У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 01 жовтня 2015 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 001 000 141 04 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого водієм КП Київпастранс, не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Цивільний позов ОСОБА_9 до КП Київпастранс про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Вирішено питання речового доказу.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 14 грудня 2014 року, приблизно о 08 годині 55 хвилин, керуючи технічно справним тролейбусом МАЗ-103Т б/н 3716, рухався по проїзній частині вул. О.Теліги зі сторони вул. Щусєва в напрямку вул. Гонти в м. Києві та наближався до регульованого світлофорами перехрестя вул. О.Теліги та вул. Дорогожицька в м. Києві.
Під час руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 (б), 8.7.3 (г), 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, при увімкненні для його напрямку руху жовтого сигналу світлофору, що забороняє рух, не зупинив керований транспортний засіб перед розміткою 1.12 (стоп-лінія) та, продовживши рух, виїхав на перехрестя. В цей час на зелений сигнал світлофора для пішоходів, справа наліво відносно напрямку руху тролейбуса МАЗ-103Т б/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , на проїзну частину вул. О.Теліги вийшла пішохід ОСОБА_9 . В результаті грубих порушень ПДР України водієм ОСОБА_7 стався наїзд передньою правою частиною тролейбуса МАЗ-103Т б/н 3716 на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої ЗЧМТ, забою головного мозку тяжкого ступеню з формуванням субдуральної гематоми над правою півкулею головного мозку і гемологічних вогнищ в правій скроневій і лобно-тім`яній області голови, травматичного субрахнодіального крововиливу, компресійно-дислокаційного синдрому, забійна рана м`яких тканин голови.
Згідно автотехнічної експертизи № 73/ат, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій тролейбуса МАЗ-103Т б/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п.п 8.7.3. (г), 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, водій тролейбуса МАЗ-103Т б/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 . В діях водія тролейбуса МАЗ-103Т б/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 , експертом, з технічної точки зору, вбачається невідповідність вимогам п.п. 8.7.3 (г), 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у судовому провадженні, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати та призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, зі звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, недостатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, його тяжкість, наслідки, завдані діями обвинуваченого, та призначив йому надто м`яке покарання, що не може бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому прокурор посилається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, не приділив належної уваги обставинам вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений, працюючи на посаді водія несе підвищену відповідальність під час керування транспортним засобом, як за себе, так і з пасажирів, яких він перевозить, а тому він повинен обов`язково та беззастережно дотримуватись Правил дорожнього руху України, проте, при увімкненні для його напрямку руху жовтого сигналу світлофору, що забороняє рух, не зупинив керований транспортний засіб перед розміткою стоп - лінія, а продовжив рух без нагальної потреби, свідомо порушив вимоги Правил дорожнього руху України. Проявивши неуважність до дорожньої обстановки та усвідомлюючи те, що неминуче здійснить наїзд на пішохода ОСОБА_9 , він не застосував екстреного гальмування та здійснив наїзд на вказаного пішохода, не маючи при цьому крайньої необхідності, проте маючи технічну можливість уникнути цього наїзду, не скористався нею, чим грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження, які підтверджуються висновком експерта № 41/Е.
Отже, на переконання прокурора, ОСОБА_7 є дуже небезпечним водієм та своїми діями несе велику загрозу іншим учасникам руху, оскільки на місці потерпілої ОСОБА_9 могла бути літня людина, для якої наїзд ОСОБА_7 міг бути смертельним або він міг вчинити зіткнення з іншим транспортними засобом, в результаті чого постраждали б пасажири, яких він перевозив.
За наведеним, прокурор вважає, що до ОСОБА_7 слід застосувати і додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки, якщо останнього не позбавити такого права, то він може в подальшому продовжити порушувати Правила дорожнього руху України та становити небезпеку іншим учасникам дорожнього руху та пасажирам, яких він перевозить, так як останній, на момент винесення оскаржуваного вироку, не був звільнений з посади водія КП Київпастранс і навіть не подав відповідної заяви про звільнення, а отже продовжує регулярно керувати транспортними засобами та наражає інших на небезпеку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення захисника та обвинуваченого, що заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, правильність чого прокурором в апеляційній скарзі фактично не заперечується.
При цьому, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції були враховані ступень тяжкості вчиненого злочину, його особа, обставини, що пом`якшують його покарання.
А саме, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 правильно врахував дані про його особу, що вперше притягається до кримінальної відповідальності, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, проживає з батьками: батько є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а мама - пенсіонером та інвалідом 3 групи.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд правомірно визнав щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому та часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.
За клопотанням потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_9 цивільний позов до КП Київпастранс про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд, у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишив без розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Не вказав на такі обставини і прокурор в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений, працюючи на посаді водія несе підвищену відповідальність під час керування транспортним засобом, як за себе, так і за пасажирів, яких він перевозить, а тому він повинен обов`язково та беззастережно дотримуватись Правил дорожнього руху України, проте, при увімкненні для його напрямку руху жовтого сигналу світлофору, що забороняє рух, ОСОБА_7 не зупинив керований транспортний засіб перед розміткою стоп - лінія, а продовжив рух без нагальної потреби, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, не застосував екстреного гальмування та здійснив наїзд на вказаного пішохода, чим грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження стосуються саме обставин кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, в тому числі і прокурором.
Інші ж доводи прокурора, зокрема про те, що ОСОБА_7 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , не маючи при цьому крайньої необхідності, проте маючи технічну можливість уникнути цього наїзду, не скористався нею, чи те, що ОСОБА_7 є дуже небезпечним водієм та своїми діями несе велику загрозу іншим учасникам руху, оскільки на місці потерпілої ОСОБА_9 могла бути літня людина, для якої наїзд ОСОБА_7 міг бути смертельним або він міг вчинити зіткнення з іншим транспортними засобом, в результаті чого постраждали б пасажири, яких він перевозив носять характер припущень і нічим не обґрунтовуються.
Інших підстав, щоб свідчили про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3-х років позбавлення волі, а не 4-х років, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, або необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначення якого за даним законом є альтернативним, - з апеляційної скарги не убачається.
Суд же першої інстанції, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, правильно визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 призначення йому покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це є єдиним джерелом його доходу, з якого він допомагає своїм непрацездатним батькам, зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
При цьому слід також зазначити, що такі ж вимоги щодо призначення покарання ОСОБА_7 цей же прокурор фактично висунув і в суді першої інстанції, проте звернувся до суду з апеляційною скаргою, не вказавши, що послужило підставою для зміни його правової позиції.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , який брав участь в судовому провадженні, залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 001 000 141 04 відносно ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3