Справа № 307/2070/15-к
Провадження № 1-кп/307/299/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження № 0000703 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Діброва, Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, вчителя Топчинської ЗОШ І-ІІ ступенів, раніше не судимому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний. 04.03.2015 на виконання Указу Президента України від 14 січня 2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-УІІІ, ОСОБА_4 пройшов медичний огляд, за результатами якого медичною комісією був визнаний придатним до військової служби за мобілізацією. 20.04.2015 працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 намагалися вручити ОСОБА_4 повістку про явку на 08 годину 21 квітня 2015 року в ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки в команду, але ОСОБА_4 , не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 20.04.2015 року від призову за мобілізацією відмовився, про що повідомив працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , які склали акт про відмову ОСОБА_4 від отримання повістки.

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст.65 Конституції України, згідно якої, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України, та всупереч вимог ч.З ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно якої, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях військових комісарів), всупереч Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-УІІІ, з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином письмово попередженим та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ухилився від призову на військову службу за мобілізацією без поважних причин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ст. 336 КК України ухилення від призову за мобілізацією.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання про затвердження судом угоду про визнання винуватості та надано суду угоду про визнання винуватості.

Згідно ст. 474 ч. 3 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє провадження процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

25 червня 2015 року між прокурором прокуратури Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладену угоду про винуватість, згідно якої ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Згідно з умовами вказаної угоди, сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яку повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ст. 336 КК України у виді 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення. На підставі п.п. 2, 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про винуватість дотримані вимоги КК та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому, узгоджене в угоді покарання за ст. 336 КК України у виді 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення. На підставі п.п. 2, 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Кримінальне правопорушення за ст. 336 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості. Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про винуватість, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України; також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про винуватість.

Керуючись ст.ст. 373,374, 474, 475 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про винуватість, укладену 25 червня 2015 року між прокурором прокуратури Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому узгоджене угодою про визнання винуватості покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п. 2, 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 , покласти такі обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1