

Обставин, що виключали участь судді ОСОБА_34 , у розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_5 , не має.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено також недопустимості участі суддів суду апеляційної інстанції ОСОБА_35 та ОСОБА_36 в розгляді справи щодо ОСОБА_5 . Не є обставиною, що виключала участь указаних суддів у розгляді справи щодо ОСОБА_37 та інших за апеляціями учасників процесу на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2014 року та обставина, що судді ОСОБА_38 та ОСОБА_39 в складі колегії суддів із ОСОБА_40 раніше скасували вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 липня 2013 року з направленням справи на новий судовий розгляд.

Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що суд 07, 22, 29 травня 2014 року порушив право ОСОБА_5 на захист, є надуманим.
Так, з матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні, яке відбулося 07 травня 2014 року, інтереси ОСОБА_5 захищали адвокат ОСОБА_6 та адвокат, призначений судом до подання ОСОБА_5 клопотання про допуск до участі у справі як захисника адвоката ОСОБА_6 (т. 19 а. с. а.с.11 зворот-15). 22 та 29 травня 2014 року розгляд справи щодо ОСОБА_5 не відбувся, оскільки судові засідання не з`явилися потерпілі, свідки та не були доставлені засуджені (т. 19 а.с. а.с. 15 зворот - 16).

Також є голослівними посилання захисника на те, що ОСОБА_5 був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи, протоколом судового засідання, так як засудженому надавалось можливість на реалізацію цих прав.

Покарання ОСОБА_5 призначено з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, у тому числі й тих, яких відноситься до категорії особливо тяжких, їх конкретних обставин та ролі засудженого у їх вчиненні, даних про його особу, який раніше судимий, посередньо характеризувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Разом з тим, призначивши ОСОБА_5 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.129 КК України, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, суд помилково не застосував вимоги п. 3 ч.1 ст. 49 КК України та не звільнив засудженого від відбування цього покарання в зв`язку з закінченням строків давності. Суд апеляційної інстанції не усунув зазначену помилку місцевого суду, а тому вона підлягає виправленню судом касаційної інстанції у порядку ст. 395 КПК України (1960 року). Звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, передбаченого ч. 2 ст. 129 КК України, не впливає на розмір покарання, призначеного за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 303 , ч. 4 ст. 303 , ч. 3 ст. 149 , ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 304 КК України.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів,

ухвалила:
касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
У порядку ст. 395 КПК України (1960 року) вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 29 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити: на підставі п. 3 ч.1 ст. 49, ст. 74 КК України звільнити його від відбування покарання, призначеного за ч. 2 ст. 129 КК України.
В решті судові рішення залишити без зміни.

С у д д і:

________________________________________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3