Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/8156/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.11.2015 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

при секретарі - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000028 від 02.10.2013 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Котельва Полтавської області, громадянина України, освіта вища, розлученого, працюючого начальником частини з ліквідації нафтогазових фонтанів аварійно рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС в Полтавській області, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він перебуваючи на посаді заступника начальника загону - начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів аварійно рятувального загону спеціального призначення Управління МНС в Полтавській області, повторно, зловживаючи своїм службовим становищем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення третіх осіб, протиправно заволодів державним майном пиловником ( шп. 2 сорт d 26-34, довж. 4,5 м) у кількості 12,5 куб. метрів, чим спричинив збитки державі в особі АРЗ СП Управління МНС в Полтавській області на суму 5100,48 грн. та мініелектростанцією ЕС-5000(6000) К2 GV, чим спричинив збитки державі в особі АРЗ СП ТУ МНС України в Полтавській області на суму 8537 грн., а всього збитки на суму 13637 грн..

Відповідно до ст. 337 КПК України розгляд справи проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

На думку обвинувачення, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України повністю доведена, а його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Військовий прокурор Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Аварійно рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в сумі 13637 грн. 48 коп.

Провівши судове слідство та проаналізувавши наявні в справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину не визнав, цивільний позов не визнав, та пояснив, що він працює на посаді заступника начальника загону - начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів аварійно рятувального загону спеціального призначення Управління МНС в Полтавській області. Земельна ділянка за адресою: м. Полтава вул. Кучеренка, буд. 33 належить його колишній тещі ОСОБА_8 , вона там будує будинок. Ніякого половинка для будівлі даху та міні електростанцій з роботи він не привозив. Він ніколи не був матеріально відповідальною особою, з начальником ОСОБА_9 у них склалися конфліктні відносини і тому таким кримінальним переслідуванням, за надуманими підставами, йому хотіли помститися. Вважає, що висунуте щодо нього обвинувачення є необґрунтоване та не доведене.

Аналізуючи докази, представлені в обґрунтування версією звинувачення про доведеність вини підсудного, суд встановив наступне.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив, що він працює распіраторником протифонтанного відділення групи з ліквідації нафтогазових фонтанів, бурових робіт та водопостачання частини з ліквідації нафтогазових фонтанів АРЗ СП У МНС України в Полтавській області, він перебуває на роботі на полігоні за адресою: м. Полтава, пров. Спортивний, 11б там також розташована пилорама, на полігон часто приїздив ОСОБА_4 , він їздить на власному автомобілі АУДІ сірого кольору.

Свідок ОСОБА_11 начальник групи господарського забезпечення частини технічного та господарського забезпечення АРЗ СП У МНС України в Полтавській області суду пояснив, що в його підзвіті на пилорамі за адресою: АДРЕСА_2 знаходився з серпня 2011 року пиловник у кількості 12,5 метрів куб., призначений для використання виключно у службових цілях, в червні 2012 року його попрохав ОСОБА_4 надати йому певну кількість половника для власного будівництва, ОСОБА_11 без оформлення будь-яких документів, а лише за проханням ОСОБА_4 та з дозволу ОСОБА_9 , погодився розпилювати пиловник для ОСОБА_4 . В подальшому він перебував у відпустці, дізнався, що пиловник було вивезено з пилорами, неодноразово прохав ОСОБА_4 повернути пиловник, а потім передав по документам, без наявності половника, лише зазначену на папері кількість, іншій матеріально відповідальній особі ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 столяри відділення обслуговування спору групи господарського забезпечення частини технічного та господарського забезпечення АРЗ СП У МНС України в Полтавській області в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_13 по телефону його начальник ОСОБА_11 дав вказівку провести розпиловку пиловника для приватного будівництва ОСОБА_4 , для цього ОСОБА_13 разом зі столяром ОСОБА_14 планував використати близько 10 куб.м.., столяр ОСОБА_14 почав розпилювати пиловник, але у нього це виходило дуже повільно, потім він пішов у відпустку, і тоді даний пиловник ОСОБА_13 за розпорядженням ОСОБА_11 , на початку липня 2012 року разом з ОСОБА_10 , загрузили в службовий автомобіль КРАЗ та вивезли за територію пилорами.

Свідок ОСОБА_15 водій автомобіля службового автомобіля Краз суду пояснив, що возив пиловник із полігону за адресою: АДРЕСА_2 до пилорами в селі Щербані Полтавського району, дозвіл та накладну для виїзду службового автомобіля йому надавав його керівник ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_16 начальник групи автотранспортного забезпечення частини спеціальних робіт та транспортного забезпечення АРЗ СП, в судовому засіданні пояснив, що заявки на використання автомобілів підрозділами загону подаються усно керівниками інспектору з безпеки дорожнього руху, яка записує, вказує посадову особу для якої заплановано автомобіль, віддає на підпис йому, а він начальнику загону ОСОБА_9 .. Таких випадків, щоб ОСОБА_4 особисто свідку надавав заявки йому він не пам`ятає. А водій ОСОБА_15 використовувати службовий автомобіль без заявки не міг.

Свідок ОСОБА_17 начальник АРЧ АРЗ СП ТУ МНС України в Полтавській області суду пояснив, що з ОСОБА_4 вони разом працюють, у них рівнозначні посади, ОСОБА_4 не є його безпосереднім начальником та ніколи не надавав йому вказівок, не погрожував службовими стягненнями. Однак зазначив, що на початку червня 2013 року ОСОБА_4 попрохав надати йому для використання на будівництві міні електростанцію, на що свідок погодився. ОСОБА_17 розпорядився своїм підлеглим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , щоб вони погрузили підзвітну йому міні електростанцію на автомобіль Газель білого кольору та вивезли її з території частини. Через деякий час, ОСОБА_4 знову попрохав ОСОБА_17 надати йому міні електростанцію, свідок знову погодився, його підлеглі ОСОБА_20 та ОСОБА_21 допомогли винести міні електростанцію та погрузити на автомобіль Газель, і вивезли за територію частини. Через два дні ОСОБА_4 повідомив йому, що міні електростанцію у нього викрали, зобов`язувався купити нову та віддати, але так і не віддав.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в судовому засіданні дали аналогічні покази, підтвердили, що вони за вказівкою ОСОБА_17 виносили за територію частини в різні дні міні електростанцію та видавали її стороннім особам, як вони вважали ОСОБА_4 , але жодному з них особисто ОСОБА_4 ніяких вказівок не давав.
Свідок ОСОБА_9 начальник Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області суду пояснив, що восени 2013 року за результатами інвентаризації йому стало відомо про відсутність електростанції на аварійно рятувальному автомобілі загону електростанції, яку ОСОБА_17 двічі надав у особисте користування ОСОБА_4 для будівництва будинку і яку останній не повернув. За результатами службового розслідування ОСОБА_17 було оголошено догану, а матеріали стосовно зникнення мініелектростанції направлені до прокуратури. Також, у загоні інвентаризаціє було встановлено відсутність 10,12 м. куб. половнику, який службовим автомобілем Краз було вивезено з території загону на будівництво приватного будинку ОСОБА_4 .. Спочатку він розпилював його на пилорамі полігону а надалі вивіз на приватну пилораму в місто. Дозволів на видачу ОСОБА_4 для особистих цілей пиловнику та електростанції свідок не надавав.

Свідок пояснив, що ОСОБА_4 був його заступником, конфліктних ситуацій до розслідувань вказаних фактів у нього з ОСОБА_4 не було. ОСОБА_4 звільняли з роботи, але він був поновлений через суд. Підтвердив той факт, що ОСОБА_4 відмовлявся знайомитися та підписувати свою посадову інструкцію, зі своїми службовими обов`язками офіційно ознайомлений не був.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він був тестем ОСОБА_4 , раніше він був одружений зі ОСОБА_8 і їх донька вийшла заміж за ОСОБА_4 , але в даний час їх сім`ї розпалися, свідок розлучився з дружиною, а ОСОБА_4 розлучився з їх донькою. За адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 придбала земельну ділянку для будівництва приватного будинку, починали будувати будинок вони всі разом, ОСОБА_4 їм допомагав, але після розлучення свідок на будівництво не їздив. Надає виключно негативну характеристику ОСОБА_4 , оскільки у них існують сімейні сварки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що в 2011 році вона придбала земельну ділянку по АДРЕСА_3 , де почала будувати будинок. ЇЇ чоловіком був ОСОБА_22 , ОСОБА_4 був її зятем, а ОСОБА_9 є її сватом. Під час будівництва будинку, вона неодноразово зверталася за допомогою до свого свата ОСОБА_9 , який допомагав їй, і із АРЗ для будівництва її будинку, працівники загону привозили службовим транспортом на будівництво воду, щебінь, пісок, а також дерев`яні вироби для будівництва даху. Домовлялася вона про ці доставки з ОСОБА_9 , платила йому кошти без оформлення документів про оплату послуг. В 2011 - 2012 роках вона придбала електростанцію марки Хонда червоного кольору, яку використовувала для будівництва будинку та яку у неї викрали в 2013 році. З цього приводу 28.06.2013 року на її прохання ОСОБА_23 звертався до органів внутрішніх справ.

Стороною обвинувачення на підтвердження своєї позиції наводяться докази: що відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів в бюджетних установах форми 03-6 в АРЗ СП у ДСНС України в Полтавській області з 28.12.2007 року на обліку перебуває мініелектростанція ЕС5000(6000) первинною вартістю 9948 грн.

Відповідно до інвентаризаційного опису від 09.08.2013 року в загоні наявна нестача мініелектростанції вартістю 9948 грн.

Відповідно рапорту ОСОБА_17 на ім`я ТВО начальника загону ОСОБА_24 мініелектростанцію 17.06.2013 року він передав ОСОБА_4 для використання в особистих цілях. 18.06.2013 року ОСОБА_4 повідомив йому, що електростанцію вкрали і сказав не доповідати керівництву загону про її відсутність, оскільки він купить аналогічну та поверне.

Відповідно до акту службового розслідування від 03.09.2013 року, затвердженого начальником АРЗ ОСОБА_9 електростанцію ОСОБА_17 передав ОСОБА_4 .. ОСОБА_17 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а матеріали розслідування стосовно використання електростанції ОСОБА_4 запропоновано передати до правоохоронних органів, що відображено у наказі начальника АРЗ від №50ос.

Відповідно до наказу начальника управління ДСНС України в Полтавській області від 01.06.2013 року № 23ос капітана служби цивільного захисту ОСОБА_17 призначено на посаду начальника аварійно - рятувальної частини АРЗ.

Відповідно наказу начальника управління ДСНС України в Полтавській області від 20.06.2012 року ОСОБА_4 призначено на посаду заступника начальника загону - начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів АРЗ, з цієї посади на посаду начальника частини його переведено наказом начальника АРЗ від 29.08.2013року № 40ос.

У посадовій інструкції заступника начальника загону - начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів АРЗ, затвердженої наказом начальника АРЗ від 29.11.2012 року № 263 підпис ОСОБА_4 - відсутній.

Відповідно до листа Управління Держземагенства у м. Полтаві від 03.11.2013 року земельна ділянка по АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу інвентаризаційної комісії від 23.10.2013 року у ході інвентаризації проведеної на підставі наказу начальника АРЗ від 22.10.2013 року в загоні виявлено нестачу пиловника на суму 5100,48 грн., рахувалося в загоні 12,5 м. куб. пиловнику на суму 6300 грн.

Відповідно до акту про результати службового розслідування від 07.03.2013 року, затвердженого начальником АРЗ, нестача пиловнику в кількості 10,12 м. куб. на суму 5100,48 грн. допущена внаслідок використання його в особистих цілях ОСОБА_4 , який використав для цього свої службові повноваження та порушив антикорупційне законодавство.

Також штату АРЗ СП, посадовою інструкцією ОСОБА_4 , службовою характеристикою останнього негативного характеру, висновком ДФІ, яким підтверджено нестачу пиловника та електростанції, журналом нарядів на використання транспортних засобів АРЗ СП, що підтверджує перебування автомобіля КрАЗ у розпорядженні ОСОБА_4 в день викрадення пиловнику 5.07.12 року, журналом видачі та повернення шляхових листів та самі шляхові листи, про те, що водій ОСОБА_25 керував КрАЗом, диском із з`єднаннями абонентів, Правилами внутрішнього трудового розпорядку АРЗ СП, посадовою інструкцією ОСОБА_17 від 7.06.2013 року в часині підпорядкування заступникам начальника АРЗ СП, спеціафікацією крокв на пиловник, довідкою про реєстрацію автомобіля «Ауді».

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 з 07.06.2011 року працював на посаді заступника начальника загону начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління МНС в Полтавській області. ОСОБА_4 був не атестованим працівником, не мав спеціальних звань, а тому реалізував своє право на працю шляхом укладення трудового договору в установленому законом порядку. Посадові обов`язки, що визначені в Посадовій інструкції заступника начальника загону начальника частини з ліквідації нафтогазових фонтанів АРЗ СП УМНС України в Полтавській області, затвердженій наказом АРЗ СП У МНС України у Полтавській області від 28.07.2011 року № 111, не були доведені до відома ОСОБА_4 , про що свідчить відсутність його підпису на вказаному документі (Т.2 а.с. 175 -176).

Посадова Інструкція начальника аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Полтавській області, затверджена Наказом АРЗ СП № 176 від 07.06.2013 року, з якою був ознайомлений капітан служби цивільного захисту ОСОБА_17 , передбачала його безпосереднє підпорядкування, в томі числі, і - заступникам начальника аварійо-рятувального загону. В той же час, в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснював, що ОСОБА_4 не давав йому офіційних вказівок на передачу міні електростанції, а лише прохав надати йому міні електростанцію в тимчасове використання на приватному будівництві, ОСОБА_17 погоджувався та видавав ОСОБА_4 станцію добровільно. Згідно пояснень свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , міні електростанція надавалася ОСОБА_4 таким способом і 10 червня 2013 року і 17 червня 2013 року, тобто і до виникнення вищевказаної Посадової Інструкції від 07.06.2013 року. Отже, з показів свідка ОСОБА_17 вбачається, що наявність Посадової Інструкції № 176 від 07.06.2013 року, що стосувалася обов`язків ОСОБА_17 безпосередньо підпорядковуватися заступникам начальника аварійно-рятувального загону (Т.2 а.с. 177), не вплинула ніяким чином на те, що особисто він, на власний розсуд, розпоряджався ввіреними йому матеріальними цінностями та видавав їх за межі рятувальної частини іншим особам, і до підписання ним даної Інструкції і після.

ОСОБА_4 не був матеріально-відповідальною особою, не підписував договору про матеріальну відповідальність за будь-яке майно. ОСОБА_11 був ознайомлений з Посадовою Інструкціїєю Начальника групи господарського забезпечення частини технічного та господарського забезпечення АРЗ СП У МНС України в Полтавській області, затвердженою Наказом АРЗ СП УМНС України в Полтавській області від 28.07.2011 року № 111, столяром відділення обслуговування споруду групи господарського забезпечення частини був ОСОБА_13 , вказані особи були матеріально відповідальними особами (Т.2 а.с. 163-166). В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що він проводив розпиловку пиловника для ОСОБА_4 за телефонною вказівкою ОСОБА_11 , начеб-то з відома та із дозволу ОСОБА_9 , прямих усних чи письмових наказів про видачу половника від ОСОБА_4 він не отримував. Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він розумів, що він є матеріально відповідальною особою за пиловник, начеб то за усним проханням ОСОБА_4 ,. він видав йому для власних потреб на приватному будівництві, підзвітний пиловник, з усного дозволу ОСОБА_9 .. Свідок суду зазначив, що будь-яких наказів, вказівок чи погроз, що пов`язані зі службовими покараннями, від ОСОБА_4 він не отримував, всі свої дії робив на добровільних засадах.

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не мав повноважень та не давав вказівок матеріально відповідальним особам, матеріально відповідальні особи ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не були його підлеглими, ніяким чином від нього не залежали, отже, ОСОБА_4 не був наділений організаційно розпорядчими функціями стосовно матеріальних цінностей та вказаних працівників АРЗ СП УМНС України в Полтавській області.

Так, ст.2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.»

За змістом ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення і обов`язок доказування вказаних обставин, згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 191 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства.

Аналізуючи покази усіх свідків допитаних у судовому засіданні, суд встановлює, що жоден із свідків не підтвердив обставин викладених у обвинувальному акті і належних показів щодо кримінального правопорушення суду не надав, зокрема вказані свідки не підтвердили ані наявності об`єктивної сторони злочину інкримінуємого ОСОБА_4 , ані наявність інкримінованого органом досудового слідства з його боку прямого умислу та корисного мотиву, ані взагалі факту наявності події злочину. Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_29 були допитані в судовому засіданні, та жоден з них, не вказав на те, що отримував від ОСОБА_4 незаконну вказівку на видачу йому майна, нікому не погрожував службовими переслідуваннями, тобто не знайшла свого підтвердження об`єктивна та суб`активна сторона злочину. Свідок ОСОБА_9 надав ОСОБА_4 негативну характеристику, оскільки вони обоє створили конфлікту ситуацію в колективі, ОСОБА_4 було оголошено декілька доган та він був звільнений з роботи, а потім в с удовому порядку догани скасовувалися та він поновлювався на роботі. Свідок ОСОБА_22 надав негативну характеристику ОСОБА_4 так, як вони були тестем та зятем, а потім посварилися з особистих причин, а тому вказані свідки могли дати необ`єктивні свідчення по кримінальній справі.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у статті 191 КК передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Заволодіння чужим, майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим, становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище.»

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вважається закінченим з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд.

Судом досліджено матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР № 0001580 від 28.06.2013 року згідно яких дане кримінальне провадження закрите 10.08.2015 року за відсутністю складу кримінального правопорушення. В ході перевірки було встановлено, що в ніч з 26.06.2013 року на 27.06.2013 року невідома особа, шляхом віджиму пластикових дверей в будинку АДРЕСА_3 , проникла до вищевказаного будинку, який належить ОСОБА_8 , таємно викрала електростанцію марки «Honda» в корпусі червоно-чорного кольору вартістю 8500 грн.

Про викрадення вказаної електростанції 27.06.2013 року до міліції звернувся зять ОСОБА_8 ОСОБА_4 . Дану електростанцію ОСОБА_8 придбала за 8500 грн., використовувала на будівництві власного будинку, та ніякої іншої електростанції ОСОБА_4 їй не надавав, що повністю спростовує покази свідків ОСОБА_17 та інших. Вказані обставини, також спростовують обвинувачення ОСОБА_4 у меті збагачення третіх осіб, оскільки нікого він не збагатив, ніякі треті особи не набули жодної вигоди від його дій.

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин події злочину покладається на слідчого та прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Потерпілим по дані справі було визнано Аварійно рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Полтавській області. Також військовий прокурор Полтавського гарнізону звернувся до суду в інтересах потерпілої сторони до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди на суму 13637 грн. 48 коп.

Представник цивільного позивача в судовому засіданні підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Однак, Аврійно рятувальний загін спецпризначення надав суду довідку про те, що нестача пиловника в АРЗ СП ГУ ДСНС України в Полтавській області відображена в оборотно-сальдовому балансі у жовтні 2013 року по рахунку 072 «Невідшкодовані нестачі і втрати від псування цінностей» на суму 5100,48 грн. за матеріально-відповідальною особою, заступником начальника групи господарського забезпечення ОСОБА_12 , а нестача міні електростанції «ЕС-5000(6000) К2 GV» на суму 9948 грн. (первісна вартість) за матеріально відповідальною особою, начальником АРЧ ОСОБА_17 .

Вина ОСОБА_4 в скоєнні інкремінуємого йому кримінального правопорушення не знайшла свого підтвердження, а відповідальними за розтраченими матеріальними цінностями потерпілої особи рахуються ОСОБА_12 та ОСОБА_17 . Отже, суд вважає за необхідне відмовити в позовних вимогах до ОСОБА_4 , як таких що є незаконними, необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Згідно вказаної постанови виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.17, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.191 КК України .

Речові докази, які перебувають у матеріалах провадження, необхідно зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Полтави.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1