АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1601/15 Справа № 183/2047/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Посилається на те, що судом не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_6 в 2014 році був засуджений за ч. 2 ст. 407 КК України та протягом року вчинив один і той же вид злочину, що відповідно до ст. 67 КК України є обтяжуючою обставиною. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 не розкаявся та умисно, перечекавши свій строк військової служби, повернувся до військової частини тільки для того, щоб демобілізуватися, а не продовжити проходити військову службу. Вказує на те, що суд залишив без належної уваги негативну характеристику на обвинуваченого, надану за період проходження військової служби у військовій частині.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
20 березня 2014 року наказом № 60 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду майстра 2 самохідно-артилерійського дивізіону. Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
14 липня 2014 року, так і в подальшому, солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у АДРЕСА_3 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
17 березня 2015 року солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе. Таким чином, у період з 14 липня 2014 року по 17 березня 2015 року солдат ОСОБА_6 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка вважала оскаржуваний вирок законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційних скаргах, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, підтверджені зібраними у провадженні доказами, які досліджені й правильно оцінені судом та обґрунтовано покладені ним в основу вироку, і в скарзі не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України також є правильною і обвинуваченим не оспорюється.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.
Так, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_9 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_9 , а також усі обставини провадження. При призначенні покарання суд врахував його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, а також дані, що ОСОБА_9 за місцем мешкання характеризується задовільно, суспільно-корисною справою не займається, раніше судимий і схильний до продовження протиправної поведінки.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України, але у розмірі мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_9 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Доводи обвинуваченого про недостатнє врахування судом обставин, що позитивно характеризують його особу, та таких, що пом`якшують його покарання, є неспроможними, оскільки як видно зі змісту оскаржуваного вироку, дані на які акцентує увагу обвинувачений, стали визначальними при обранні розміру покарання, унаслідок чого ОСОБА_9 було призначено покарання у розмірі мінімальної межі інкримінованої йому частини статті.
Покарання такого виду і розміру колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу, оскільки воно ефектно сприятиме виправленню обвинуваченого і попередить вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_9 з мотивів, про які йдеться в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він працює і має на утриманні непрацездатних батьків та малолітню дитину, є необгрунтованими та суперечать матеріалам провадження, яке не містить офіційних відомостей про викладені ним факти.
Підстав вважати несправедливим унаслідок суворості покарання, призначене обвинуваченому, а також підстав для застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обгрунтоване та справедливе рішення, у провадженні не встановлено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4