Справа 1 -373/
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Луцьк 19 квітня
2007 року

Луцький
міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Каліновської B.C.

за участі
секретаря Лунь О.В.

прокурора Решетника
О.Л.

потерпілих ОСОБА_3.,
ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_2.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уроженця с.
Горки Любешівського району Волинської області, гр. України, освіта середня,
одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, приватного підприємця,
несудимого, мешканця м. АДРЕСА_1,-

- у
вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.
172 ч.2, 175 ч.1 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1., будучи суб'єктом підприємницької діяльності і
службовою особою, наділений організаційно-розпорядчими функціями відносно
найманих працівників, якому видано патент на здійснення роздрібної торгівлі на
Завокзальному ринку в м. Луцьку, умисно, достовірно знаючи про те, що він у
відповідності до вимог ст.ст. 24, 24-1 КЗпП України при використанні найманої
праці повинен був укласти трудові договори з найманими працівниками та
зареєструвати їх в Державній службі зайнятості, усно домовився про
працевлаштування, не оформив в встановлений законом строк трудові договори та не
завів трудові книжки на працівників, допустив їх до роботи на посади продавців
та використовуючи найману працю: гр. ОСОБА_2. - з вересня 2005 року по даний
час, гр. ОСОБА_3. - з 18 грудня 2005 року по 20 грудня 2006 року, гр. ОСОБА_4.
з 20 липня по 20 грудня 2006 року, гр. ОСОБА_5.- з 7 вересня 2006 року по даний
час, неповнолітньої ОСОБА_6. - з 31 серпня по 3 грудня 2006 року, гр. ОСОБА_7.
з 5 грудня 2006 року по 20 січня 2007 року , допустив грубе порушення норм
трудового законодавства, а саме, вимоги ст.ст. 97, 83, 192, 194 КЗпП, оскільки
він відповідно:

- встановлював оплату праці одноосібно, без погодження цих питань з
уповноваженим від трудового колективу;

- при звільненні
з роботи не нараховував та не виплачував

компенсації за невикористані дні щорічної відпустки;

·
залучив неповнолітню до роботи в вихідні та святкові дні;

· проводив
оплату праці неповнолітньої за тарифною ставкою за час на який тривалість її
щоденної роботи скорочується порівняно з тривалістю щоденної роботи
працівників, чим порушив трудові та конституційні права зазначених працівників,
а саме: право на працю, шляхом укладення трудового договору, право на
відпочинок, право на включення робочого часу в трудовий стаж працівника, право
на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування по старості, а
також на випадок хвороби, повної або часткової втрати працездатності.

Крім того, він же, у встановлений законом строк, умисно, при наявності
законних підстав до виплати заробітної плати і маючи реальну можливість її
сплачувати, безпідставно не виплатив заробітну плату найманому працівнику - гр.
ОСОБА_6. за період листопад та з 1 по 3 грудня 2006 року - в сумі 547 грн. 61
коп., чим допустив заборгованість по цій виплаті.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1. свою вину у вчиненому визнав
повністю, щиро розкаявся та показав, що він дійсно зареєстрований як приватний
підприємець з 2003 року і займається роздрібною торгівлею, використовуючи працю
найманих працівників, трудові договори з якими не укладав, оскільки між ними
була усна домовленість. Заробітну плату виплачував в кінці кожного місяця. Про
те, що потрібно укладати трудові договори та оплачувати роботу в святкові дні в
підвищеному розмірі, а зарплата не повинна бути меншою від її мінімального
розміру - знав. Прийняв на роботу неповнолітню ОСОБА_6., з якою також не
оформив офіційно трудові відносини. Найманим працівникам щорічну відпустку або
компенсацію не надав, страхові внески не сплачував, в підвищеному розмірі
зарплату працівникам за роботу в святкові і вихідні дні не виплачував, в т.ч. і
неповнолітній ОСОБА_6. На даний час заборгованість по заробітній платі повністю
погашена і офіційно з працюючими працівниками оформив трудові відносини.
Зобов'язався надалі без затримки виплачувати зарплату працівникам.

Вина підсудного в інкримінованому йому діянні, крім його
визнавальних показів, підтверджується іншими доказами по справі, зокрема:

-
поясненнями потерпілих ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_2., які ствердили в
судовому засіданні та потерпілої ОСОБА_6. в стадії досудового слідства ( а.с.
18) про те, що працювали по найму в підсудного продавцями. Разом з тим,
офіційно на роботу прийняті не були, чим були порушені їх трудові і
конституційні права.

Показання підсудного відповідають фактичним обставинам справи і ним не
оспорюються.

На думку
суду, з обвинувачення слід виключити таку обставину, як умисну і безпідставну
невиплату зарплати потерпілим ОСОБА_3. та ОСОБА_4., оскільки підсудний і дані
потерпілі ствердили факт невиплати зарплати терміном менше, як за один місяць,
тобто протягом 20 днів і даний факт підтверджується пред'явленим
обвинуваченням, що не тягне кримінальної відповідальності.

Інших
доказів не добуто і така можливість вичерпана.

Таким чином, ОСОБА_1. вчинив злочини, передбачені ст. ст. 172 ч.2, 175 ч.1
КК України, оскільки він умисно:

- грубо
порушив законодавство про працю, вчинене щодо неповнолітньої;

-
безпідставно не виплатив заробітну плату працівнику, більше
ніж за один місяць. Обираючи вид і міру покарання, суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого, те, що злочини відносяться до категорії невеликої тяжкості
та особу підсудного.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1. вперше притягується до кримінальної
відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину,
працює, позитивно характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей, суд
приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкцій
статтей, за якими він притягується до кримінальної відповідальності - штраф в
дохід держави. Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд ,-

Засудив:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 172 ч.2, 175 ч.1 КК України, призначивши йому
покарання у виді:

за ст. 172 ч.2
КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 550 ( п'ятсот п'ятдесят)
грн.

за ст. 175 ч.1
КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1700 ( однієї тисячі
сімсот) грн.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді
штрафу в дохід держави в розмірі 1700 ( однієї тисячі сімсот) грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили засудженому залишити
попередній - підписку про невиїзд .

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області
шляхом подачі апеляції через Луцький міськрайонний суд протягом 15 діб з
моменту його проголошення.