Справа № 161/3898/14-к
Провадження № 1-кс/161/1007/14
У Х В А Л А
м. Луцьк 14 квітня 2014 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Луцьк клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ГУ Міндоходів у Волинській області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий з ОВС СУ ГУ Міндоходів у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з начальником відділу за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Волинській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000010 від 22.01.2014 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

З отриманих від ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріалів слідує, що згідно акту документальної перевірки ПП « ОСОБА_5 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) №840/204/2201/31216779 від 04.12.2013 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ПП « ОСОБА_5 » щодо взаємовідносин та взаєморозрахунків із ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) за ІІ та ІІІ квартали 2012 року та з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) за І квартал 2012 року та ІV квартал 2011 року», службові особи ПП « ОСОБА_5 » ухилились від сплати податків на загальну суму 746 150 грн., шляхом відображення в податковому обліку підприємства фінансово-господарських операцій з перерахованими вище суб`єктами господарювання, які в дійсності не відбувались.

Також, із змісту акту перевірки ПП « ОСОБА_5 » слідує, що згідно договорів №1 від 01.12.2011 року, №2 від 01.12.2011 року, Замовник ПП « ОСОБА_5 » зобов`язується прийняти і оплатити роботи по капітальному ремонту ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Ковель, по капітальному ремонту школи № НОМЕР_4 в м. Ковель, а Підрядник ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зобов`язується виконати такі роботи на власний ризик. Відповідно до довідок про вартість виконаних робіт, актів приймання виконання будівельних робіт та платіжних доручень такі будівельні роботи були виконані та оплачені. Крім цього, як вбачається з акту перевірки ПП « ОСОБА_5 », згідно договорів поставки від 06.12.2011 року, 19.12.2011 року, 27.12.2011 року, 29.02.2012 року, укладених між ПП « ОСОБА_5 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », останнє зобов`язується продати для ПП « ОСОБА_5 » труби сталеві, дошки пиломатеріал, цвяхи, мінвату, болти в асортименті, антисептик, ламінат та інші матеріали. Відповідно до товарно-транспортних накладних, податкових та видаткових накладних та платіжних доручень, вищезазначені товари були поставлені.

Однак, під час проведення перевірки, ПП « ОСОБА_5 » не надано актів прийому-передачі, документів складського обліку, матеріальних звітів, сертифікатів відповідності та інших документів, які б підтверджували фактичне надходження на підприємство вищевказаних ІНФОРМАЦІЯ_5 та використання їх в господарській діяльності. Також, ІНФОРМАЦІЯ_6 в ході проведення перевірки ПП « ОСОБА_5 » отримано від ІНФОРМАЦІЯ_7 акт №703/22-40/37404998 від 05.07.2012 року та акт №1393/22-40/37404998 від 19.09.2012 про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » щодо підтвердження господарських операцій по взаємовідносинах з контрагентами, якими сформовано податковий кредит за періоди: з 05.08.2011 по 31.12.2011, з 01.02.2012 по 31.08.2012.

Отже, ПП « ОСОБА_5 » по взаємовідносинах з ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » завищено валові витрати на загальну суму 387 500 грн., та занижено податок на додану вартість на загальну суму 245 500 грн.

Таким чином, проведеною перевіркою ПП « ОСОБА_5 » не підтверджено та не встановлено факту здійснення фінансово-господарських операцій з ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в період 2011-2012 років, з приводу надання вказаних вище послуг та постачання вищезазначених товарів.

Згідно картки платника податків ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » витягу з бази даних Міндоходів України, ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Враховуючи безтоварний характер проведених фінансово-господарських взаємовідносин ПП « ОСОБА_5 » з ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також можливу попередню змову службових осіб (представників) вказаних підприємств на ухилення від сплати податків в ході діяльності ПП « ОСОБА_5 », з метою встановлення всіх обставин імітації проведення вищезазначених операцій між ПП « ОСОБА_5 » і ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », виникла необхідність у тимчасовому доступі до документів та проведенні їх виїмки, а саме: документів реєстраційної справи товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ; фактична адреса: АДРЕСА_3 ), які знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_4 ), оскільки саме в цих документах містяться дані про засновників ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розміри часток співзасновників в статутному фонді підприємства, осіб, причетних до діяльності підприємства, а також інші дані, які мають значення для кримінального провадження, на підставі отримання яких необхідно допитати всіх осіб, причетних до діяльності ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та проведення від імені останніх взаємовідносин з ПП « ОСОБА_5 », які фактично не відбувались.

Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, документи.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема електронні носії інформації.

Згідно ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» №755-ІV від 15.05.2003 року слідує, що витребування документів з реєстраційних справ здійснюється на підставі судового рішення.

У зв`язку з тим, що вищевказані документи, в даному кримінальному провадженні мають значення доказів, які на даний момент належним чином ще не оглянуті і наведені в них відомості не зафіксовані і тому можуть бути змінені, а самі документи можуть бути пошкодженні чи знищені, через що не зможуть бути використані як доказ факту та обставин ухилення від сплати податків службовими особами ПП « ОСОБА_5 » існує необхідність у їх вилученні, а також у розгляді вказаного клопотання без виклику особи, у володінні якої знаходяться такі документи.

Разом з тим, вказані документи підлягають дослідженню під час проведення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення кола осіб, причетних до вчинення злочинних діянь в ході фінансово-господарської діяльності ПП « ОСОБА_5 », в тому числі по взаємовідносинах з ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Оскільки факт скоєння злочину за ч.1 ст.212 КК України, пов`язаного із ухиленням від сплати податків за наслідками здійснення протиправної діяльності ПП « ОСОБА_5 » - підлягає доказуванню під час досудового розслідування і в суді, у зв`язку з чим, відомості щодо обставин здійснення такої діяльності є доказом у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу доводить те, що саме через тимчасовий доступ до документів та здійснення їх виїмки, зазначених у клопотанні, може бути виконано завдання, для досягнення якого, слідчий звертається із клопотанням і, наведені в ньому доводи є підставними.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, необхідно отримати тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_4 ) та здійснити їх виїмку.

Просить надати тимчасовий доступ до документів, що знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_4 ), а саме: усіх документів реєстраційної справи товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ; фактична адреса: АДРЕСА_3 ), за період: з моменту створення по 23.01.2014 року, та здійснити виїмку таких документів.

Клопотання про тимчасовий доступ до документів розглянути без виклику особи, у володінні якої знаходяться такі документи.

Клопотання про тимчасовий доступ до документів розглянути без виклику особи, у володінні якої знаходяться такі документи.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання з підстав у ньому викладених. Просив задовольнити клопотання.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши письмові матеріали клопотання, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчий в обґрунтування свого клопотання посилається на те, що згідно акту документальної перевірки ПП « ОСОБА_5 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) № 840/204/2201/31216779 від 04.12.2013 року «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ПП « ОСОБА_5 » щодо взаємовідносин та взаєморозрахунків із ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) за II та III квартали 2012 року та з TOB « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) за І квартал 2012 року та IV квартал 2011 року», службові особи ПП « ОСОБА_5 » ухилились від сплати податків на загальну суму 746 150 грн., шляхом відображення в податковому обліку підприємства фінансово-господарських операцій з перерахованими вище суб`єктами господарювання, які в дійсності не відбувались.

Однак саме по собі твердження слідчого про недійсність правочинів, укладених між вказаними вище товариствами, які не спричинили настання реальних правових наслідків, не заслуговує на увагу і не приймається до уваги з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини другої статті 215, частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У Постанові Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України розтлумачив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п. 4 Постанови). Виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі, якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України ) (п. 7 Постанови).

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема:

- правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності;

- правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України);

- правочини щодо відчуження викраденого майна;

- правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9).

У пункті 24 Постанови Пленуму від 06.11.2009 року № 9 Верховним Судом України відзначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел ПП « ОСОБА_5 » на укладення договорів без наміру створити наслідки, які передбачені цими договорами. Цих доказів не надано і під час судового розгляду клопотання. А навпаки, документально доведено виконання зобов`язань обома сторонами згідно укладених договорів та оплати за виконані роботи. Відтак, протиправного умислу сторін, на укладення фіктивного правочину не встановлено, що виключає його кваліфікацію як недійсного.

З огляду на відсутність доказів умислу сторін, вищезгадані правочини не можуть вважатись недійсними як такі, що порушують публічний порядок за статтею 228 ЦК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 234 ЦК України, фіктивний правочин визнається судом недійсним. Отже, цей вид недійсних правочинів належить до оспорюваних правочинів. З огляду на цю норму, жоден інший орган, крім суду, не може робити висновок про недійсність фіктивного правочину.

Проаналізувавши положення Податкового кодексу України та Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року (чинній на той час редакції), приходжу до висновку про те, що податкові органи не наділені законодавцем компетенцією на встановлення фактів порушення платниками податків норм актів цивільного або господарського законодавства та не мають повноважень визнавати правочини фіктивними або такими, що не відповідають закону.

Так як, відповідно до вимог пункту 11 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані спеціалізовані державні податкові інспекції виконують, зокрема, такі функції: подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна; звертаються до суду в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, встановивши правочин, який має ознаки недійсного, податковий орган, діючи в межах своїх повноважень, повинен звернутися до суду з позовом про визнання цього правочину недійсним. До набрання рішенням суду законної сили правочин вважається дійсним, оскільки саме це є змістом презумпції, яка наведена у статті 204 ЦК України. До цього часу податковий орган не може застосовувати наслідки недійсності правочину, зокрема й корегувати податкові зобов`язання, навіть якщо б у нього і були відповідні переконання.

Здійснення таких дій не відповідає повноваженням податкового органу та способу їх реалізації, свідчить про перевищення компетенції та безпідставне втручання в приватні правовідносини, порушує принцип офіційності.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов`язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Слідчим не доведено, правочини вчинені між ПП « ОСОБА_5 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) та TOB « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Згідно зі статтею 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору.

В силу статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стороною кримінального провадження при розгляді клопотання не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договорів однією із сторін, також не надано доказів щодо наявності спору між сторонами щодо фіктивності договорів відсутній.

Також при розгляді клопотання встановлено і цього не заперечувалось слідчим, що стороною кримінального провадження не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що документи про використання ПП « ОСОБА_5 » банківського рахунку мають значення речових доказів, наведені в них відомості не зафіксовані і тому можуть бути змінені, а самі документи можуть бути пошкодженні чи знищені, через що не зможуть бути використані як доказ факту та доведення обставин ухилення від сплати податків службовими особами ПП « ОСОБА_5 ».

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що податкові органи не наділені законодавцем компетенцією на встановлення фактів порушення платниками податків норм актів цивільного або господарського законодавства та не мають повноважень визнавати правочини нікчемними або такими, що не відповідають закону. Оскільки стороною кримінального провадження не доведено та не надано доказів на підтвердження фактів та обставин викладених в клопотанні, також вони не знайшли свого підтвердженні в ході судового розгляду клопотання. А тому за таких обставин, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання. Керуючись ст. ст. 163, 164 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити старшому слідчому СУ ГУ Міндоходів у Волинській області ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1