27.01.2016
Справа № 642/232/16-к;
Провадження 1кс/642/81/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2016 року м. Харків
Слідчий суддя ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання заявника ОСОБА_4 про скасування арешту на квартиру, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2016 року заявник ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із клопотанням про скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року за клопотанням старшого слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області ОСОБА_5 ..
В клопотанні заявник зазначив, що між ним (як позикодавцем) та ОСОБА_6 (як позичальником) був укладений договір позики (надалі договір-1) від 25.04.2014 року, відповідно до якого заявником як позичальником було передано у власність ОСОБА_6 грошову суму у розмірі 228 400,00 грн.
Для забезпечення виконання договору-1 між заявником та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки від 25.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 (надалі договір-2).
В клопотанні заявник посилається на те, що порушення його прав та неправомірне втручання у цивільні правовідносини полягають у наступному. Відповідно до норм матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Іпотеку»: «іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом».
Також заявник вважає, що відповідно до договору іпотеки та норм чинного законодавства, у разі невиконання належним чином договору позики, йому належить право здійснити задоволення своїх вимог як кредитора в рахунок предмета іпотеки, в порядок та спосіб, передбачені в п.п. а, б п. 13 договору іпотеки.
ОСОБА_4 в своєму клопотанні стверджує, що відповідно до ст. 59 Конституції України, його право на захист було порушено, а також, відповідно до ст. 21 КПК України - право на доступ до правосуддя, оскільки він був відсутнім при розгляді клопотання про накладення арешту на квартиру, у зв`язку з неповідомленням його про дату та час судового засідання. Досудове розслідування було розпочато 24 жовтня 2014 року, а станом на 22 жовтня 2015 р. вже пройшло більше року, що є не припустимим для існування заходів кримінального провадження.
В обґрунтування клопотання, заявник зазначає, що ухвала суду від 06 березня 2015 року про арешт майна була прийнята для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, яке було відкрито щодо нього, але на сьогодні жодних дій органами дізнання по розслідуванню даного кримінального провадження не здійснюється.
Також заявник зазначає, що обсяг заборгованості та дозвіл на звернення стягнення на предмет іпотеки підкріплені рішеннями Ленінського районного суду м. Харкова від 21.08.2015 року по справі № 642/2223/ 15-ц та рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від07.10.2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В судове засідання заявник ОСОБА_4 не з`явився, про дату, місце та рас розгляду клопотання був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву в якій просив задовольнити подану ним заяву та розглянути її без його участі.
Слідчий СВ Ленінського відділу поліції ГУ НПУ в Харківській області ОСОБА_3 , в судовому засіданні зазначив, що в його провадженні знаходиться кримінальне провадження за заявою ОСОБА_9 про заволодіння ОСОБА_4 шахрайським шляхом належної йому квартири. Він вважає, що ОСОБА_4 не має права звертатися до суду з клопотанням про скасування арешту мана, оскільки він не є власником даної квартири, а тому подане ним клопотання задоволенню не підлягає.
Вислухавши думку слідчого, вивчивши письмові документи, додані до клопотання, слідчий суд встановив.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, яка вказує на підстави для арешту майна, а саме: «Арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинувачено, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.»
Крім того, зі змісту ст. 170 КПК України та листа ВССУ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року впливає, що заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, мають тимчасовий характер, в цьому випадку строк дії заходу є пропорційним строку досудового розслідування.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що обвинувачений, його захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.
Згідно з ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Ленінського відділу поліції ГУ НПУ в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за зверненням ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2013 року, за клопотанням слідчого ОСОБА_5 (№ 642/1086/15-к, провадження № 1-кс/642/644/15) накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору позики від 25.04.2014 року, ОСОБА_4 як «позикодавець» з однієї сторони та ОСОБА_6 як «позичальник» з іншої сторони, уклали цей договір, згідно з яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 228400, 00 гривень, які останній зобов`язався повернути згідно графіку повернення, але не пізніше 25.04.2020 року.
Відповідно до договору іпотеки від 25.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 , ОСОБА_4 як «іпотекодержатель» з однієї сторони та ОСОБА_6 , як «іпотекодавець» з іншої сторони уклали цей договір, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку ОСОБА_4 нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .
Враховуючи, що заявник ОСОБА_4 не є підозрюваним, обвинуваченим або цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, по якому був накладений арешт на майно, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, і про підозру у кримінальному проваджені нікому не повідомлено, приймаючи до уваги, що заявник ОСОБА_4 на законних підставах є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 25.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 , арештом нерухомого майна порушується права іпотекодержателя - заявника ОСОБА_4 , яке гарантоване ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, а також ст. 1 Закону України «Про Іпотеку», слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосування цього заходу (арешту нерухомого майна) відпала потреба, а тому клопотання підлягає задоволденню.
Керуючись ст. ст. 16, 170, 174, 309, 369-372 КПК України, ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ЗУ «Про Іпотеку» слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна - квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року, на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1