Справа № 11а-396/2010 Головуючий у І інстанції: Веремчук О.А. Категорія ст.ст.93 п.п.« а, г, е », Доповідач: Макойда З.М.
142 ч3, 206 ч.2, 42,
43 КК України ( в ред. 1960 р. )
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Макойди З.М.

суддів - Перетятька В.О., Макарова Ю.М.

з участю прокурора - Максимчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2009 року, -

встановила :

Цією постановою в заяві ОСОБА_1 про приведення вироку судової колегії Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року та постанови Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 року у відповідність до чинного законодавства України і призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років відмовлено.

Засуджений ОСОБА_1 подав до суду заяву про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства України з наступних підстав : згідно вироку судової колегії Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року, його було засуджено за ст.ст. 93 п.п. « а, г, е », 142 ч.3, 206 ч.2, 42, 43 КК України ( в редакції 1960 року ) до найвищої міри покарання смертної кари. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 року засудженому ОСОБА_1 замінено виняткову міру покарання смертну кару на довічне позбавлення волі. На даний час він отримав право на помякшення міри покарання на строк позбавлення волі до 15 років, у відповідності до ч. 4 ст. 5 КК України, оскільки 05 червня 2008 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до кримінального та кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року. Пункт 4 ст. 5 вказаного закону встановлює, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, помякшує, кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи. На момент винесення вироку 12.12.1995 року, ст. 93 КК України (в редакції 1960 року ) передбачала покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років або смертну кару. Рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 року було визнано неконституційність існування і застосування в Україні виключної міри покарання смертної кари. Оскільки рішення Конституційного суду є нормою прямої дії, то на підставі п.2 постановочної частини Рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року та ч. 2 ст. 152 Конституції України положення кримінального кодексу України, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення. Тому, з 29 грудня 1999 року санкція ст. 93 КК України ( редакція 1960 року ) передбачала найвище покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. 29 березня 2000 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до кримінального кодексу, процесуального та виправно-трудового кодексу України », від 22 лютого 2000 року, яким було встановлено більш суворе покарання довічне увязнення. Частина 1 ст. 58 Конституції України гарантує, що зворотну силу в часі має закон, який помякшує відповідальність особи, незалежно від того, чи є він дійсний на момент застосування. Таким чином, доведеним фактом є те, що Закон про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 93 Карного кодексу України ( редакція 1960 року ), змінювався тричі, а саме : 1) до 29 грудня 1999 року смертна кара ; 2) з 29 грудня 1999 року до 29 березня 2000 року позбавлення волі від 8 до 15 років ; 3) з 29 березня 2000 року довічне увязнення. Таким чином, в період часу з 29 грудня 1999 року до 29 березня 2000 року ( після набрання чинності рішення Конституційного суду України і до введення в КК України змін про встановлення в якості покарання довічного увязнення ), єдиним покаранням, яке було передбачене санкцією ст. 93 КК України було позбавлення волі від 8 до 15 років. Це покарання є найбільш мяким і у відповідності до зазначеної ч.4 ст.5 КК України останній має право на помякшення йому вироку.

На постанову суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить скасувати постанову Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2009 року та винести ухвалу, якою задовольнити його заяву про приведення вироку у відповідність до діючого законодавства України.

Після доповіді суддею апеляційного суду по суті постанови, повідомлення ким та в якому обсязі вона оскаржується, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п.4 ст. 5 КК України встановлює, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався декілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, помякшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно ст. 93 КК України ( редакція 1960 року ) передбачала покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років або смертну кару.

Згідно рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року було визнано неконституційність існування і застосування в Україні виключної міри покарання смертної кари.

Таким чином за злочини, які були вчинені у період з 29 грудня 1999 року по 4 квітня 2000 року і за які кримінальним кодексом України передбачалося покарання у виді смертної кари, до введення нового виду покарання довічного позбавлення волі на підставі Закону України від 22 лютого 2000 року «Про внесення змін до кримінального, кримінально-процесуального та виправно-трудового кодексів України», засудженим могло бути призначене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Засудженим ОСОБА_1 було вчинено злочини в період 1993-1995 роки. Особи, які вчинили злочини до 29 грудня 1999 року та були засуджені до виняткової міри покарання у виді смертної кари і стосовно яких вироки не було виконано, та такі судові рішення було приведено у відповідність з чинним законодавством із заміною смертної кари на довічне позбавлення волі. Застосування санкції у вигляді довічного позбавлення волі є помякшенням покарання у порівнянні зі смертною карою.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 382, 409 КПК України колегія суддів -,

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2009 року відносно засудженого ОСОБА_1 без змін.

Головуючий :

Судді :