Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 19 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю засудженого
в режимі відеоконференції
ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувшив судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002714

від 04 серпня2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малої Виски Кіровоградської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останнього разу за вироком Жмеринського районного суду Вінницької області від 28 березня

2008 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, звільненого 23 грудня 2011 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 7 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,
в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання

про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та призначення нового апеляційного розгляду через істотне порушення кримінального процесуального закону. На думку прокурора, апеляційний суд не вмотивував свого рішення в частині спростування доводів, викладених в апеляційних скаргах засудженого та його захисника щодо встановлення дійсної вартості викраденого майна, а тому прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись

на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо

ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про визнання викраденого у потерпілої ланцюжка речовим доказом. Зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК, крім того, його не було вручено засудженому разом із реєстром матеріалів досудового розслідування. Також захисник указує що не було встановлено розміру заподіяної шкоди, органами досудового розслідування порушено право ОСОБА_5 на захист, а місцевий суд безпідставно послався як на доказ на протокол слідчого експерименту, оскільки його проведено за відсутності захисника. Крім того, на думку захисника, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , посилаючись

на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати

і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений наводить доводи, аналогічні доводам у касаційній скарзі його захисника ОСОБА_7 .

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він

04 серпня 2013 року приблизно о 19:30 год. на території лікарні «Центр матері та дитини» на вул. Маяковського, 138 у м. Вінниці відкрито викрав

у потерпілої ОСОБА_8 ланцюжок жовтого кольору, завдавши останній матеріальної шкоди на суму 3 510,72 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 липня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який підтримав вимоги за скаргами, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційні скарги і, врахувавши встановлену вагу викраденого майна, просив змінити постановлені судові рішення щодо ОСОБА_5 й ухвалити вважати, що останній повторно відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_8 ланцюжок жовтого кольору, чим завдав останній матеріальної шкоди на суму 2549,17 грн, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК і на які є посилання в касаційних скаргах засудженого та його захисника, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю розглянутих

у судовому засіданні доказів, досліджених, належно оцінених судом і детально викладених у вироку.
Цей висновок суду підтверджується показаннями потерпілої

ОСОБА_8 про обставини скоєного щодо неї злочину, які суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться у показаннях свідка ОСОБА_9 , у протоколах огляду місця події з фототаблицями

від 04 серпня 2013 року, у протоколі огляду предмета з фототаблицею

від 16 серпня 2013 року, у протоколі проведення слідчого експерименту

з фототаблицею від 13 вересня 2013 року, у протоколі пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею від 08 серпня 2013 року, у протоколі пред`явлення речей для впізнання з фототаблицею від 16 серпня 2013 року,

у заяві від 04 серпня 2013 року, а також підтверджується іншими доказами, достовірність яких сумніву у місцевого суду не викликала, з чим погоджується і колегія суддів.
Проаналізувавши всі досліджені у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, давши належну оцінку всім доводам засудженого та його захисника, висунутим ними з приводу недоведеності винуватості

ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість останнього у вчиненні грабежу, тобто

у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК.
Посилання засудженого ОСОБА_5 та його захисника

ОСОБА_7 про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам

ст. 291 КПК і що його не було вручено засудженому разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься розписка засудженого ОСОБА_5 про отримання ним обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування (т. 1, а.к.п. 5), а сам обвинувальний акт складено слідчим відповідно до вимог ст. 291 КПК.
Щодо стосується тверджень засудженого та захисника про порушення права на захист під час досудового розслідування, у зв`язку з чим ряд доказів є недопустимими, то вони були предметом детальної перевірки під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, який їх спростував наведеними в ухвалі доводами. Цей висновок апеляційного суду є обґрунтованим і сумніву не викликає.
Разом із тим, доводи в касаційних скаргах засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , а також прокурора про невстановлення розміру заподіяної злочином шкоди, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд під час апеляційного розгляду за апеляційними скаргами засудженого та захисника повторно частково дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження й призначив відповідні експертизи.
Згідно з висновком експертизи металів та сплавів від 29 травня 2015 року № 10-60 викрадений у ОСОБА_8 ланцюжок є золотим ланцюжком

585-ї проби, маса якого становить 13,07 г.
Відповідно до повідомлення управління Національного банку України у Вінницькій області вартість 1 г золота 585-ї проби у брухті станом

на 04 серпня 2013 року становила 195,04 грн.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що постановлені судові рішення щодо ОСОБА_5 слід змінити й ухвалити вважати, що останній повторно відкрито викрав майно 04 серпня 2013 року на суму 2549,17 грн.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судових рішень, не виявлено.
Враховуючи викладене і керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня

2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 липня

2015 року щодо ОСОБА_5 змінити, зменшити розмір викраденого ОСОБА_10 майна до 2549,17 грн.
В решті вказані судові рішення залишити без зміни.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3