Справа
№ 1-57/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2007
року Ріпкинський районний суд
Чернігівської області

у складі: головуючого судді - Жовток Є.А. при секретарі
Нерус Н.І. з участю прокурора Довгошей О А.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки справу про обвинувачення

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, українки, громадянки України, уродженки с.Нові
Яриловичі Ріпкинського району Чернігівської області, з повною загальною
середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, проживаючої в АДРЕСА_1,
зареєстрованої в АДРЕСА_2, раніше не судимої

у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.,
10.11.2006 року близько 9 години, під час провадження досудового слідства у
кримінальній справі № 18/06278 про обвинувачення ОСОБА_2у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.122 КК України, будучи попередженою перед допитом про
кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України за дачу завідомо
неправдивих показів, при допиті в якості свідка, бажаючи захистити потерпілу
ОСОБА_3, дала старшому слідчому СВ Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській
області Грецькому В.П., завідомо неправдиві показання, які не відповідали
фактичним обставинам справи та свідченням, даним ОСОБА_1. на стадії судового слідства.

Допитана
в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1, свою вину у вчиненні злочину визнала
повністю та показала, що восени 2006 року вона, на прохання ОСОБА_3, із дружніх
спонукань до останньої, в приміщенні Ріпкинського РВ УМВС, будучи заздалегідь
попередженою про можливість настання кримінальної

відповідальності
за дачу завідомо неправдивих показань, під час допиту в якості свідка у
кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2в нанесенні тілесних ушкоджень
ОСОБА_3, показала, що 09.08.2006 року, у вечірній час, в АДРЕСА_2, ОСОБА_2.
завдав декілька ударів в область тулуба ОСОБА_3., а також один удар в область
голови їй, ОСОБА_1. Насправді ОСОБА_1. не бачила, що ОСОБА_2. бив ОСОБА_3, крім
того ОСОБА_2. не бив її, ОСОБА_1. Під час допиту в судовому засіданні у якості
свідка по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2. в приміщенні
Ріпкинського районного суду, вона дала правдиві свідчення про відомі їй
обставини справи. Корисливої мети даючи неправдиві показання слідчому,
ОСОБА_1не мала. У скоєному щиро кається.

Крім
повного визнання вини підсудною, винність ОСОБА_1. у вчинені інкримінованого їй
діяння, підтверджується іншими доказами, які містяться в матеріалах
кримінальної справи і які підсудна визнала в судовому засіданні без їх
дослідження, зокрема:

-
протоколами допитів свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_3. (а/с 15-17, 25-26);

- протоколом
очної ставки між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. (а/с 27-28). -витягом з протоколу
судового засідання від 25.12.2006 року у кримінальній справі про обвинувачення
ОСОБА_2. у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (а/с 5).

Суд
вважає доведеною винність підсудної у скоєнні злочину, оскільки ОСОБА_1, будучи
попередженою перед допитом про можливість настання кримінальної
відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань, під час допиту в якості
свідка при провадженні досудового слідства, дала завідомо неправдиві показання.

Обставиною,
пом»якшуючою покарання підсудної, суд вважає щире каяття.

Обставин,
обтяжуючих покарання ОСОБА_1, по справі не встановлено.

З матеріалів
справи вбачається, що підсудна за місцем проживання характеризується
посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.

З
довідки № 9, виданої Добрянською районною лікарнею Ріпкинського району
вбачається, що, ОСОБА_1. перебуває на обліку з 27.03.2007 року з приводу
вагітності. Термін вагітності ОСОБА_1. становить 10-11 тижнів.

Санкцією
ч.1 ст.384 КК України передбачено покарання у вигляді виправних робіт, арешту
або обмеження волі. У відповідності до ч.2 ст.57, ч.3 ст.60, ч.3 ст.61 КК
України, покарання у вигляді виправних робіт, арешту та обмеження волі не
можуть бути застосовані до вагітних жінок.

Згідно
п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про
практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до
більш м»якого виду покарання у випадках, коли санкіцією закону, за яким
засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи
стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності для
того підстав, відповідно до ст.7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу
від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і
звільнити засудженого від покарання.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1. необхідно визнати винною у
вчиненні злочину, однак не призначати їй покарання за скоєне
суспільно-небезпечне діяння.

Речові
докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.
323, 324 КПК України,
суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
- визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.384 КК України, без
призначення їй покарання.

Запобіжний
захід ОСОБА_1., до набрання вироком чинності, залишити попереднім - підписку
про невиїзд.

На вирок
може бути подано апеляцію протягом 15 діб з моменту його проголошення до апеляційного
суду Чернігівської області.