АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/893/15 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
ВИРОК
Іменем України
11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.2015р. стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Указаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червоний Яр Балаклійського району Харківської області, громадянин України, одружений, не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

· 30.09.2011р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.187, ч.1 ст.289, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.09.2013р. звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 23 дні,

засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 5(п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_9 ,звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком 3 (три) роки та покладанням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчій інспекції.

Цим же вироком задоволений цивільний позов потерпілого.

Згідно вироку, 29.11.2014, біля 01.30 год., ОСОБА_9 , діючи повторно, шляхом пошкодження скляного блоку, розташованого у стіні складу за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним та його діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, проник у склад звідки вкрав вісім картонних коробок з двигунами для мопеда ТМ «Дельта 110», об`ємом 110куб. см., вартістю 2545грн. кожний, що належали ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_9 , з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на свій розсуд. В результаті вказаних злочинних дій, ОСОБА_9 , заподіяв матеріальний збиток ОСОБА_7 на загальну суму 20360грн.

Крім того, 04.12.2014, біля 01.30 год., ОСОБА_9 , діючи повторно, шляхом пошкодження хвірточки розташованої у стіні складу за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним та його діями ніхто не спостерігає , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, проник у склад звідки вкрав сім картонних коробок з двигунами для мопеда ТМ «Дельта 110», об`ємом 110куб. см., вартістю 2545,00 грн. кожний, що належали ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_9 , з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на свій розсуд. В результаті вказаних злочинних дій, ОСОБА_9 , заподіяв матеріальний збиток ОСОБА_7 на загальну суму 17815грн.

В апеляційній скарзі прокурора йдеться проте, що суд першої інстанції безпідставно застосував до обвинуваченого при призначенні покарання положення ст.75 КК України, чим допустив порушення п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.02.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» не мотивувавши в цій частині своє рішення та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а також призначив покарання яке є несправедливим в наслідок м`якості. У зв`язку з цим, цей апелянт просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок яким ОСОБА_9 визнати винним в інкримінованому йому злочину та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі.

Потерпілий, в своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції при призначені покарання недостатньо врахував обставини, що характеризують особу обвинуваченого. Крім того в порушення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.02.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» не мотивував застосування ст.75 КК України. На підставі наведеного, цей апелянт також просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок яким ОСОБА_9 визнати винним в інкримінованому йому злочину та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі.

У письмових запереченняз обвинувачений вказує, що суд першої інстанції вірно застосував ст..75 КК України, а тому відсутні підстави для скасування вироку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілого, в підтримку поданих апеляцій, обвинуваченого та захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та потерпілого підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Встановлені відповідно до ч.3 ст.349 КПК України фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 злочину правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і поєднане з проникненням у сховище.

При призначенні покарання районний суд вказав, що керується ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання. Крім того, враховані обставини вчинення злочину та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, а саме, районним судом встановлено, що на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий, одружений, за місцем мешкання характеризується посередньо. Згідно ст.66 КК України, щире каяття визнане обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, рецидив злочину обставиною, яка згідно ст.67 КК України обтяжує покарання.

З урахуванням викладеного, а також обставини справи, ступіть тяжкості вчиненого злочину, спосіб вчиненого злочину, обставини які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства у вигляді позбавлення волі. При цьому, суд, враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, спосіб вчиненого злочину, обставини які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання з випробуванням.

Наведене свідчить, що суд, мотивуючи розмір і вид призначення покарання допустився суперечливих висновків обґрунтованих одними й тими самими доводами. Так, спочатку районний суд вказує що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства у вигляді позбавлення волі, а далі що виправлення може відбутися без відбування покарання.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції, при викладенні висновків у судовому рішенні припустився істотних суперечностей, чим допустив порушення передбачене п.4 ч.1 ст.411 КПК, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Разом з цим, доводи апелянтів щодо невідповідності призначеного судом покарання в наслідок м`якості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначене покарання за своїм розміром не можна визнати явно несправедливими. Звідси, ці доводи, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягають.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.02.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» застосування ч.1 ст.75 КК України повинно бути належним чином вмотивовано у вироку.

Як вбачається з вироку районного суду, наведена вище вимога ним в повному обсязі не дотримана.

Крім того, колегія суддів відзначає, що районний суд прийшовши до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання з випробуванням не врахував, що ним встановлені обставини, які обтяжують покарання.

Не взяв до уваги суд першої інстанції і попередню судимість ОСОБА_9 , що характеризує обвинуваченого як особу, яка вже відбувала покарання в умовах ізоляції від суспільства проте на шлях виправлення не встала.

Отже, колегією суддів встановлено, що застосувавши до ОСОБА_9 положення ст.75 КК України, районний суд допустив застосування закону, який не підлягає застосуванню передбачене п.2 ч.1 ст.413 КПК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.2015р. в частині призначення покарання та ухвалення в цій частині нового вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, 407, п.п.2, 4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.411, п.1 ч.1 ст.413, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.2015р. стосовно ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України 5(п`ять) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 відраховувати з часу його затримання.

В решті той же вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий

Судді