Глобинський районний суд Полтавської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2010 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Марущак Р.М.

при секретарі - Кобеляцькій О.А.

з участю прокурора Стіхіна А.М.

захисника ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимого в силу ст. 55 КК України 1960 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

Підсудний вчинив тяжкий злочин щодо гр. ОСОБА_4 за наступних обставин.

22.03.2010 року приблизно о 12 годині 15 хв., по місцю свого проживання - в будинку № 12 по вул. Чапаєва в с. Васьківка Глобинського району, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, ОСОБА_3 в ході сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_5, умисно наніс останній кілька ударів в область живота, внаслідок чого спричинив тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, у виді розриву - розможження селезінки та розриву долі печінки, внутрішньої кровотечі, які, згідно висновку судово-медичної експертизи, стали причиною її смерті.

Потерпіла була доставлена до Градизької районній лікарні 22 березня о 20 годині 50 хвилин, а 23 березня 2010 року о 2 годині 50 хвилин під час хірургічної операції померла.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не визнав. Вказував, що ні сварки, ні бійки зі співмешканкою не було, ніяких ударів він їй не наносив. Під час досудового слідства оговорив себе , так як до нього були застосовані незаконні методи слідства. Тілесні ушкодження ОСОБА_5 отримала внаслідок падіння з прибудови сараю на двохсотлітрову металічну діжку.

Підсудний пояснив, що 22.03.2010 року після 5 години ранку пішов на рибалку. Повернувся близько 12-13 години. Під час обіду дружина повідомила його, що коли несла з горища сіно, повсковзнулася і упала з висоти з мішком на металічну бочку, яка лежала під прибудовою до сараю. На біль при цьому не скаржилася. Після обіду він ліг відпочити. Десь через годину ОСОБА_5 його розбудила, скаржилася на біль у лівому боці. Прохала дістати таблетки. Він приніс їй від сусідів ношпу. На деякий час біль стих. В цей час до них додому зайшли знайомі ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Дізнавшись, що ОСОБА_5 зле, запропонували їй випити. Та погодилася. Випила 0,75 г горілки, від другої чарки відмовилася. Пізніше, коли біль почав підсилюватися, випила і її. Він запропонував викликати «швидку» і з цією метою пішов до її батьків, у яких був телефон.

ОСОБА_7 сказала, що швидку викликати не треба - допоможуть і таблетки. Вона прийшла до них додому разом зі своєю сестрою тіткою ОСОБА_5. Принесли таблетки. Проте, дружині ставало все гірше, тому він пішов домовитися за машишу, щоб відвезти її до лікарні.

Коли під»їхали до Градизької лікарні, дружина йти самостійно вже не могла. До приймального відділення він заніс її на руках. На запитання медичних працівників відповідав сам, оскільки ОСОБА_5 вже погано говорила. Задавали питання про те, чи не було побоїв, удару машиною. Він все це заперечував. Про падіння на бочку також не говорив, оскільки вважав, що в ОСОБА_5 позаматкова вагітність. Клініка була схожою на стан його першої дружини, у якої було виявлено саме таку вагітність. ОСОБА_8 деякий час ОСОБА_5 почали оперувати. Близько третьої години ночі хтось із лікарів повідомив його, що під час операції співмешканка померла.

Почувши це, він вийшов з лікарні і пішов додому у Васьківку пішки. Там взяв небагато грошей і поїхав в м. Кременчук, щоб у знайомого позичити кошти на похорон. Той грошей не мав, прохав добу почекати. Він змушений був попроситися на ночівлю до далеких родичів. З їх дозволу ліг спати на горищі. Вночі 26.03.2010 року його затримали працівники міліції і доставили до Глобинського райвідділу міліції. Після побиття заступником начальника Глобинського РВ ОСОБА_9 та працівником карного розшуку ОСОБА_10 він, під диктовку останнього, змущений був написати явку з повинною, в якій оговорив себе, вказавши, що під час сварки з дружиною наніс їй кілька ударів кулаком в живіт. На досудовому слідстві при дачі показань, при відтворенні обстановки та обставин події злочину намагався притримуватися того, що написав у явці з повинною, оскільки боявся продовження побиття.

Не дивлячись на невизнання підсудним вини в інкримінованому йому злочині, його винність у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5, за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними по справі доказами, ретельно дослідженими і перевіреними в судовому засіданні.

Так, допитана судом потерпіла ОСОБА_11 мати померлої, пояснила, що донька ОСОБА_5 співмешкала з ОСОБА_3, проживали окремо. Підсудний ревнував її, забороняв працювати, користуватися косметикою, вільно спілкуватися, часто бив. ОСОБА_12 щодня приходила провідати її та батька, оскільки мешкала неподалік. Проте, бували випадки, що її не було три дні, чи тиждень. Вони з чоловіком здогадувалися, що ОСОБА_3 знову побив дочку і не пускає до них поки не зійдуть синці. Одного разу ОСОБА_12 прибігла додому взимку босою, бо втікала від чоловіка.

Востаннє дочка приходила до них додому в суботу 20 березня 2010 року. В неділю і понеділок не прийшла, що дуже здивувало, оскільки в гостях була її тітка з Росії. Вона (потерпіла) з чоловіком зробили для себе висновок, що ОСОБА_3 знову побив дочку.

22 грудня ввечері ОСОБА_3 дійсно приходив до них додому, проте, за виклик «швидкої» мови не вів. Сказав, що у ОСОБА_12 болить шлунок, прохав обезболюючі таблетки. Вона із своєю сестрою пішла до них додому. Донька була в тяжкому стані губи та нігті сині, лежала лише на боку. ОСОБА_3 не дозволив їй (потерпілій) навіть підняти халат, щоб подивитися на живіт, сказав, що ОСОБА_12 вже переодягнув. «Швидку» викликати не хотів, мотивуючи тим, що це треба робити через міліцію. Принесені таблетки не допомогали, тому вона наполягла, щоб ОСОБА_3 пішов домовлятися за машину.

У його відсутності донька призналася, що чоловік побив її. Як саме, коли, за що - не розповідала. Прохала не влаштовувати скандал, бо він їй не потрібний. Цю розмову чула і сестра. Живіт у ОСОБА_12 був болючий, вище паха якийсь синюшний, вона не давала до нього навіть доторкнутися. За діжку підсудний каже неправду, поскільки та ніколи не стояла під прибудовою до сараю, а зберігалася в будинку.

З оголошених в засіданні показань свідка ОСОБА_13 (а.с. 52) рідної тітки ОСОБА_5, вбачається, що у відсутність ОСОБА_3, який побіг за машиною, побачивши тяжкий стан племінниці, вона запитала в неї: «Це він тебе побив?». ОСОБА_7 відповіла ствердно, але при яких обставинах це відбувалося не розповідала, так як їй було боляче. Вона може охарактеризувати ОСОБА_3 як нестриману людину, у якої нерви не в порядку. Він із-за всяких дрібниць чіплявся до ОСОБА_5, неодноразово бив її . Про це їй розказувала сестра.

Свідок ОСОБА_14 батько загиблої, дав аналогічні показання про взаємовідносини між підсудним та донькою. Вказував, що ОСОБА_3 пив постійно, донька - разом з ним. Бив він її також систематично. При цьому намагався бити так, щоб не залишалося синців,і шоб не було свідків. Дочка це приховувала. Проте, два чи три рази вона прибігала взимку додому босою, плакала і тоді розповідала подробиці : бив руками і ногами, бив посуду, тримав її у страсі.

Односельці йому розказували, що бачили, як ОСОБА_3 наздогнав ОСОБА_5 на дорозі і побив, побив також під час перебування в гостях на старий Новий рік. Намагаючись захистити дочку, він звертався зі скаргою на поведінку ОСОБА_3 до голови сільської ради.

200-літрову металічну діжку він разом із внуком після похорону перевіз до своєї садиби. Забирали її не з двору. Вона стояла в одній із кімнат будинку.

Свідок ОСОБА_6 пояснила в суді, що ОСОБА_3 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_5 в ніч з 13 на 14 січня 2010 року святкували у неї вдома старий Новий рік. Чоловіки пішли посипати, а вона з ОСОБА_5 заснули. ОСОБА_8 деякий час ОСОБА_3 повернувся в нетверезому стані і безпричинно вдарив співмешканку кулаком в живіт, а потім почав тягати по всій хаті. Про це вона наступного дня розповіла батькові ОСОБА_7 і прохала вжити якісь заходи. Той викликав міліцію.

Вона неодноразово говорила ОСОБА_5, що ОСОБА_3 її уб»є, на що та відповіла : «Знаю, що уб»є». ОСОБА_7 часто ходила в світері ховала синяки. Одного разу ОСОБА_5 просилася до неї переночувати, казала, що ОСОБА_3 скандалить, треба переждати, щоб заспокоївся.

В день, коли ОСОБА_5 відвезли в лікарню, вона її не бачила, але до неї заходив її (свідка) чоловік - ОСОБА_15 із своїм товаришем - ОСОБА_16. Розказували, що ОСОБА_5 було дуже погано. Вона сиділа, схватившись руками за живіт в області шлунку. Після цього під вечір до них прийшов ОСОБА_3 за таблетками.

Такі ж показання дав суду свідок ОСОБА_15 Крім цього вказував, що він з ОСОБА_16 зустріли на дорозі ОСОБА_3. Той повідомив, що ОСОБА_5 погано, запитував, чи немає чогось обезболюючого. Вони пожартували і запитали: «Чи таке обезболююче як горілка підходить?» Зайшли до будинку. ОСОБА_7 від болю сиділа напівприсядки. Їй налили 0,75 г горілки. Більше вона пити не захотіла. Ввечері цього ж дня ОСОБА_3 прийшов до нього додому за обезболючим.

Свідок ОСОБА_16 описані ОСОБА_15 обставини підтвердив, але вказував, що йому здається, що горілку вони наливали ОСОБА_5 не 22 березня, а 21 березня в неділю. Хоча точної дати вже не пам»ятає.

Свідок ОСОБА_17 в суді пояснив, що пізно ввечері 13 січня 2010 року до нього додому прийшли посипати ОСОБА_3, ОСОБА_15 та ОСОБА_18. Випивали в будинку близько двох годин. Після цього всі, крім ОСОБА_18, пішли додому до ОСОБА_15. Там він бачив, як між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виникла «потасовка» та лайка. Початку він не бачив,а коли зайшов знадвору, то бачив як ОСОБА_3 двічі вдарив і штовхнув ОСОБА_5 в сторону стіни. Він відразу пішов звідти, оскільки бійок не терпить.

Свідок ОСОБА_19 також повідомив в засіданні, що весною 2009 року їхав на роботу (охороняти бар) близько 23 години, і побачив «розборку» між ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Чувся крик. Останній попередив його , щоб нікому про це не розповідав. Причину сварки він не зрозумів, але бачив, що ОСОБА_5 рвалася додому, а ОСОБА_3 її не пускав. Батько ОСОБА_7 скаржився йому, що ОСОБА_3 б»є дочку.

Свідок ОСОБА_20 пояснив в суді, що проживає по-сусідству з ОСОБА_3 і є його кумом. Знає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 випивали. Він бував у них у дворі, допомогав по-господарству, але діжку під прибудовою до сараю не бачив. ОСОБА_7 на ОСОБА_3 особисто йому не скаржилася. Одного разу він бачив її з синяком, але вона пояснила, що попало дрючком, коли рубала дрова.

Свідок ОСОБА_21 повідомив суду , що в п»ятницю 19 березня чи в суботу 20 березня 2010 року (точної дати вказати не може) він разом ОСОБА_16 та ОСОБА_5 розпили в неї вдома пляшку горілки. Таким чином він вирішив розрахуватися за взяту у ОСОБА_3 рибу. Того вдома не було. В цей день він бачив ОСОБА_5 востаннє, вона почувалася добре.

Допитаний судом свідок ОСОБА_22 син потерпілої ОСОБА_5, в судовому засіданні підтвердив, що неодноразово бачив свою матір із синцями, але та ніколи не говорила йому , де їх отримувала. Він з 6 класу живе з дідусем та бабусею по материній лінії, а тому, як і вони, знав про походження цих синців і про відношення ОСОБА_3 до його матері. Наступного дня після похорону він разом зі своїм дідом стали вивозити речі з будинку, де проживала мати з ОСОБА_3. Того дня, коли працівники міліції привезли ОСОБА_3 на відтворення, вони з дідом перевозили речі і до обіду і після обіду. Коли міліція під»їхала практично всі речі з будинку були вже вивезені. Металічну діжку вони забирали в будинку із кімнати, яка знаходилася прямо. Вона стояла біля пральної машини.

Допитана судом як свідок ОСОБА_23 акушер-геніколог Градизької ЦРЛ, повідомила, що о 20 год. 50 хв. 22.03.2010 року в приймальне відділення була доставлена ОСОБА_5 Співмешканець та мати практично занесли її під руки. Свідомість у пацієнтки була спутана, пульс ниткоподібний, тиск не визначався. На питання вона відповідала неохоче. Травму заперечувала. ОСОБА_3 повідомив про порушення менструального циклу, тому в першу чергу сконцентрувалися на можливій генікологічній патології. З допомогою капельниці хворій підняли тиск, провели пункцію черевної порожнини. Одержали дуже мало крові, що не відпідало її клінічному стану. В зв»язку з цим вона, як черговий лікар, викликала на допомогу колег хірурга, анастезіолога, лаборантів. Про те, що пацієнтка впала з висоти на металеву діжку, ОСОБА_3 їй не говорив, хоча причини такого стану пацієнтки вона у нього з»ясовувала.

Свідок ОСОБА_24 головний лікар Градизької районної лікарні пояснив, що як оперуючий лікар - геніколог, був викликаний черговим лікарем ОСОБА_23 в зв»язку з надзвичайно тяжким станом хворої ОСОБА_5 З допомогою «шарящего» катетера встановили наявність внутрішньочеревної кровотечі, яка могла виникнути внаслідок тупої травми органів черевної порожнини. Проте, можливі травми хвора та її співмешканець ОСОБА_3 заперечували. Останнього він прямо запитував, чи не отримувала хвора удари, чи не падала, чи не була збита транспортом. Той все це заперечував, лише вказував на порушення у жінки менструального циклу. За падіння на металеву діжку не говорив.

В ході операції, він разом з хірургом ОСОБА_25 виявили в черевній порожнині близько 3,5 літра крові, розриви лівої долі печінки, розрив селезінки, яка була розмозжена і нагадувала кольорову капусту. Ніжки селезінки прошили, селезінку видалили. Коли почали ушивати передню черевну стінку, настала смерть.

Про це він повідомив чоловіка померлої, сказав, що зобов»язаний повідомити в правоохоронні органи. Після дзвінка до міліції в коридорі ОСОБА_3 він не застав. Той зник.

Допитані судом як свідки ОСОБА_26 - співробітник карного розшуку, та ОСОБА_8- дільничний інспектор Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області, повідомили, що приймали участь у розшуку ОСОБА_3 Близько трьох діб буквально жили в автомобілі, відпрацьовуючи м. Кременчук. Після отримання відповідної інформації затримали ОСОБА_3 на горищі будівлі за адресою тупик Связний, 35 м. Кременчука. Той спав в якомусь мотлосі. Це було близько першої години ночі 26 березня 2010 року.

Свідок ОСОБА_27 пояснила, що 25 березня 2010 року пізно ввечері в будинок, що знаходиться за адресою тупик Связний, 5 м. Кременчука, де вона проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_28 та його братом ОСОБА_29 хтось постукав. ОСОБА_29 вийшов, з кимось поговорив. Зайшов після цього в будинок, взяв ковдру, чай і знову вийшов. Пізніше пояснив, що відбулося якесь вбивство і людині треба переспати. Того хто приходив вона особисто не бачила. Але ще вранці цього ж дня до них заїжджали працівники міліції і попереджували про можливий прихід ОСОБА_3, якого розшукують.

Аналогічні показання дав суду свідок ОСОБА_29 Вказав, що підсудний його звідний брат, оскільки його батько жив деякий час з матір»ю ОСОБА_3. В той вечір він попросився у нього переночувати, казав, що співмешканка в лікарні померла. Вона ніби вдома впала на діжку і забила бік. Він злякався , що подумають, що це він її убив.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 оперуповноважений карного розшуку, пояснив, що після затримання і доставлення ОСОБА_3 до Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області, він як член слідчо-оперативної групи відбирав у того пояснення. Запропонував йому написати явку з повинною, роз»яснивши, що це буде розцінюватися як пом»якшуюча обставина. Ні психічного, ні фізичного тиску на затриманого не чинив. ОСОБА_3 охоче підтримував словесний контакт. Розповідав, що коли прийшов з рибалки додому співмешканка була п»яною. Зав»язалася сварка, вона ображала його нецензурно, намагалася битися. Він скипів і двічі ударив її кулаком в живіт. Повідомляв він також, що ОСОБА_27 його зраджувала. Цього разу йому також щось у її зовнішньому вигляді не сподобалося. Проте, це він просив в пояснення не вписувати. Сказав, що як чоловік він його зрозуміє.

Об»єктивні докази, досліджені судом, також викривають підсудного, як особу, яка спричинила потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 26 а від 20.04.2010 року (а.с.157-160), тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_5, у виді розриву-розможження селезінки та розриву лівої долі печінки, внутрішньої кровотечі, носять характер прижиттєвості, утворилися незадовго до настання смерті від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими можуть бути пальці рук, стиснуті в кулак. Вказані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку привели до смерті, яка настала від тупої травми тулуба, що супроводжувалася розривом розможженням селезінки, розривом печінки, внутрішньочеревною кровотечею, гострою крововтратою, що підтверджується тотальним малокрів»ям внутрішніх органів.

За висновком додаткової судово-медичної експертизи від 19 жовтня 2010 року, проведеної в судовому засіданні, утворення вищеназваних тілесних ушкоджень при падінні потерпілої з висоти на металеву діжку не можливе.

Як пояснив в суді судово-медичний експерт ОСОБА_30, таке падіння ( враховуючи встановлену при огляді висоту прибудови до сараю - 1 м 55 см; розміри лежачої металічної бочки діаметр 57 см, товщина стінки 5 мм, висота 84 см) неминуче спричинило б тілесні ушкодження в інших анатомічних ділянках. Анатомічна локалізація тілесних ушкоджень, виявлених на трупі потерпілої, їх кількість, характер, вказують на те, що вони були спричинені не менше як двома ударами, нанесеними з достатньою силою в область черевної порожнини.

По цій причині захисна версія підсудного про падіння дружини на бочку є неспроможною.

Оцінивши досліджені докази, суд прийшов до висновку, що в діях підсудного наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

Заперечення підсудним своєї вини суд оцінив, як обрану форму захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Доводи ОСОБА_3 про застосування до нього незаконних методів слідства перевірялися судом і свого підтвердження не знайшли. Так, 27.03.2010 року з ним в присутності призначеного адвоката, понятих, судово-медичного експерта, із застосуванням відеозапису, проводилося відтворення обстановки та обставин події злочину. Жодних претензій до дій органів дізнання він не висловлював. В основному про подію 22.03.2010 року розповів так, як і в явці з повинною, написаною власноручно (а.с.32). Повідомлення підозрюваного під час названої слідчої дії про обставини події є значно розширеними відповідями на поставлені йому питання, максимально наближеними до вільної розповіді. Його поведінка характеризується ініціативністю, невимушеністю, відсутністю зовнішніх ознак пригніченості, настороженості чи розгубленості.

На підставі цього з врахуванням темпу висловлювань, їх інтонації, жестів, які доповнювали сказане, судово-психологічна експертиза, проведена в Полтавському відділенні Харківського НДІ судових експертиз, зробила висновок, про те, що ОСОБА_3 в ході відтворення обстановки і обставин події злочину 27.03.2010 року самостійно відтворював події протиправного діяння, у вчиненні якого він підозрюється. Ознаки психологічного впливу на нього з боку осіб, що брали участь у проведенні даної слідчої дії, відсутні.

Вказане спростовує доводи ОСОБА_3 про те, що показання були дані ним під психологічним тиском першого заступника начальника Глобинського РВ УМВС України ОСОБА_9, який був присутнім на відтворенні. Експертиза проведена на високому науковому рівні, тому сумнівів у достовірності її висновків у суду не виникає.

29 березня 2010 року підозрюваний ОСОБА_3 доставлявся до Глобинського районного суду для обрання запобіжного заходу (а.с.103). Засідання проводилося з участю його захисника. Підозрюваний, будучи ознайомлений із своїми правами, не заявляв про застосування до нього незаконних методів дізнання. Пояснив, що під час сварки з ОСОБА_5 двічі кулаком наніс їй удар в лівий бік. Причину від»їзду 23.03.2010 року до м. Кременчука пояснював наміром найняти адвоката, а не необхідністю позички грошей для похорону, як про це вказував під час судового розгляду справи.

Не підтвердилися твердження підсудного про те, що він на досудовому слідстві неодноразово звертався до прокурора району по питанню застосування до нього незаконних методів слідства. За повідомленням Полтавського слідчого ізолятора від 9.11.2010 року № 10/6-5851 по обліках вихідної кореспонденції зареєстровано лише один закритий лист ОСОБА_3 на ім»я прокурора Глобинського району за вих. № Г-184 від 18.07.2010 року, тобто він був направлений вже після того як справа надійшла до суду.

По результатах його перевірки, а також у відповідь на постанову суду від 20.10.2010 року про проведення перевірки в порядку ст. 97 КПК України прокурором винесено постанови про відмову в порушенні кримінальної справи щодо працівників міліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за відсутністю в їх діях складу посадових злочинів.

В ході судово-медичної експертизи ОСОБА_3 (а.с.168 169) експерт виявив у нього на спині в проекції 7-го шийного хребця садно розміром 2,0 Х 0,4 см, яке, за словами підекспертного заподіяла йому дружина ОСОБА_5, подряпавши спину нігтями. Також були виявлені садна лівої кисті невеликих розмірів - 1,0Х 0,3 см та 0,4 Х 0,3 см, які за словами підекспертного спричинив йому 26.03.2010 року працівник міліції,б»ючи ногами по кисті. Якихось інших тілесних ушкоджень виявлено не було. Тому суд вважає недостовірними показання ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_31 бив його на протязі півтори години руками і ногами в різні частини тіла, оскільки це не підтверджено об»єктивними судово-медичними даними.

З огляду на викладене, твердження підсудного про застосування до нього незаконних методів ведення дізнання суд визнає безпідставним.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 294 від 23 квітня 2010 року ОСОБА_3 виявляє психопатичні риси характеру, низьку вразливість, виражену емоційну нестійкість, високий індекс психопатизації зі схильністю до антисоціальних вчинків. Будь-яким хронічним психічним захворюванням або тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав і не страждає. В момент інкримінованого йому діяння не знаходився в стані фізіологічного афекту. Ступінь вираженості характерологічних особливостей така, що не позбавляла його можливості в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, правильно усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Він може постати перед слідством та судом.

В основу обвинувачення суд кладе показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13, які безпосередньо від ОСОБА_4 дізналися, що її побив ОСОБА_3 На достовірність їх показань вказують і показання всіх інших свідків односельців, які пояснили, що фізичне насилля зі сторони ОСОБА_3 до співмешканки було звичним і систематичним.

Суд також критично оцінив зміну показань підсудним в суді і вважає, що достовірно подію він описав в явці з повинною, при відтворенні обстановки та обставин події злочину, при допиті в якості підозрюваного, оскільки такий механізм спричинення тілесних ушкоджень повністю відповідає об»єктивним судово-медичним даним трупу потерпілої. Подальша поведінка ОСОБА_3, який приховував від медичних працівників причину тяжкого стану ОСОБА_4, переховувався від правоохоронних органів, вказує на те, що він намагався уникнути відповідальності за вчинене.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і помякшують покарання, а також думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні.

Підсудний вчинив тяжкий злочин, вдруге притягується до кримінальної відповідальності, попередня судимість погашена. По місцю проживання характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями та порушує громадський порядок (а.с. 189). Згідно медичного висновку ОСОБА_3 здоровий, примусового наркологічного лікування не потребує.

Обставин, що пом»якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що за вчинене підсудний заслуговує покарання у виді позбавлення волі. Підстав для застосування ст. 69 КК України не вбачає.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 1 години 26.03.2010 року часу фактичного затримання.

Запобіжний захід засудженому залишити попередній утримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 у відшкодування матеріальної шкоди 4377 грн. 59 коп. , у відшкодування моральної шкоди 100 тисяч грн., за надану правову допомогу 1500 грн., а всього 105 877 грн. 59 коп.

Речові докази відеокасету із записом слідчих дій зберігати при справі.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд на протязі 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ Р.М.МАРУЩАК