Справа№1-145/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2011 року м. Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова в складі

головуючого судді: Шипова І. М.

при секретарі Крохмальна Л. В.

з участю прокурора Михайлова О.О., Бондаренко П.В.,

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2 потерпілого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу про обвинувачення ОСОБА_4, 29.07.1977р.народження, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, українки, гр-ки України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючої, має на утриманні доньку ОСОБА_5 1997р.народження, раніше не судимої, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_3 за ст.286 ч.1КК України, -

Встановив:

15.05.2007 року, о 13 год. 20 хв., ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухалась по вул.. Щорса зі сторони вул.. Музична у напрямку вул.. Толстого м. Чернігова.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_4 проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та її зміною, перед викоанням маневру повороту праворуч у напрямку свого руху, до АЗС «Ніка», що по вул.. Щорса 55 «В» м. Чернігова, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не подала правий сигнал світловим показчиком повороту, перед зміною напрямку руху не надала дорогу велосипедисту ОСОБА_3, який рухався у правій смузі в попутному з нею напрямку, не дотрималась безпечного інтервалу руху, в наслідок чого скоїла зіткнення з вказаним велосипедистом.

В результаті ДТП, велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 грубо порушила вимоги пп..1.3, 1.5, 2.3(б), 9.2(б), 9.4., 10.1, 10.3, 13.3 Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_4 вимог пп..10.1, 10.3, 13.3 ПДР України стало причиною та умовою настання події дорожньо-транспортної пригоди.

Допитана в суді, в якості підсудної ОСОБА_4 вину в предявленому обвинуваченні не визнала, та показала, що ніякого наїзду на велосипедиста вона не скоювала. ОСОБА_3 скоріше сам впав з велосипеда, оскільки йому мішало керувати велосипедом відро. Раніше дані нею покази не відповідають дійсності.

Таку поведінку підсудної суд оцінює критично, як природну захисну реакцію на предявлене обвинувачення з метою уникнути покарання за вчинений злочин, заплутати суд та перешкодити встановленню істині у справі. Крім того покази підсудної не відповідають дійсності, обставинам справи, характеру скоєного злочину, повністю спростовуються матеріалами справи, а саме:

Потерпілий ОСОБА_3І показав, що він 15.05.2007 року рухався по вул.. Щорса м. Чернігова на велосипеді. Він рухався ближче до правого краю дороги. Коли він підїжджав до повороту на АЗС, раптово, перед ним різко повернув автомобіль, червоного кольору. Він не встиг навіть зреагувати та вдарився колесом велосипеда об праве заднє колесо автомобіля. Після цього він втратив рівновагу та впав. Автомобіль проїхавши зупинився і з нього вийшло дві жінки, які підійшли до нього та стали казати, щоб він піднімався. Одна з них сказала, що необхідно сплатити йому 50 грн., та їхати по своїм справам. Він просив викликати «швидку» оскільки відчував біль, та перебуваючи в шоці став піднімати велосипед та свої речі. Через деякий час приїхали працівники міліції та лікарі. Він відразу відмовився від госпіталізації, попросив працівників міліції відвезти його додому. Коли його привезли до будинку, йому стало погано і його відвезли до травмпункту. В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження. ОСОБА_4 навіть не попросила у нього вибачення. Тільки по рішенню суду частково відшкодувала заподіяну шкоду, та витрати на лікування. Просить її суворо засудити.

Покази потерпілого логічно узгоджуються з показами підсудної, даними під час досудового слідства в яких повідомила, що вона на автомобілі рухалась по вул. Щорса зі швидкістю біля 30-35 км/год. З нею в автомобілі також їхала знайома. На дорозі вона побачила припаркований автомобіль та стала його обїжджати. Коли вона зрівнялась з автомобілем, то побачила велосипедиста, який рухався в попутному з нею напрямку на відставні 0,5-1м. від правого краю дороги. Вона випередила велосипедиста на відстані 1,5м. від нього. Коли підїхала до заїзду на АЗС та стала повертати для заїзду, вона побачила пішохода та стала пригальмовувати, щоб пропустити його. Швидкість була мінімальною і вона почула звук удару в праву задню частину автомобіля. Почувши звук автомобіль проїхав ще деяку відстань і вона його зупинила. Вийшовши з автомобіля, вона побачила, що на проїжджій частині лежить велосипедист. Вона його разом зі співробітницею посадила на тротуар та почала надавати йому першу медичну допомогу.

(т.1 а.с.36)

Дані покази також повністю підтверджуються та узгоджуються з протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього, в яких вказано місце контакту автомобіля з велосипедом, та їх взаємне розташування після ДТП. Даний протокол та схема підписані ОСОБА_4 без будь яких застережень. (т.1 а.с.4-5)

Також поясненнями ОСОБА_4 від 15.05.2007 року в яких вона зазначила, що після випередження велосипедиста, під час повороту, вона почула стук в праву сторону, задню дверцяту машини. Зупинила автомобіль, вийшла з автомобіля та побачила упавшого велосипедиста. (т.1 а.с.11)

Свідок ОСОБА_6 показав, що він прибув на ДПТ за вказівкою чергового. На місці ним складалась схема ДТП. Водій автомобіля повідомила, що вона заїжджала на АЗС і вцей час відбувся контакт з велосипедистом. Схему було підписано без будь яких застережень, він бачив пилову потертість на правій стороні автомобіля.

Свідок ОСОБА_7 показав, що він прибув у складі групи на місце ДТП та здійснював там необхідні дії. Йому скаржився потерпілий на біль, однак він відмовився від госпіталізації. Також він бачив сліди контакту на задній правій частині автомобіля. Пізніше він, разом з Зенич та ОСОБА_6 доставили потерпілого на Щорса 3, однак там він вже не міг вийти з автомобіля і його доставили до лікарні.

Свідок ОСОБА_8 показала, що вона до неї звернулись за консультацією та наданням допомоги страховий комісар ОСОБА_9, він приїхав на автомобілі «Хюндай Гец» вона особисто бачила чорну полосу на задній правій частині автомобіля, однак за допомогою хімічного препарату її витерли і ніяких суттєвих пошкоджень не було виявлено.

Свідок ОСОБА_9 показав, що він працював в страховій компанії «Континент», та після виклику, прибув на місце ДТП. Він оглянув місце пригоди та зробив фотознімки. Дані знімки він пізніше передав слідчому. Під час бесіди ОСОБА_4 йому повідомила, що під час заїзду на АЗС вона почула шорох, удар в праве заднє крило і побачила, що за нею впав велосипедист. Коли він розмовляв з велосипедистом то той повідомив, що на заїзді до АЗС його підрізав автомобіль і відбулось зіткнення в результаті якого він впав та отримав пошкодження. На автомобілі він бачив місце контакту, яке сфотографував, а пізніше він брав участь у відновленні товарного вигляду автомобіля.

Дані покази свідків повністю співпадають як з показами потерпілого та матеріалами справи, так і з показами ОСОБА_4, даними під час досудового слідства, дані покази логічно узгоджуються між собою.

Відповідно до листа страхової компанії «Континент» ними було направлено в адресу слідчого фото таблицю, на знімках видно розташування автомобіля та велосипеда, а також місце контакту на задній правій частині автомобіля. (т.1 а.с.47-50)

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події, з участю потерпілого описано та встановлено усі обставини ДТП зі слів потерпілого ОСОБА_10.

(т.2 а.с.63-65)

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи субєктивні покази водія автомобіля ОСОБА_4, дані нею в ході проведення відтворення обстановки та обставин події та схемі до протоколу є технічно неспроможними. Субєктивні покази велосипедиста ОСОБА_3 дані ним в ході відтворення обстановки та обставин події та схемі до протоколу, нема будь яких підстав вважати технічно неспроможними.

Оскільки на момент проведення експертизи нема будь яких обєктивних підстав вважати субєктивні покази водія ОСОБА_4 в частині відсутності необхідних умов ДТП технічно неспроможними, а саме: її автомобіль перебував в нерухомому стані, механічних пошкоджень на автомобілі не було, вона лише виявила лежачого з велосипедом на відстані 1м. від задньої частини автомобіля велосипедиста після того як почула звук падіння. Тому за таких показів ОСОБА_4, не було самої події ДТП, і тому дослідження поставлених питань по показам версії водія ОСОБА_4 втрачає логічний сенс.

А виходячи тільки з субєктивних показів велосипедиста ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації водій автомобіля ОСОБА_4 мала технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста, який рухався з його показів, в крайньому правому положенні по вул.. Щорса в напрямку вул.. Толстого, за умови якби діяла згідно вказаних вимог ПДР України, для цього в неї не було перешкод технічного характеру. Велосипедист ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути ДТП.

Виходячи з групи субєктивних показів велосипедиста ОСОБА_3, дії водія ОСОБА_4 при виконанні правого повороту з лівої крайньої смуги вул.. Щорса в заїзд на АЗС невідповідали вимогам п.10.1; 10.3; 13.3 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному звязку з виникненням події ДТП, дані невідповідні дії, і є причиною її виникнення.

(т.2 а.с.159-165)

Крім наведеного вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №154 від 08.07.2011 року, згідно з якою у ОСОБА_3 мали місце тілесні ушкодження у вигляді : закритого перелому шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, саден обох верхніх та лівої нижньої кінцівок, котрі виникли від дії тупих предметів, могли утворитися 15.05.2007 року за обставин, викладених в описовій частині постанови. Ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням і розвитком помірно вираженої розгинально-привідної контрактури лівого кульшового суглоба відносяться до категорії Середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності не більше однієї третини. Садна обох верхніх та лівої нижньої кінцівок кваліфікуються як Легкі тілесні ушкодження.

- речовими доказами по справі (т.1 а.с.44, 121, 156; т.2 а.с.187)

Під час судового слідства ОСОБА_4 неодноразово змінювала свої покази, доповнювала їх та уточнювала відповідно до заданих їй питань та наведених доказів по справі. При цьому вона не змогла зрозуміло пояснити чому вона давала раніше покази в яких визнавала факт ДТП, а заначила, що її покази записував слідчий, який звинувачував її в ДТП.

Наведене вище, на думку суду, свідчить про хаотичні намагання підсудної, відповідно до обставин справи, уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_11 в яких вона вказала, що не бачила як автомобіль здійснив ДТП з велосипедистом, та повідомила, що почула удар, але чи був це удар в автомобіль чи об землю вона не знає і стверджувати не може.

На питання, чому вона раніше слідчому давала покази (т.1 а.с.56), що саме почула звук удару в праву задню частину автомобіля. Почувши звук автомобіль проїхав ще десь яку відстань і ОСОБА_4 зупинила його. Після чого вона разом з ОСОБА_4 вийшла з автомобілю і побачила що в заднью праву частину нашого автомобілю в»їхав велосипедист в результаті чого він впав на проїжджу частину. Вона повідомила, що не зрозуміла слідчого, який сам підвів її до даної відповіді, хоча в протоколі допиту відсутні будь які застереження з її боку, і про це вона повідомила тільки суд, більше ніж через три роки.

Аналізуючи викладені докази суд приходить до висновку, що дії підсудної, які виразились у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили заподіяння середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_3, підлягають кваліфікації за ст.286 ч.1 КК України.

Обставин, що помякшують відповідальність підсудної та обставин, що обтяжують її відповідальність, судом не виявлено.

Суд вважає, що позов, заявлений прокурором м. Чернігова в інтересах лікувального закладу, підлягає задоволенню в повному розмірі в сумі 7858 грн. 11 коп., а також з підсудної підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 3077 грн. 68 коп..

Призначаючи міру покарання підсудній, суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, відношення до скоєного та наслідків, враховується особа підсудної, те, що вона раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відподівальності не притягувалась, злочин скоїла вперше, стан її здоровя, матеріальний та сімейний стан, знаходження на утриманні малолітньої дитини, її характеристики які є позитивними, та враховуючи її молодий вік і виходячи з зазначеного, суд вважає, що достатнє та необхідне покарання за скоєне повинно бути призначене не повязане з позбавленням волі.

Відповідно до ст.49 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_4 скоїла злочин невеликої тяжкості, з моменту скоєння якого пройшло більше трьох років, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у звязку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_4 визнати винною по ст.286 ч.1 КК України і призначити їй покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання в звязку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Чернігівської міської ради р/р 0002 УДК в Чернігівській області МФО 853592, код 22825965 7858 грн. 11 коп. витрат на лікування потерпілого, та 3077 грн. 68 коп. судових витрат на користь держави.

Арешт, накладений на автомобіль НОМЕР_2 скасувати. Автомобіль та велосипед залишити у користуванні власників.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 днів з наступного дня після його проголошення.

Суддя І.М. Шипов