Справа № 500/3385/15-к
Провадження № 1-кп/500/335/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
13 серпня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачені: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000966, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:
11 червня 2015 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні, ухвалою від 16 червня 2015 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачені, їх захисник та потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 висловили думки про можливість призначення судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явився, про місце, дату та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки про виклик через SMS-повідомлення, заяв про відкладення підготовчого судового засідання або про бажання взяти у ньому участі до суду не подавав. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілого ОСОБА_7 не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість його проведення без його участі.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, приходить до висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Відповідно ж до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені неточно та неповно, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є неконкретним та порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст.6 Конвенції їхнє право бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються в тому числі, в тому, що вони спільно та за попередньою змовою, маючи умисел на скоєння хуліганських дій з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно почали висловлюватися у бік ОСОБА_7 , який був з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нецензурною лайкою. Після чого з хуліганських мотивів почали наносити удари руками та ногами ОСОБА_7 і ОСОБА_10 в різні частини тіла, в результаті яких останні впали на землю, після чого продовжували наносити удари.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення по даному епізоду зазначена за ч. 2 ст. 296 КК України за ознаками хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю і винятковим цинізмом, вчиненого групою осіб.

Разом з тим, у викладі фактичних обставин взагалі не зазначено, які саме дії, вчинені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , характеризуються особливою зухвалістю, а які винятковим цинізмом, а як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 296 КК України вказані ознаки складу інкримінованого злочину є альтернативними, у зв`язку з чим характеризуються різними видами дій та поведінки суб`єкту злочину під час його вчинення.

Крім того, при викладі фактичних обставин по епізоду обвинувачення в умисному тяжкому тілесному ушкодженні в обвинувальному акті зазначено, що потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність зазначена за ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб. Однак, ні виклад фактичних обставин, ні правова кваліфікація кримінального правопорушення по даному епізоду взагалі не містить посилань на обов`язкові ознаки тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Так, частиною другою ст. 121 КК України передбачена відповідальність, в тому числі, за умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб.

Як вбачається з диспозиції ч. 2 ст. 121 КК України, вона є відсилочною, оскільки не розкриває поняття тяжкого тілесного ушкодження та не наводить його обов`язкових ознак, які розкриті в диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до якої умисне тяжке тілесне ушкодження може полягати в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, чи в такому, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або в перериванні вагітності чи в непоправному знівеченні обличчя.

А як вже було наведено, виклад фактичних обставин та правова кваліфікація кримінального правопорушення не містить відомостей про характер завданих потерпілому тілесних ушкоджень та відповідно обов`язкові ознаки тяжкого тілесного ушкодження, тобто чи було воно небезпечними для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, чи непоправне знівечення обличчя.

Крім того, з відомостей про час, місце, учасників подій, а також опису їх дій у обох епізодах обвинувачення, що викладені у обвинувальному акті окремо, вбачається, що вказані злочини вчинені при ідеальній сукупності, тобто тими самими учасниками, тими самими діями, в один і той самий час, однак не всі учасники обвинувачуються за ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим розрізнений виклад фактичних обставин вказаних епізодів, які були однією подією злочину, призводить до суперечностей у викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень та робить обвинувачення громіздким та неконкретним, про що свідчить те, що наприкінці викладу фактичних обставин по першому епізоду обвинувачення зазначено, що 03.01.2015 р. з 02:15 по 02:25 годину ОСОБА_5 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 з хуліганських мотивів почали наносити удари руками та ногами ОСОБА_7 і ОСОБА_10 в різні частини тіла, в результаті яких останні впали на землю, після чого ОСОБА_5 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 продовжували наносити удари.

Однак на початку викладу фактичних обставин по другому епізоду обвинувачення в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, зазначено, що 03.01.2015 р., близько 02:25 год. за попередньою змовою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 нанесли множинні удари ногами та руками ОСОБА_10 , спричинивши тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, через штучне роз`єднання фактичних обставин в залежності від правової кваліфікації кримінальних правопорушень, що являли собою одну і ту саму подію і полягали в здійсненні тотожних дій, а саме населенні ударів, є незрозумілим, за якими саме критеріями особою, що складала обвинувальний акт, вказані тотожні дії були відокремлені на ті, що здійсненні до 02:25 год., і на ті, що здійснені близько 02:25 год., оскільки з викладу фактичних обставин наведених кримінальних правопорушень не зазначено, в чому саме полягала різниця між діями обвинувачених по нанесенню ударів у ці проміжки часу.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальний акт, неповно та неточно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, а також неточно зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, що тягне за собою неконкретність у формулюванні обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, неповний та неточний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та неповна кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинувачених бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачені мають захищатися. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення в повному обсязі фактичних обставин та деталей вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Також відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про дату та місце його складання та затвердження, але в порушення цієї вимоги закону в обвинувальному акті не зазначене місце його затвердження.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. п. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд

ухвалив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1