Справа № 164/694/15-к
п/с 1-кп/164/57/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника управління державної пенітенціарної служби України у Волинській області № 57ос від 5.07.2012 року призначений на посаду начальника відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи Маневицької виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у Волинській області № 42.
Відповідно до посадової інструкції начальника відділення соціально психологічної служби, затвердженої 10.01.2014 року начальником Маневицької ВК № 42 ОСОБА_4 під час виконання службових повноважень зобов`язаний щодня проводити обхід відділення з метою виявлення предметів, виробів і речовин, зберігання яких засудженим заборонено; виявляти та попереджувати конфліктні ситуації між засудженими та протиправні дії з їх боку; дотримуватись порядку взаємовідносин персоналу установи і засуджених та норм професійної етики. Для виконання вищевказаних обов`язків ОСОБА_4 наділений такими повноваженнями як: вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання; проводити огляд зовнішнього вигляду засуджених та вилучати з них предмети, вироби, речовини, зберігання яких засудженим заборонено.
Таким чином, ОСОБА_4 на час здійснення своїх посадових обов`язків був уповноважений на здійснення правозастосовних та правоохоронних функцій, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівником правохоронного органу.
Відповідно до п. 4 ст. 107 КВК України засудженими забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії.
Відповідно до ч. 8 Переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено, що є додатком № 9 до п. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 25.12.2003 року, який був чинний на період вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, засудженим, окрім іншого, забороняється зберігати радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (мобільні телефони, пейджери тощо).
Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, керуючись корисливим мотивом, в серпні 2014 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, вступив у позаслужбові відносини із засудженим ОСОБА_6 , який відбуває покарання в Маневицькій ВК № 42, та запропонував ОСОБА_4 отримати в смт. Маневичі від особи, на яку він вкаже, два мобільні телефони та перенести їх на територію виправної колонії і передати йому, за що отримати неправомірну вигоду у вигляді коштів в сумі 200 гривень.
Погодившись на пропозицію засудженого, ОСОБА_4 восени 2014 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, зустрівся поблизу продуктового супермаркету «Колібріс», що по вул. Незалежності в смт. Маневичі, із раніше незнайомою йому особою ОСОБА_7 , від якої отримав два мобільні телефони та кошти в сумі 200 гривень у якості неправомірної вигоди за неналежне виконання покладених на нього обов`язків.
Отримані два мобільні телефони ОСОБА_4 , порушуючи вимоги КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, переніс на територію виправної колонії та передав засудженому ОСОБА_6 .
Своїми умисними діями, які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданої їй влади, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 10 грудня 2014 року приблизно 13 години 30 хвилин, на прохання засудженого ОСОБА_6 зустрівся поблизу приміщення відділення КБ «Приватбанк», що по вул. Незалежності в смт. Маневичі, із ОСОБА_7 , від якої отримав два мобільні телефони, два зарядні пристрої до них та 200 гривень у якості неправомірної вигоди за неналежне виконання покладених на нього обов`язків.
Отримані мобільні телефони та зарядні пристрої ОСОБА_4 цього ж дня намагався пронести на територію виправної колонії для передачі засудженому ОСОБА_6 , однак був зупинений працівниками оперативного відділу Маневицької ВК № 42, які вилучили у нього заборонені предмети.
Отримані у якості неправомірної вигоди кошти в сумі 200 гривень ОСОБА_4 витратив на власні потреби.
Всього ОСОБА_4 отримав від засудженого ОСОБА_6 неправомірну вигодув сумі 400 гривень.
Своїми умисними діями, які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданої їй влади, вчиненими повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.
За умовами вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 368 КК України, а також зобов`язався сприяти розслідуванню кримінального правопорушення у з`ясуванні всіх обставин, спрямованих на виявлення та припинення інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду; відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом установлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України та ч. 3 ст. 368 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України, відповідно, є середньої тяжкості та тяжким, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, кожного зокрема, які просили затвердити угоду, суд вважає, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Оскільки судом установлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, державним та суспільним інтересам, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 .
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередню у виді особистого зобов`язання.
Речові докази, цивільний позов та судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 травня 2015 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України, призначивши узгоджене сторонами покарання:
- за ч. 1 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України штраф в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 гривень, без позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах та без спеціальної конфіскації;
- за ч. 3 ст. 368 КК України із застосування ст. 69 КК України штраф в розмірі 1 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 18 700 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік, без конфіскації майна та спеціальної конфіскації, з позбавленням, відповідно до ст. 54 КК України, спеціального звання «старшого лейтенанта внутрішньої служби».
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 1 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік, без конфіскації майна та спеціальної конфіскації, з позбавленням, відповідно до ст. 54 КК України, спеціального звання «старшого лейтенанта внутрішньої служби».
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередню у виді особистого зобов`язання.
Речові докази, цивільний позов та судові витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1