Справа № 5/211/1/12
Провадження №11/772/272/2013
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
Доповідач : Нагорняк Є. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Вінницької області в складі:

Головуючого-судді Нагорняка Є.П.

суддів: Зайцева В.А., Ковальської І.А.

за участю прокурора Миколайчука Д.Г.

розглянула 06 березня 2013 року у
відкритому судовому засіданні у м.
Вінниці кримінальну справу за
апеляцією адвоката засудженого ОСОБА_2
на постанову Ладижинського міського
суду Вінницької області від 02
листопада 2012 р., якою в задоволенні
заяви

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

засудженого за вироком Апеляційного
суду

Донецької області від 08.09. 2003 р. за

п.п. «а», «г», «е», «ж», «з» ст. 93 КК
України

1960 року до довічного позбавлення волі з

конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст. 17 п.п. «а», «г», «з» ст. 93
КК України

1960 року на 12 років позбавлення волі з

конфіскацією майна,

- за ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року на
12 років

позбавлення волі з конфіскацією
майна,

- за ст. 190-1 КК України до довічного
позбавлення волі,

за п.п. 1, 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 України 2001
року до

довічного позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 185 КК України 2001 року на
три роки

позбавлення волі,

- за ч. 4 ст. 187 КК України 2001 року на
10 років

позбавлення волі,

- за ч.1 ст. 262 КК України 2001 року на
три роки

позбавлення волі,

- за ч.1 ст. 263 КК України 2001 року на
чотири роки

позбавлення волі,

- за ст. 353 КК України 2001 року на
шість місяців арешту,

за ч.3 ст. 357 КК України 2001 року на
три місяці арешту,

- на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим
остаточне покарання призначено у виді
довічного позбавлення волі з
конфіскацією всього належного майна,

відмовлено про приведення у
відповідність до вимог ч.4 ст. 5 КК
України вироку щодо нього.

В апеляції адвокат ОСОБА_3 - ОСОБА_2,
посилаючись на суттєве порушення норм
кримінально-процесуального закону, а
також неправильне застосування
кримінального закону, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати повністю та
постановити нову, якою задовольнити
заяву засудженого ОСОБА_3 в повному
обсязі. Апеляція мотивована тим, що
після вступу в силу рішення
Конституційного суду України і до
внесення в Кримінальний Кодекс України
змін про встановлення в якості
покарання довічного ув'язнення, єдиним
покаранням, яке було передбачено
санкцією ст. 93 КК України було
позбавлення волі від 8 до 15 років. Це
покарання являється найбільш м'яким і у
відповідності з вказаною ч.4 ст. 5 КК
України засуджений має право на
пом'якшення вироку.

В судове засідання апелянт не з'явився,
хоча завчасно та належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи за його апеляцією.

Враховуючи, що в апеляції не ставиться
питання про погіршення становища
засудженого, а сам ОСОБА_3 не заявив
клопотання про бажання бути присутнім
при розгляді щодо нього справи в суді
апеляційної інстанції, він відповідно
до ч.3 ст. 358 КПК України 1960 року у судове
засідання не викликався.

Заслухавши доповідача, виступ
прокурора, який просив залишити
апеляцію адвоката засудженого без
задоволення як безпідставну та
необґрунтовану, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Висновок суду про необхідність
залишення заяви засудженого ОСОБА_3 без
задоволення є законним та
обґрунтованим, зважаючи на наступні,
наведені у постанові, обставини.

Відповідно до вимог Закону України
«Про внесення змін до Кримінального та
Кримінально-процесуального кодексів
України щодо гуманізації кримінальної
відповідальності» від 15.04.2008 року до
Кримінального кодексу України були
внесені зміни, відповідно до яких, якщо
після вчинення особою діяння,
передбаченого Кримінальним кодексом
України, закон про кримінальну
відповідальність змінювався кілька
разів, зворотну дію в часі має той
закон, що скасовує злочинність діяння,
пом'якшує кримінальну
відповідальність або іншим чином
поліпшує становище особи.

Однак, посилання адвоката засудженого
ОСОБА_2 на рішення Конституційного суду
України від 29.12.1999 року, яким положення
санкції статей Особливої частини КК
України, які передбачають смертну кару
як вид покарання, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), і в зв'язку з цим
вирок повинен був приведений у
відповідність вимогам, є
безпідставними, оскільки згідно
чинного законодавства України,
Конституційний Суд не є законодавчим
органом і приймає рішення лише щодо
конституційності нормативно-правових
актів, а у разі визнання акту
неконституційним, зобов'язує орган,
який видав його, внести зміни чи
скасувати.

Тому на засудженого ОСОБА_3 не
розповсюджується дія Закону України
«Про внесення змін до Кримінального та
Кримінально-процесуального кодексів
України щодо гуманізації кримінальної
відповідальності» від 15.04.2008 року.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст.
365, 366 КПК України 1960 року, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію адвоката ОСОБА_2 в інтересах
засудженого ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Ладижинського
міського суду Вінницької області від 02
листопада 2012 року щодо нього - без
зміни.

Судді:

Згідно з оригіналом: