Дата документу Справа № 336/5939/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/5939/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/316/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001875 від 10 травня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Пирогівці Прилуцького району Чернігівської області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, яка до затримання не працювала, фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

21 січня 2015 року на адресу апеляційного суду надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 , на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 2 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі. Запобіжний захід відносно останньої до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 11 травня 2014 року. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінити, перекваліфікувати її дії на ч.2 ст.121 КК України та пом`якшити призначене покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що у ОСОБА_6 не було умислу на вбивство ОСОБА_9 . Крім того зазначає, що судом першої інстанції не взяті до уваги показання обвинуваченої про те, що сокиру вона вирвала з рук ОСОБА_9 , коли той намагався нанести їй удари, та нанесла удар у відповідь з метою зменшення активності протиправних дій ОСОБА_9 . На думку апелянта, дані показання обвинуваченої жодними доказами не спростовані та повністю підтверджені на слідчому експерименті 19 червня 2014 року. Також, апелянт зазначає, що судом не надано оцінки діям потерпілого ОСОБА_9 , відомостям про його особу, та висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №2113 від 6 червня 2014 року, де зазначено, що настання смерті ОСОБА_9 сприяла двостороння гнійна бронхопневмонія. При призначенні покарання обвинуваченій, на думку апелянта, судом не враховано всіх обставин провадження та особу обвинуваченої.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 також вказує на неправильну кваліфікацію судом її дій та суворість призначеного покарання. Посилається на те, що вона не заперечує свою вину за ч.2 ст.121 КК України. На думку обвинуваченої, суд не врахував те, що потерпілий після заподіяння йому тілесних ушкоджень лишився живим та помер через 26 днів у лікарні після переведення його з реанімаційного відділення та відключення від спеціальних медичних систем підтримки. Крім того, вказує на те, що суд не врахував відсутність в неї умислу на позбавлення життя потерпілого, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими, на її думку є: надання нею помочі потерпілому задля запобігання тяжких наслідків, виклик нею швидкої допомоги,те, що правопорушення вона вчинила унаслідок збігу тяжких обставин. Посилаючись на викладене, обвинувачена просить скасувати оскаржуваний вирок, перекваліфікувати її дії та призначити покарання з врахуванням всіх обставин, що його пом`якшують.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за те, що вона 10 травня 2014 року приблизно о 14-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході раптово виниклої сварки із чоловіком своєї рідної сестри - ОСОБА_9 , яка відбулася на ґрунті вживання спиртних напоїв та стійких неприязних відносин, з метою умисного вбивства нанесла останньому не менше 4 ударів сокирою в область голови та тулуба, чим спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, внаслідок чого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 у КУ Міська клінічна лікарня швидкої та медичної м.Запоріжжя від отриманих поранень помер.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.115 КК України не визнала та вказала, що не мала умислу на вбивство ОСОБА_9 . Зранку 10 травня 2015 року з останнім вона вживала спиртні напої. Її сестра - ОСОБА_10 , також була вдома. Близько о 10-00 годині ОСОБА_9 почав збиратися на роботу. Коли він пішов, вони з сестрою також вирішили піти у своїх справах: вона - до племінниці із дітьми, а ОСОБА_10 - до знайомої ОСОБА_11 . Приблизно о 14-00 годині вона повернулася додому і побачила, що ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння лежить на дивані. ОСОБА_9 почав висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою та ображати її. Потім він піднявся, взяв сокиру, яка стояла біля печі та тримав її у піднятій руці. Вона, маючи намір на зменшення активності дій потерпілого, відштовхнула його та вихватила сокиру з його рук. ОСОБА_9 впав на диван, після чого вона вдарила його обухом сокири по голові. Оскільки ОСОБА_9 намагався піднятися з дивану, вона нанесла йому ще декілька ударів сокирою (якою частиною вона не пам`ятає) в область голови. Порохня почав хрипіти, а вона вибігла з будинку. Коли через декілька хвилин вона повернулась, то побачила, що ОСОБА_9 лежить на підлозі обличчям вниз. Після цього вона зателефонувала своєму синові, щоб порадитись з останнім, та викликала лікарів. Коли вона пішла зустрічати швидку медичну допомогу, по дорозі викинула сокиру в кущі.

Проте, вина ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_9 при судовому розгляді зазначила, що раніше між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 відбувалися сварки та остання неодноразово погрожувала потерпілому, між ними були неприязні стосунки.10 травня 2014 року від своєї сестри - ОСОБА_12 , вона дізналась, що приблизно о 15-00 годині до них приходила ОСОБА_6 . Оскільки остання знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, сестра її до квартири не пустила. Приблизно о 16 годині 30 хвилин, коли вона перебувала на роботі, їй зателефонувала ОСОБА_13 і повідомила, що до будинку їх батьків під`їхала міліція. Вона зателефонувала своїй матері і та їй повідомила, що знаходиться у знайомої ОСОБА_11 і не знає, з якого приводу до них приїхали працівники міліції. Через 10 хвилин мати їй передзвонила та повідомила, що розмовляла по телефону з ОСОБА_6 і та їй повідомила, що прийшла додому і побачила побитого ОСОБА_9 , який був увесь в крові. Отримавши вказану інформацію вона разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поїхала до райвідділу міліції, де дізналась, що в їх будинку знаходяться працівники міліції, оскільки хтось завдав тілесних ушкоджень їх батьку.

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що її та свідка ОСОБА_9 рідня тітка ОСОБА_6 з квітня 2014 року стала проживати у їх батьків. Вона зловживала спиртними напоями, вчиняла сварки, вела себе агресивно, не працювала. Між її батьком - ОСОБА_9 , та ОСОБА_6 часто виникали сварки. 10 травня 2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин від ОСОБА_9 вона дізналася, що їх батько перебуває у лікарні у важкому стані. Пізніше батько помер в лікарні.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що проживала разом з чоловіком ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . З квітня 2014 року з ними проживала її рідна сестра - ОСОБА_6 , яка щодня вживала з ОСОБА_9 алкогольні напої, після чого останні неодноразово сварились. 10 травня 2014 року зранку ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вжили пляшку горілки, потім купили ще одну та почали вживати її на кухні. Потім ОСОБА_9 поїхав на роботу. Об 11 годині 30 хвилин вона пішла до своєї знайомої ОСОБА_11 . О 13 годині 22 хвилини зі слів останньої вона дізналася, що ОСОБА_6 по телефону повідомила, що вбила ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що 10 травня 2014 року о 12 годині до неї прийшла ОСОБА_10 . Приблизно о 13 годині на телефон останньої надійшов дзвінок, на який відповіла вона, оскільки ОСОБА_9 була у дворі. Телефонувала ОСОБА_6 і повідомила, що вбила ОСОБА_9 . Їй відомо про чисельні сварки, які виникали між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Згідно з висновками експерта №2113 від 6 червня 2014 року, смерть ОСОБА_9 настала від відкритих багатооскольчатих переламів кісток черепу з переходом на його основу, забиття головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки, що ускладнилися набряком головного мозку та двосторонньою гнійною бронхопневмонією. Згідно з медичною карткою, смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 16 годині 30 хвилин. Виявлена у ОСОБА_9 відкрита черепно-мозкова травма утворилася незадовго до надходження ОСОБА_9 до лікарні, можливо 10 травня 2014 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно з актом судово-псехіатричної експертизи від 14 липня 2014 року, ОСОБА_6 хронічними психічними захворюваннями не страждала та не страждає на час проведення експертизи, в період вчинення інкримінованого

їй злочину ознак тимчасового розладу психічної діяльності не проявляла, знаходилась в стані простого алкогольного сп`яніння та могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані докази у своїй сукупності підтверджують наявність у обвинуваченої умислу на вбивство ОСОБА_9 за обставин, вказаних у вироку.

Про це свідчать: механізм, кількість та локалізація тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому, знаряддя та обстановка злочину, наявність неприязних відносин між обвинуваченою та потерпілим.

Якихось об`єктивних даних, які б свідчили про те, що обвинувачена, нанесла удари потерпілому сокирою у життєво важливий орган, обороняючись від протиправних дій останнього, не встановлено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив всі докази у кримінальному провадженні, дав їм правильну оцінку та дійшов вірного висновку щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за вказаними у вироку обставинами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченої в апеляційній скарзі щодо необхідності кваліфікації її дій як вчинення замаху на злочин, оскільки смерть потерпілого ОСОБА_9 є закономірним результатом її умисних дій.

Відомостей про те, що смерть потерпілого настала у наслідок неналежного виконання професійних обов`язків медичними працівниками, в матеріалах провадження немає.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин.

При цьому суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, його тяжкість, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима в силу ст.89 КК України, за місцем перебування в СІЗО характеризується задовільно, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що його обтяжує, а саме: вчинення обвинуваченою правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.115 КК України - на строк 10 років, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів.

На думку колегії суддів, доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 2 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.115 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4