У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовська Т.В., Пошва Б.М.

за участю прокурора

Сорокіної О.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 26 липня 2007 року кримінальну справу
за касаційним поданням заступника прокурора Херсонської області на вирок
Бориславського районного суду Херсонської області від 12 травня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 серпня 2006 року щодо
ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

уродженку м. Темір-Тау, Казахстан, громадянку України,

судиму 20 грудня 2004 року за ч. 1 ст. 309 КК України на
1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, на
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте
покарання за попереднім вироком та остаточно визначено 2 роки 1 місяць
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1. звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з
покладенням на неї обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК
України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області від 29 серпня 2006 року зазначений вирок залишено без
зміни.

ОСОБА_1. засуджено за те, що вона влітку 2005 року біля АДРЕСА_1
Бориславського району Херсонської області незаконно, шляхом зривання суцвіття
та листя дикої коноплі, без мети збуту придбала особливо небезпечний
наркотичний засіб - канабіс (марихуану) вагою 7,8 г, яку перенесла до свого
помешкання у АДРЕСА_1, та незаконно зберігала для власного вживання.

У касаційному поданні прокурор просить постановлені щодо ОСОБА_1 судові
рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку із
неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного
покарання тяжкості злочину внаслідок його м'якості. При цьому посилається на те, що суд першої
інстанції, звільняючи ОСОБА_1. від покарання із застосуванням статей 75, 76 КК
України, а апеляційний суд залишаючи вирок без змін, фактично не врахували,
що ОСОБА_1. раніше судима за
аналогічний злочин і в період іспитового строку знову вчинила умисний злочин,
що свідчить про її суспільну небезпечність і небажання стати на шлях
виправлення та перевиховання.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала касаційне
подання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційного подання,
колегія суддів вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки про винуватість засудженої ОСОБА_1 у вчиненні злочину суд
обґрунтував викладеними у вироку доказами, які ніким не оспорюються.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував дії
засудженої ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції, звільняючи
ОСОБА_1. від покарання із застосуванням статей 75, 76 КК України, а апеляційний
суд залишаючи вирок без змін, фактично не врахували, що вона раніше судима за
аналогічний злочин і в період іспитового строку знову вчинила умисний злочин, є
необґрунтованими.

Частиною 1 ст. 78 КК України не заборонено повторне застосування ст. 75 КК України до осіб, які у період
іспитового строку вчинили новий злочин. Не містять категоричної заборони щодо
такої можливості і роз'яснення, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 10
постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 “ Про практику призначення судами
кримінального покарання”, як про йдеться у касаційному поданні.

При призначенні покарання ОСОБА_1. суд відповідно до вимог ст. 65 КК
України врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є злочином
середньої тяжкості, дані про її особу, з яких убачається, що ОСОБА_1. позитивно характеризується за
місцем проживання, має на утриманні трьох дітей, двоє з яких неповнолітні, її
щире каяття, невелику кількість зберігаємої наркотичної речовини, яка є
незначною і яку засуджена зберігала для особистого вживання, та, визнавши
пом'якшуючими покарання обставинами щире каяття ОСОБА_1 у вчиненому і наявність
на її утриманні неповнолітніх дітей, обґрунтовано дійшов висновку про
призначення їй покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК
України і призначив їй покарання
необхідне і достатнє для її виправлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для
скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 у зв'язку з м'якістю призначеного йому покарання
внаслідок застосування ст. 75 КК
України, як про це ставиться питання у касаційному поданні.

Порушень процесуальних прав засудженої ОСОБА_1 не встановлено.

Керуючись ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Херсонської
області залишити без задоволення, а вирок Бориславського районного суду Херсонської
області від 12 травня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області
від 29 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Пошва Б.М.