ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 10 вересня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 з доповненням до неї на вирок Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року щодо нього.

За вказаним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону 2011 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади в усіх державних органах на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, окрім житла, яке є його власністю та з позбавленням спеціального звання «підполковник міліції».

Вирішено питання про речові докази, судові витрати та зарахування строків попереднього ув'язнення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за те, що він, обіймаючи посаду заступника начальника центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС України - начальника відділу організації підготовки учасників дорожнього руху, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, 18 вересня 2012 року, близько 17:00 год., перебуваючи в своєму службовому кабінеті №211 ЦБДР та АС при МВС України за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 29а, діючи умисно з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, реалізуючи свій злочинний умисел, одержав через ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1000 доларів США (7993 грн за офіційним курсом НБУ) та 2000 грн, як хабар, за сприяння у видачі останній 50 бланків довідок-рахунків, необхідних для здійснення підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією автомобілів, та від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10000 грн, як хабар, за сприяння у видачі останній 50 бланків вищевказаних довідок-рахунків.

За аналогічних обставин 25 вересня 2012 року ОСОБА_1, діючи повторно, одержав від ОСОБА_2, як хабар, грошові кошти у сумі 10000 грн за сприяння йому у видачі 50 бланків довідок-рахунків, та через ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_3, як хабар, грошові кошти в сумі 10000 грн за сприяння у видачі їй 50 бланків довідок-рахунків, та через ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_4, як хабар, грошові кошти в сумі 16000 грн, за одержання останньою 80 бланків довідок-рахунків.

Таким чином ОСОБА_1 всього було отримано в якості хабарів грошових коштів на суму 55993 грн.

У касаційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, ОСОБА_1 порушує питання про зміну судових рішень щодо нього у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу внаслідок суворості. Вважає, що призначаючи йому покарання суд належним чином не врахував позитивні дані про його особу та обставини, що пом'якшують покарання. На думку засудженого, з урахуванням у сукупності його виключно позитивних характеристик, того, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, повного визнання вини, ненасильницького характеру вчиненого діяння, наявності постійного місця проживання, офіційного працевлаштування, перебування на його утриманні малолітньої дитини, необхідність догляду за батьком-інвалідом І групи та непрацездатною матір'ю, наявності заохочень за зразкову службу в органах внутрішніх справ, стану його здоров'я - захворювання виразкою дванадцятиперстної кишки, - є всі підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який зазначив про необґрунтованість касаційної скарги та вважав, що перешкод для розгляду справи у суді касаційної інстанції немає, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Розгляд справи у суді касаційної інстанції неодноразового переносився за клопотанням засудженого ОСОБА_1 До початку судового засідання ОСОБА_1 заявив чергове клопотання про перенесення розгляду справи, однак не надав офіційних документів, які б підтверджували поважність причини неявки в суд та неможливості з'явитися у дане та попередні судові засідання, незважаючи на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2015 року його було зобов'язано надати відповідні документи на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні. З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 систематично не з'являючись у судові засіданні та ігноруючи вимоги, вказані у вищезазначеній ухвалі, свідомо сприяє затягуванню розгляду справи та порушенню визначених ст. 392 КПК України 1960 року процесуальних строків її розгляду.

Крім цього, неявка засудженого у судове засідання не перешкоджає розгляду кримінальної справи щодо нього у суді касаційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону 2011 року) у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів справи, при призначенні покарання ОСОБА_1 вищенаведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом дотримано.

Призначаючи покарання засудженому, суд врахував тяжкість злочину, віднесеного до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_1, який характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, страждає на хронічні захворювання, ряд обставин, що пом'якшують покарання: раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, частково визнав вину, має на утриманні малолітню дитину та непрацездатних батьків. Зважив суд і на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на наведені обставини, суд призначив ОСОБА_1 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону 2011 року) із призначенням додаткових покарань.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п'яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Із матеріалів провадження убачається, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що з урахуванням ступеня тяжкості злочину, віднесеного до категорії тяжких, вчиненого у сфері службової діяльності та такого, що підриває авторитет держави, зважаючи його суспільну небезпеку та обставини вчинення дій з корисливих мотивів, відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_1 через неможливість досягнення мети покарання без реального його відбування засудженим.

Наведені у касаційній скарзі обставини були повною мірою враховані при призначенні покарання та стали підставами для його призначення у мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а обставини, зазначені у доповненні до касаційної скарги про погіршення стану здоров'я засудженого та визнання його батька інвалідом І групи, висновків місцевого суду не спростовують.

На думку колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину, характеру його вчинення, визначене ОСОБА_1 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень за матеріалами справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396, 398 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України , колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 04 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7