Номер провадження 1-кп/635/291/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2015 року сел. Покотилівка.

Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, освіта середня, не працює, раніше не судимого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в:
29 червні 2014 року, приблизно о 23 годині 20 хвилин, в селищі Коротич Харківського району Харківської області, ОСОБА_4 , знаходячись біля кафе «Блудний кіт», розташованого по вулиці Залізничній, маючи прямий злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, в ході сварки з ОСОБА_5 , спричинив останньому тілесні ушкодження, при цьому умисно завдав один удар кулаком правої руки в область лівої щелепи, від отриманого удару ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав на землю. Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 233-ОКБ/14 від 07.08.2014 року двосторонній перелом нижньої щелепи в область кута зліва та в області нижньої щелепи справа, тобто середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, а також рану в правій скроневій області, тобто легкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, визнав повністю, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 визнав частково частині підтвердження матеріальних вимог документально та пояснив наступне.

Влітку минулого 2014 року, в вечірній час, він знаходився поблизу приміщення кафе «Блудний кіт», яке розташоване в с. Коротич Харківського району Харківської області. Він побачив знайомих, серед яких знаходився потерпілий ОСОБА_5 . Між ними відбувався словесний конфлікт. Стоячи поблизу, він вирішив їх заспокоїти. Між ним та ОСОБА_5 відбувся словесний конфлікт та останній його штовхнув. Він наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в обличчя, ближче до підборіддя, після того потерпілий втратив рівновагу, став падати та, схопивши його за одяг, потягнув до себе. Разом з потерпілим вони впали на землю. Коли підвівся, знайомий, що знаходився поруч, став примиряти їх, але він пішов від кафе.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, визнав повністю, його винність у скоєнні інкримінованого правопорушення доведена та підтверджується дослідженими судом наступними доказами.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив про те, що влітку 2014 року, в вечірній час, коли він знаходився поблизу приміщення кафе «Блудний кіт», яке розташоване в с. Коротич Харківського району Харківської області, бачив конфлікт між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 . Спочатку вони сперечались між собою, а коли ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_4 , останній наніс потерпілому удар кулаком в обличчя.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила про те, що влітку 2014 року, коли вона знаходилась в вечірній час поблизу кафе «Блудний кіт», яке розташоване в с. Коротич Харківського району Харківської області, бачила, як обвинувачений та потерпілий сперечались між собою, після чого ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_5 кулаком в обличчя.

Покази допитаних судом свідків обвинувачення є послідовними, не суперечать один одному, узгоджуються між собою та дослідженим в судовому засіданні документам і доказам є об`єктивними так, як вони були свідками даної події безпосередньо, а їх покази не суперечать висновкам експертиз і показам обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім показів обвинуваченого та свідків, вина ОСОБА_4 доводиться письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, які визнані судом належними та допустимими, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.08.2014 року та фототаблицею до нього, в ході якого потерпілий ОСОБА_5 розповів про обставини та показав механізм спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а.с. 13-16);

- висновком судово-медичної експертизи № 233-ОКБ/14 від 07.08.2014 року, відповідно до якої, у потерпілого ОСОБА_5 мали місце рана в правій скроневій області та травма нижньої щелепи у вигляді двостороннього перелому нижньої щелепи в області кута зліва та в області тіла нижньої щелепи справа. Рана в скроневій області могла утвориться від одноразової ударної дії тупого твердого предмету чи при удару о такий. Травма нижньої щелепи у вигляді двостороннього перелому нижньої щелепи в області кута зліва та в області тіла нижньої щелепи справа утворилася від одноразової ударної дії тупого твердого предмету. Рана в правій скроневій області за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження (згідно п.2.3.2 п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6). Зазначена травма нижньої щелепи відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.2.2.1.в., п.2.2.2. п.4.11. . «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6) (а.с. 27-28).

Суд знаходить, що висновок судово-медичної експертизи є належним та допустимим доказом, оскільки він узгоджується з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України доведеною, тому що він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, освіта середня, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання характеризується посередньо (а.с. 73-78).

Суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.1 ст. 122 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69-1 КК України, суд не вбачає.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, заявлений потерпілим ОСОБА_5 , підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням в розмірі 20 000 гривень, посилаючись на те, що вказану суму він був вимушений витратити на проведення хірургічних операцій на щелепі, медикаменти та реабілітаційні заходи по поновленню здоров`я. Також, потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що в результаті заподіяних тілесних ушкоджень він втратив на деякий час можливість нормального повноцінного життя, а саме був вимушений майже два місяці знаходитись без роботи, втративши можливість самостійно забезпечувати свою родину та малолітню дитину, був змушений неповноцінно харчуватись у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями і неможливістю харчуватись твердою їжею.

Крім того, потерпілий ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, посилаючись на те, що йому було завдано моральних страждань у вигляді безсонних ночей, больових відчуттів під час отримання тілесних ушкоджень, під час післяопераційного періоду та під час реабілітаційного періоду, оцінюючи моральну шкоду в 20 000 гривень.

Суд приймає до уваги докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження та підтверджують понесені витрати на лікування потерпілого ОСОБА_5 , зокрема копії фіскальних чеків № 37880 від 02.07.2014 року на суму 395 гривень 80 копійок; № 52190 від 30.06.2014 року на суму 292 гривни 55 копійок; № 37930 від 02.07.2014 року на суму 332 гривни 23 копійки (а.с. 28); № 94731 від 03.07.2014 року на суму 181 гривна 66 копійок; № 95018 від 05.07.2014 року на суму 20 гривень 74 копійки; № 94818 від 04.07.2014 року на суму 44 гривни 84 копійки; № 8789 від 08.07.2014 року на суму 21 гривна 69 копійок; № 36927 від 05.07.2014 року на суму 162 гривни 19 копійок (а.с. 29), а всього на загальну суму 1 451 гривна 70 копійок. Дані витрати є виправданими та підтвердженими фінансовими документами.

Разом з тим, оцінюючи матеріали справи, суд не приймає до уваги наступні докази, надані потерпілим ОСОБА_5 - квитанцію серії Д № 952763 Благодійного фонду «Меценат» на суму 150 гривень, з відсутньою на ній датою та квитанції Приватбанка про поповнення рахунку

Суд знаходить, що витрати в сумі 150 гривень, які було сплачено до благодійного фонду, не можуть бути стягнуті з обвинуваченого, оскільки вказана сума була внесена як добровільний внесок.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є непідтвердженими та належним чином не доведеними.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Винність ОСОБА_4 доведена в судовому засіданні і тому він повинен відшкодовувати моральну шкоду.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує тяжкість і суспільну небезпеку кримінального правопорушення, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав потерпілий ОСОБА_5 , зокрема, перенесення останнім фізичного болю в момент спричинення йому тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зокрема, нездатність працювати, відчуття дискомфорту.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов і встановлено кількісну ознаку (грошовий еквівалент) моральної шкоди, заподіяної йому в розмірі 20 000 гривень.

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, в процесі розгляду кримінального провадження та дослідження наявних доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов до висновку про часткове задоволення вимог потерпілого, оскільки заявлений ним цивільний позов із встановленим грошовим еквівалентом, належним чином не доведено, не надано достатніх підтверджень його розміру.

Крім того, судом встановлено факт заподіяння ОСОБА_5 моральної шкоди, яка виникла в результаті зазначених вище подій. Суд вважає, що характер одержаних тілесних ушкоджень, лікування, негативні емоції, переживання вплинули на спокій і стан здоров`я потерпілого, є підставою для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

В той же час, враховуючи принцип достатності, справедливості та розумності, суд вважає за доцільне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень.

Судові витрати та речові докази в провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд -

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він, на протязі одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду суму 1 451 гривна 70 копійок та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, а всього на загальну суму 4 451 гривна 70 копійок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .