УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 року м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої-судді: Кривобокової
Н.М.,

суддів: Гриновецького
Б.М., Томенчука Б.М.,

секретаря: Кіндрата
В.П.,

з участю прокурора: Левенець
Я.І.,

представника потерпілого: ОСОБА_1,

захисника: ОСОБА_2,

засудженого: ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та представника
потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_1
на вирок Рожнятівського районного суду від 22 жовтня 2007
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним
вироком ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця та жителя

АДРЕСА_1,
одруженого, на утриманні неповнолітня дитина,

несудимого,
громадянина України, -

засуджено за ст.
286 ч.2 КК
України на п"ять років позбавлення волі з позбавленням права

керувати
транспортними засобами строком на три роки; за ст. 135 ч.1 КК України
на два

роки позбавлення
волі. На підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів, шляхом

Справа №11-47/2008 р. Головуючий в
1 інстанції Бейко
А.М.

Категорія
ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України Доповідач: Кривобокова Н.М.

2

поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно визначено покарання -п"ять
років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами
строком на три роки.

У
відповідності до ст. 1 п."б"
Закону України „Про амністію" від 19.04.2007
року ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання.

Запобіжний
захід засудженому - тримання
під вартою змінено на підписку про невиїзд і звільнено ОСОБА_3 з-під варти із
зали суду.

За
вироком суду ОСОБА_3 визнано винним і засуджено за те, що 18 липня 2006 року приблизно о
21-30 год. він,
перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, керував автомобілем марки „ВАЗ
„2103" д.н. НОМЕР_1 і на автодорозі
між населеними пунктами Вільхівка -
Дуба, порушив п.п. 2.9
„а", 1.10,
12.1, 12.3 правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого здійснив
наїзд на потерпілого ОСОБА_4, що спричинило смерть останнього та завідомо
залишив без допомоги потерпілого.

В
апеляції прокурор просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_3 в зв"язку з
неправильним застосуванням кримінального закону, а справу направити на новий
судовий розгляд.

В апеляції
представник потерпілого -
ОСОБА_1 покликається на те, що висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого судом було неправильно
застосовано кримінальний закон та перекваліфіковано дії ОСОБА_3 з ч.3 на ч.1
ст. 135 КК
України. Крім того, призначене покарання засудженому не відповідає тяжкості
вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м"якості. Просить вирок
скасувати та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_3 максимальне покарання
за ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.3 КК України.

В
апеляційній інстанції ОСОБА_3 підтвердив факт порушення ним правил безпеки
дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_4, що
спричинило смерть останнього та завідомо залишив без допомоги потерпілого.

Заслухавши
доповідь судді Кривобокової Н.М., думку прокурора Левенець Я.І., яка просила
вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, пояснення
представника потерпілого -
ОСОБА_1, яка підтримала доводи своєї апеляції та просила вирок скасувати і
постановити новий вирок, призначивши засудженому максимальне покарання за ст.
ст. 286 ч.2, 135 ч.3 КК України,
пояснення засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 про
законність та обґрунтованість вироку, провівши судове слідство у частковому
обсязі, обговоривши доводи апеляцій, перевіривши матеріали кримінальної справи,
колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають до задоволення з таких
підстав.

3

Висновок
суду про винуватість ОСОБА_3 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що
спричинило смерть потерпілого ОСОБА_4 і залишення в небезпеці відповідають
фактичним обставинам справи, обгрунтовані доказами, які об"єктивно
досліджені та правильно оцінені судом.

Показаннями
свідка ОСОБА_5 про те, що 18
липня 2006 року о 21 год. 30 хв. він в якості
пасажира їхав на задньому сидінні автомобіля марки „ВАЗ 2103", за кермом якого
був ОСОБА_3 Коли вони під"їжджали до с. Дуба Рожнятівського району,
ОСОБА_3 почав різко гальмувати і він почув сильний удар зі сторони водія.
ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, а повернувшись, повідомив, що збив велосипедиста.
Після чого поїхав, а хлопця залишив лежати на проїздній частині.

Із
показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що 18
липня 2006 року
близько 21 год. його
автомобіль марки „ВАЗ 2109"
на великій швидкості обігнав автомобіль, який збив велосипедиста. Він на
власному автомобілі під"їхав до місця ДТП і викликав швидку.

Свідок
ОСОБА_7, фельдшер
швидкої допомоги Перегінської ЦРЛ №2
ствердив, що 18 липня 2006 року о 22 год. 26 хв. машиною
швидкої допомоги виїхав на місце ДТП,
де виявив у потерпілого травми несумісні з життям і останній по дорозі до
лікарні помер.

Покликання
в апеляції прокурора та представника потерпілого на неправильну
перекваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч.3 на ч.1 ст. 135 КК України не грунтується на
досліджених по справі доказах.

Судом
першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, порушуючи правила безпеки дорожнього
руху, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4, внаслідок чого той отримав тяжкі
тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, від яких настала
смерть потерпілого, що підтверджено висновками експертиз (т.1 а.с. 134-135, т.2 а.с. 59-163,
94-101).

Таким
чином, небезпечний для життя стан потерпілого, від якого настала смерть
останнього, був зумовлений дорожньо-транспортною пригодою, а не від залишення
його без допомоги.

Тому дії
ОСОБА_3 у цій частині суд першої інстанції правильно перекваліфікував з ч.3 на
ч.1 ст. 135 КК
України.

Твердження
в апеляціях прокурора та представника потерпілого - ОСОБА_1 про те,
що не можна виключати можливості запобігти смерті потерпілого при наданні йому
екстреної кваліфікованої медичної допомоги спростовується дослідженими по
справі доказами. Зокрема показаннями свідків: ОСОБА_8 про те, що швидка на
місце ДТП приїхала
через 30-40 хв.;
ОСОБА_7 - що у
потерпілого виявив травми несумісні з

4

життям і останній по дорозі до лікарні помер. Отже
настання смерті потерпілого не перебувало у причинному зв"язку із
залишенням його в небезпеці.

Призначаючи
покарання засудженому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України,
врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що
пом"якшують та обтяжують покарання.

Не є
обґрунтованим також твердження апелянта ОСОБА_1 про неправильне застосування
судом Закону України „Про амністію", оскільки ОСОБА_3 має на утриманні
неповнолітню дитину і підлягає відповідно до ст. 1 цього Закону звільненню від покарання.

Покликання
представника потерпілого в апеляції на те, що ОСОБА_3 позбавлений батьківських
прав не ґрунтується на матеріалах справи. Доводи апелянта про те, що засуджений
в 2003 році
притягувався до адмінвідповідальності за керування транспортними засобами в
нетверезому стані не впливають на кваліфікацію злочинів, за які його засуджено,
та на призначення покарання.

Таким
чином, апеляційних підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не
встановила.

На підставі
наведеного та керуючись ст. ст. 365,
366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та
представника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
Рожнятівського районного суду від 22 жовтня 2007 року відносно ОСОБА_3, - без
зміни.