Справа № 420/222/14-к
Провадження № 11кп/782/153/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого-судді : ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 03.06.2015 року, яким -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Новорозсош, Новопсковського району, Луганської області, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 172 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 49, п. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнена від призначеного покарання, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно неї, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 від 29.05.2013 року закрито.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді особистої поруки скасований.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд першої інстанції, до Новопсковського районного суду Луганської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, відповідно до якого ОСОБА_6 , маючи умисел на грубе порушення законодавства про працю, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вчинила злочин при наступних обставинах.

05.05.2012 року ОСОБА_6 , на підставі усної домовленості з потерпілою ОСОБА_7 , без укладання трудового договору за формою, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р. №260, прийняла її на роботу. В період часу з 05.05.2012 року по 29.05.2013 року, використовувала працю ОСОБА_7 в якості продавця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою смт. Новопсков, вул. Леніна, при цьому на підставі свого усного розпорядження встановила останній графік роботи без перерви на обід, позмінно (2 дні на роботі 2 дні вдома), чим тривало, умисно, керуючись мотивами уникнення зайвих грошових витрат, грубо порушила права ОСОБА_7 , передбачених ст.. 43, ст.. 45 ст. 46 Конституції України, відповідно до яких, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, кожен, хто працює, має право на відпочинок, громадяни мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, аналогічним образом , в серпні 2012 року, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_8 , 1987 року народження є матір`ю, яка має дитину віком до чотирнадцяти років ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без укладання трудового договору прийняла останню на роботу, та в період часу з серпня 2012 року по 29.05.2013 року використовувала працю ОСОБА_8 в якості продавця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою смт. Новопсков, вул. Леніна, встановив останній графік роботи без перерви на обід, позмінно (2 дні на роботі 2 дні вдома), чим тривало, умисно, керуючись мотивами уникнення зайвих грошових витрат, грубо порушила права ОСОБА_8 , передбачених ст.. 43, ст.. 45 ст. 46 Конституції України.

Мотивуючи прийняте рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні захисник обвинуваченої надав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої у зв`язку із закінченням строків давності, яке підтримали обвинувачена, прокурор та представник потерпілих.

Не погодившись з винесеним вироком, обвинувачена подала апеляційну скаргу , в якій просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно неї закрити, звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

На думку обвинуваченої , рішення суду неправомірне, висновки суду не відповідають викладеним в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження в виду неповноти судового розгляду. Суд постановив обвинувальний вирок, хоча по справі фактично судового розгляду не проводилося і нічого не досліджувалося. Так під час судового розгляду її ніхто не допитував, хоча вона перебуваючи у статусі обвинуваченої бажала давати свідчення. Не були допитані і самі потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і жоден свідок.

Крім того, на думку обвинуваченої, після задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 , який просив закрити кримінальне провадження і звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та ч.3 ст.288 КПК України, , суд повинен був винести не вирок а ухвалу, якою закрити кримінальне провадження, звільнивши ії від кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю доповідача, з`ясувавши думку прокурора, який частково погодився з доводами апеляційної скарги обвинуваченої, просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з тим, що злочин, передбачений ч.2 ст.172 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, та думку потерпілих суд не з`ясував належним чином, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги у судових дебатах , колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, він має право вийти за межи апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Згідно з ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, бути законними.

Як вбачається з змісту вироку суду першої інстанції , у судовому засіданні захисник обвинуваченої надав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_6 у зв`язку з закінченням строків давності.

Обвинувачена ОСОБА_6 , прокурор та представник потерпілих ОСОБА_11 на заперечували проти закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 на вищевказаних нереабілітуючих підставах.

Суд першої інстанції задовольнив клопотання захисника, пославшись на вимоги ст.ст.284 ч.2 п.1, 314 ч.3 КПК України, ст..49 КК України.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції клопотання захисника про закриття кримінального провадження задовольнив на стадії підготовчого судового засідання .

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але важливо, до набрання вироку суду законної сили (ст. 532 КПК).

Звільнити від кримінальної відповідальності (покарання) із закриттям провадження (справи) суд може і під час підготовчого судового засідання (статті 283288, 314, 315, 368372 КПК).

Однак, судове рішення за результатами кримінального провадження про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що надійшли до суду під час чинності КПК 2012 року, необхідно постановляти відповідно до статей 284, 288, 368-372 КПК у формі ухвали.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції вищевказані вимоги закону не виконав належним чином, грубо порушив вимоги ч.3 ст.288 КПК України та ч.5 ст.74 КК України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 КК України, у період з 05.05.2012 року по 29.05.2013 року , та вчинений нею злочин у відповідності до положень ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Як вбачається з змісту клопотання захисника та апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 ,вироку суду, учасники судового провадження не заперечували проти того, щоб закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виходячи з цього у суду першої інстанції не було законних підстав постановляти обвинувальний вирок.

Суд своєю ухвалою за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Якщо обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільняє останню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Перевіряючи інші доводи обвинуваченої про те, що вищевказане кримінальне провадження відносно неї необхідно закрити та звільнити ії від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає її доводи обґрунтованими

Підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК визнається благополучне закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 не ухилялася від слідства та суду, даних про те, що вона вчинила новий більш тяжкий злочин протягом строків давності не має.

У зв`язку з чим, початковим моментом перебігу строку давності стосовно продовжуваних злочинів є день вчинення останнього тотожного діяння з числа тих, що об`єднанні єдиним злочинним наміром і складають продовжуваний злочин, тобто за даним кримінальним провадженням 29.05.2013 року.

Строк давності може закінчитись після постановлення обвинувального вироку, але важливо, щоб до набрання ним законної сили. Закінчення строку може припасти на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши усі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження на підставі ст.417 КПК України.
Постановляючи обвинувальний вирок та звільняючи її від кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Що стосується доводів прокурора про те, що вчинений обвинуваченої ОСОБА_6 злочин, передбачений ст..172 ч.2 КК України, відноситься на підставі ст.12 КК України до злочинів середньої тяжкості, то колегія суддів вважає його безпідставним відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що остання вчинила вищевказаний злочин до 01.01.2015 року, тобто до внесення змін до ст.172 ч.2 КК України, яки погіршують становище обвинуваченої. Суд першої інстанції призначив обвинуваченої покарання у виді штрафу у розмірі 51000 грн. не мотивуючи належним чином.

Згідно ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Колегія суддів також не може погодитися з твердженнями прокурора про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був з`ясувати думку потерпілих щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що думку потерпілих висловив їх представник у судовому засіданні адвокат ОСОБА_11 .

Крім того, потерпілим під час підготовки до апеляційного розгляду апеляційної скарги обвинуваченої були надіслані копії апеляційної скарги обвинуваченої, які вони отримали, та мали можливість надати свої заперечення, але не надали у встановленому законом порядку.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 за ст.172 ч.2 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 405,407, 409,413,417,419 КПК України ,колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 03 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 , яким вона визнана виною у вчиненні кримінального правопорушення за ст.172 ч.2 КК України, та ії призначено покарання у виді штрафу, і від сплати якого вона звільнена на підставі п.1 ч.1 ст.49, п.5 ст.74 КК України у зв`язку з закінченням строку давності скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 від 29.05.2013 року закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді особистої поруки скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

.