Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/231/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2015 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000094 за апеляційною скаргою захисника- адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області, громадянина України, із середньою освітою, вдівця, не працюючого, учасника бойових дій в Афганістані, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого

визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 835 (вісімсот тридцять п`ять) грн. 98 коп. за проведення інженерно - транспортної, автотехнічної експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, при наступних обставинах.

Так, 06 квітня 2014 року, близько 18 год. 50 хв., ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 2.9. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), згідно якого:

«Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння ... ;»

будучи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ - 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б,д) ПДР України, згідно яких:

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну ..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

достовірно знаючи про технічні несправності транспортного засобу, при яких його експлуатація заборонена, і які виражались у встановленні на задню вісь шин різних моделей, з різним малюнком протектора, що відповідно до вимог п. 31.4 ПДР «забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідність таким вимогам: п.31.4.5. Колеса і шини:

г) на одну вісь транспортного засобу встановлено ... шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів ...»

управляючи автомобілем на ділянці місцевості, котра призначена для навчальних поїздок та належить Товариству сприяння оборони України, що розташована по вул. Київській, 23 в м. Знам`янка Кіровоградської області, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та вибравши невірні навики управління, при цьому проявивши особисту неуважність, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушуючи вимоги п. 12.1. ПДР, згідно якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, ... і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» та п. 12.3. ПДР, згідно якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не вибрав безпечну швидкість в даних дорожніх умовах, в наслідок чого, не впоравшись з керуванням, допустив наїзд на естакаду, від чого відбулась втрата керованості автомобіля з подальшим перекиданням.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому-вивиху шийного відділу хребта на рівні першого хребця, саден на кінцівках, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №63 від 18 квітня 2014 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити останньому покарання не пов`язане із позбавленням волі, посилаючись на те, що суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого і, зокрема, що він має постійне місце проживання, являється учасником бойових дій, добре характеризується як по місцю роботи так і по місцю проживання, має державні нагороди та грамоти, маються клопотання від спілки воїнів афганців, сприяв слідству в розкриттю злочину, щиро розкаявся, потерпілий ОСОБА_8 , котрий являється сином засудженого та загиблої, та котрий не бажає, щоб його батькові був винесений реальний строк відбування покарання, в зв`язку з тим, що його батько, засуджений ОСОБА_7 залишився єдиним хто допомагає йому та його сім`ї, котра складається з нього, дружини та малолітньої дитини. Вказав, що стороною обвинувачення не надано доказів, що обвинувачений являється небезпечним для суспільства, а вирок був винесений тільки із-за того, що так забажала прокуратура, якій головне показник, а не справедливість та людські долі і де, враховуючи особу засудженого можливо винести покарання яке не було б пов`язане з позбавленням волі.

Також вказав, що засуджений не являється небезпечним для суспільства, а навпаки може принести користь суспільству - тим паче, що в зв`язку з тяжкими обставинами в країні сам бажає стати добровольцем по захисту Батьківщини, тим паче, що має бойовий досвід, засуджений вже сам себе покарав і з цим буде жити все своє життя.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку потерпілого ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляції, прокурора, про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались, а тому, враховуючи положення диспозиції зазначеної статті кримінально-процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого і вважає, що дії останнього правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно ст.65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, скоєний з необережності, особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, перебуває в Знам`янському центрі зайнятості, позитивно характеризується, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину та прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в місцях позбавлення волі.

Разом із тим колегія суддів вважає, суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та оцінив характеризуючи дані на нього, який виключно позитивно характеризується, як по останньому місцю роботи так і по місцю проживання, являється учасником бойових дій в Республіці Афганістан, має державні нагороди та грамоти та те, що потерпілий ОСОБА_8 , син обвинуваченого та загиблої просив щоб його батькові було призначене покарання не пов`язане із позбавленням волі, при цьому вказав, що батько залишився єдиним хто допомагає йому та його сім`ї, котра складається з нього, дружини та малолітньої дитини. Крім того, із клопотанням про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі до суду звернулася спілка воїнів афганців України, зазначивши, що ОСОБА_8 є активним учасником роботи спілки і, зокрема, по напрямку патріотичного виховання молоді України.

За таких обставин, колегія суддів переконана, що виправлення ОСОБА_13 можливе і без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України.
Отже, апеляцію захисника обвинуваченого слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції слід змінити в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_13 покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст..ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 3-х років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміни місця проживання та проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4