Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

з участю прокурора ОСОБА_9

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 02 грудня 2014 року кримінальну справу за касаційними скаргами захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та самого засудженого на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 травня 2014 року.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості, засуджено

за п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06 травня 2014 року вирок щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно вироку ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що він заздалегідь об'єднавшись із ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які засуджені Московським обласним судом Російської Федерації від 11 травня 2005 року, отримавши пропозицію від ОСОБА_4 виступити виконавцем вбивства ОСОБА_5 за грошову винагороду, який в свою чергу отримав її від замовника ОСОБА_3, дав на це свою згоду та приймав участь у плануванні злочину.

Надалі 24 березня 2004 року в період часу між 20 і 24 годинами ОСОБА_3, згідно розробленого плану, під надуманим приводом привів потерпілого ОСОБА_5 у визначене для злочину місце, що біля буд. АДРЕСА_1, де їх чекав ОСОБА_2 із обрізом мисливської рушниці. Виконуючи відведену йому роль виконавця вбивства ОСОБА_5, він з обрізу мисливської рушниці, яка належала ОСОБА_5 і яку учасники злочину таємно викрали із сховища, здійснив прицільний постріл в голову останнього.

Від отриманих травм потерпілий ОСОБА_5 помер на місці пригоди.

Після вчинення вбивства ОСОБА_2 приховав тіло потерпілого в покинутому гаражі за буд. АДРЕСА_1 і в той же вечір отримав від ОСОБА_4 раніше обумовлений розмір грошової винагороди за вбивство ОСОБА_5 в розмірі 500 доларів США.

У касаційних скаргах:

· захисник ОСОБА_1 просить скасувати вирок та ухвалу щодо ОСОБА_2, а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на неповноту, однобічність досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на відсутності достатніх доказів, які вказують, що саме ОСОБА_2 вчинив вбивство потерпілого. Крім того вказує на недотримання судом розумних строків розгляду кримінальної справи.

· засуджений ОСОБА_2 просить вирок та ухвалу щодо нього скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд, посилаючись на такі ж, як і захисник, доводи. Стверджує, що судом порушено його право на захист, зокрема через те, що суд неправомірно відхилив його клопотання про проведення дактилоскопічної експертизи зброї, що, на його думку, унеможливлює встановлення об'єктивних обставин злочину. Також наголошує, що він був позбавлений можливості ознайомитись із обвинувальним висновком перед судовим слідством, і що призначене йому судом покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, в тому числі і у порівнянні із покаранням, яке було призначено іншим особам, винним у цьому злочині.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 368, 369 КПК України щодо неповноти та однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які оскаржуються захисником та засудженим. У зв'язку з наведеним, доводи касаційних скарг в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Відповідно до ст. 67 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Спростовуючи твердження захисника та засудженого ОСОБА_2 про його непричетність до вчинення вбивства ОСОБА_5, суд навів у вироку покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, безпосередніх співучасників вбивства потерпілого ОСОБА_5 про обставини вчинення злочину та ролі кожного у ньому. Допит зазначених осіб відбувся із дотриманням вимог Конвенції про правову допомогу і правові відношення у цивільних, сімейних та кримінальних справах за дорученням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2012 року Серпуховським міським судом Московської області, а їх показання були оголошені у судовому засіданні.

Проаналізувавши вказані показання свідків, а також інші встановлені по справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про їх логічність, послідовність, достатність та відповідність матеріалам кримінальної справи, та спростував доводи засудженого ОСОБА_2 про його непричетність до вбивства ОСОБА_5, давши їм відповідну оцінку.

Щодо клопотання засудженого та його захисника про проведення дактилоскопічної експертизи знаряддя вбивства - обріз рушниці, то суд обґрунтовано його відхилив, зазначивши, що з урахуванням значного проміжку часу між вчиненим злочином та розглядом кримінальної справи щодо ОСОБА_2, а тому така експертиза не надасть об'єктивного висновку, з чим колегія суддів погоджується.

Крім того, відсутність висновків дактилоскопічної експертизи рушниці не впливають на доведеність вини ОСОБА_2, яка в повній мірі підтверджується іншим доказами по справі, які ретельно досліджувались в судовому засіданні.

Виходячи із встановлених у справі фактичних обставин вчиненого, дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст.115 КК України судом кваліфіковано вірно.

Колегія суддів вважає, що зібрані у справі докази судом обґрунтовано визнані належними, які відповідають вимогам допустимості, достатності та достовірності, а тому висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні умисного вбивства на замовлення, за яке його засуджено, сумнівів не викликають.

Доводи захисника про недотримання судом розумних строків розгляду кримінальної справи також є необґрунтованими.

Враховуючи, що злочин вчинено на території Російської Федерації і районний суд був змушений у відповідності до «Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам 1993 року» проводити допит свідків та робити інші процесуальні дії судового слідства дистанційно, шляхом надсилання доручень до компетентних органів Російської Федерації, порушення судом розумних строків розгляду справи допущено не було.

Як убачається із матеріалів справи, копію обвинувального висновку засуджений відповідно до розписки отримав 24 травня 2011 року (т. 5 ас.22). Під час подальших судових засідань, як то випливає із протоколів судового засідання, засуджений зауважень щодо обвинувального висновку не висловлював, а розгляд справи по суті розпочався 4 серпня 2011 року, що вказує на те, що засуджений мав достатньо часу для ознайомлення із ним.

Апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляцій захисника та засудженого, які аналогічні їх касаційним скаргам, і залишив вирок суду щодо ОСОБА_2 без зміни, навівши відповідне та повне обґрунтування.

Ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Покарання ОСОБА_2 призначено із урахуванням даних про його особу, тяжкості злочину та у відповідності до вимог ст. 65-67 КК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, в тому числі і порушення права на захист, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також підстав для скасування вироку і ухвали із направленням справи на новий судовий розгляд, як то зазначено у касаційних скаргах засудженого та його захисника, по справі не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 394-396 КПК України 1960 року, пунктів 11, 15 розділу ХІ, «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги захисника та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

С у д д і :

____________ _____________ ___________

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8