1-кп/357/1060/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.12.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білої Церкви кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003876 від 25.09.2015 р. щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської обл., українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження за наступних обставин.

24.09.2015 р. близько 20 год. 40 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «ЗАЗ LANOS» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Леваневського в м. Біла Церква від вул. Східної у напрямку до автодороги Київ Одеса, в районі розташування буд. №62 по вул. Леваневського, діючи з необережності, порушив вимоги Правил дорожнього руху України: п.2.3(б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; п.18.4: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході та мав перевагу в русі, рухаючись при цьому зліва направо по ходу руху вказаного автомобіля, допустив наїзд на вказаного пішохода.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: перелом 1 шийного хребця, забій спинного мозку.

Дані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3(б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що 24.09.2015 р. близько 20 год. 40 хв., керуючи технічно-справним належним йому автомобілем «ЗАЗ LANOS» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Леваневського в м. Біла Церква від вул. Східної у напрямку автодороги Київ Одеса, в районі розташування буд. №62 по вул. Леваневського, діючи з необережності, порушив вимоги Правил дорожнього руху України згідно яких мав пропустити пішохода ОСОБА_5 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході та мав перевагу в русі, в зв`чзку з чим скоїв наїзд на вказаного пішохода. Зразу ж викликав швидку медичну допомогу та працівників ДАІ.

У скоєному розкоюється, просить суворо не карати та не позбавляти прав керування транспортними засобами, оскільки працює водієм і вказана робота є єдиним джерелом доходу. Зазначив, що відшкодовував потерпілому завдану шкоду і має намір допомагати йому і в подальшому.

Обвинувачений ОСОБА_4 при цьому просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування, які не оспорює і, після роз`яснення положень ч.3 ст.349 КПК України, у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий надав суду заяву про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого. Просив також не позбавляти обвинуваченого прав керування транспортними засобами.

Прокурор та потерпілий не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, думку потерпілого щодо покарання, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, як особа за місцем проживання характеризується позитивно, у скоєному розкоюється.

Ті обставини, що ОСОБА_4 сприяв слідству та повністю відшкодував потерпілому завдані збитки суд розцінює як пом`якшуючі покарання.

Обтяжуючих відповідальність обставин у провадженні судом не встановлено.

З врахуванням всіх вищенаведених обставин та даних про особу ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим терміном, оскільки на думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Застосування щодо обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення

права керувати транспортними засобами суд вважає недоцільним, оскільки

обвинувачений здійснює перевезення пасажирів і вказана робота є єдиним джерелом його існування.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Потерпілими цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити покарання: 4(чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 2(два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на Білоцерківський МВ КВІ.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,