У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Синявського О.Г.,

суддів

Пекного С.Д. і Нікітіна Ю.І.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.,

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 30 жовтня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом апеляційної інстанції, на вироки Бериславського районного суду
Херсонської області від 14 березня 2007 та апеляційного суду Херсонської
області від 26 червня 2007 року.

Вироком Бериславського районного суду
Херсонської області від 14 березня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця с. Верівки Бериславського
району Херсонської області, раніше судимого: 20 лютого 2002 року Бериславським
районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки
позбавлення волі, звільненого від покарання на підставі ст. 75 КК України з
випробуванням з іспитовим строком один рік; 24 березня 2003 року Бериславським
районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України на три роки і
один місяць позбавлення волі; 25 вересня 2006 року Новокаховським міським судом
Херсонської області за ч. 2 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі,
звільненого від покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з
іспитовим строком три роки,

засуджено за ч. 2 ст. 140 КК
України (в ред. 1960 року) на один рік і шість місяців позбавлення волі.

Як вказано у цьому вироку, відповідно
до вимог ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання
зараховано покарання за вироком Новокаховського міського суду Херсонської
області від 25 вересня 2006 року та шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі
строком на чотири роки.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженця м. Владивостока Російської
Федерації, громадянина України, такого, що відповідно до вимог ст. 89 КК
України судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 140 КК
України (в ред. 1960 року) на два роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. 45 КК України
(в ред. 1960 року)

ОСОБА_2 звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік зі сплатою штрафу в
розмірі 680 грн.

Вироком апеляційного суду Херсонської
області від 26 червня 2007 року вирок Бериславського районного суду Херсонської
області від 14 березня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасовано в частині призначеного
покарання.

ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст.
140 КК України (в ред. 1960 року) і призначено йому покарання - один рік і
шість місяців позбавлення волі.

Вирок Новокаховського міського суду
Херсонської області від 25 вересня 2006 року постановлено виконувати
самостійно.

Як установив суд, злочин засудженими
було вчинено за таких обставин.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 27 лютого 2000 року
о 24 год. на подвір'ї будинку АДРЕСА_1 за попереднім зговором групою осіб
таємно викрали індивідуальне майно потерпілої ОСОБА_3 на загальну суму 230
грн.

У касаційному поданні прокурор, який
брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просить вироки суду
першої і апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 скасувати, направивши справу на
новий судовий розгляд, оскільки при призначенні покарання засудженому за
сукупністю злочинів не було зараховано покарання відбутого повністю за
попереднім вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 24
березня 2003 року.

Засуджені ОСОБА_1 і ОСОБА_2
вироку не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, думку прокурора, який підтримав касаційне подання,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання прокурора підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні
обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в таємному
викраденні індивідуального майна, вчиненого за попереднім зговором групою осіб.

Однак, як убачається з матеріалів кримінальної справи, суд допустив
неправильне застосування кримінального закону при призначенні засудженим
покарання.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд,
призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає
остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або
шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, якщо після постановлення
вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині,
вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк
покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується
покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Відповідно до п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 коли особа, щодо
якої було застосовано звільнення від покарання з випробуванням, вчинила до
постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до
покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення,
часткового чи повного складання покарань не допускається. За таких умов кожний
вирок виконується самостійно.

Місцевий і апеляційний суд цих вимог
щодо засудженого

ОСОБА_1 не виконали.

Як видно із матеріалів справи,
вперше ОСОБА_1 був судимий 20 лютого 2002 року Бериславським районним судом
Херсонської області за

ч. 3 ст. 185 КК України на три роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком один рік.

Вдруге ОСОБА_1 був засуджений 24
березня 2003 року Бериславським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст.
185 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків ОСОБА_1 до покарання, призначеного судом за новим вироком,
частково було приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком
Бериславського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2002 року і
визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і
один місяць позбавлення волі, яке він відбув повністю.

Втретє ОСОБА_1 був засуджений 25
вересня 2006 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч. 2 ст.
185 КК України на три роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України
його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
три роки.

Вчетверте ОСОБА_1 було засуджено
вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 14 березня 2007
року за ч. 2 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) на один рік і шість місяців
позбавлення волі за злочин, вчинений ним 27 лютого 2000 року, тобто до
постановлення трьох попередніх вироків.

Як вказано у цьому вироку, відповідно
до вимог ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання
було зараховано покарання за вироком Новокаховського міського суду Херсонської
області від 25 вересня 2006 року та шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі
строком на чотири роки.

Вироком апеляційного суду
Херсонської області від 26 червня 2007 року цей вирок було скасовано в частині
призначеного покарання.

ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст.
140 КК України (в ред. 1960 року) і призначено йому покарання - один рік і
шість місяців позбавлення волі.

Вирок Новокаховського міського суду
Херсонської області від 25 вересня 2006 року постановлено виконувати
самостійно.

Таким чином, постановляючи вироки
щодо ОСОБА_1 і визнаючи його винним у злочині, вчиненому ним 27 лютого 2000
року, тобто до постановлення трьох попередніх вироків, місцевий суд
Бериславського району Херсонської області та апеляційний суд Херсонської
області не врахували, що мали призначити ОСОБА_1 покарання за сукупністю
злочинів і в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів,
мали зарахувати покарання, відбуте ОСОБА_1 повністю за попереднім вироком
Бериславського районного суду від 24 березня 2003 року, а також врахувати, що
вирок Новокаховського міського суду від 25 вересня 2006 року - підлягав
самостійному виконанню.

Враховуючи наведені обставини, які свідчать про неправильне застосування
кримінального закону, судові рішення щодо ОСОБА_1 підлягають скасуванню.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судових рішень за наявними в справі матеріалами, колегія суддів
встановила обставини, які дають підстави для прийняття рішення і на користь
засудженого

ОСОБА_2, від якого не надійшла
скарга і щодо якого подання не внесено.

Так, призначивши засудженому ОСОБА_2
умовне покарання на підставі ст. 45 КК України (в ред. 1960 року) із сплатою
штрафу, місцевий суд не врахував того, що діючим Кримінальним кодексом України,
що набрав чинності 01 вересня 2001 року, сплата штрафу при призначенні умовного
покарання не передбачена, і тому цей закон має зворотну дію у часі, тобто
поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання ним
чинності.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити. Вирок
Бериславського районного суду від 14 березня 2007 року та вирок апеляційного
суду Херсонської області від 26 червня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у Бериславський районний суд
Херсонської області.

В порядку статті 395 КПК України,
вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 14 березня 2007
року щодо ОСОБА_2 змінити, виключити з вироку рішення про необхідність сплати
ОСОБА_2 штрафу в розмірі 680 грн. у дохід держави.

В решті вирок щодо ОСОБА_2 залишити
без зміни.

С у д д і:

Синявський О.Г.
Пекний С.Д.
Нікітін Ю.І.