Дата документу Справа № 335/4384/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/4384/13-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/901/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 5 ст. 191 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року м.Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженню, обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_15 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, яка має вищу освіту, мешкаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 5 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки та конфіскацією всього майна, яке їй належить на праві власності.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.
Стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої шкоди на користь: ОСОБА_16 - 10 620 грн.; ОСОБА_17 - 3 000 грн.; ОСОБА_18 - 2 000 грн.; ОСОБА_19 - 8 900 грн.; ОСОБА_20 - 2 800 грн.; ОСОБА_21 - 2 500 грн.; ОСОБА_22 - 27 058 грн.; ОСОБА_23 - 8 000 грн.; ОСОБА_24 - 30 000 грн.; ОСОБА_25 - 3 300 грн.; ОСОБА_26 - 1 000 грн.; ОСОБА_27 - 8 527, 50 грн.; ОСОБА_28 - 16 500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої шкоди на користь: ОСОБА_29 9 695,85 грн.; ОСОБА_30 11 383,90 грн.; ОСОБА_31 3 996,67 грн.; ОСОБА_32 1 807,16 грн.; ОСОБА_33 - 2 100 грн.; ОСОБА_34 - 7 906,12 грн.; ОСОБА_13 27 623,85 грн.; ОСОБА_35 - 889,40 грн.; ОСОБА_36 - 5 841 грн.; ОСОБА_37 - 5 746 грн.; ОСОБА_38 - 1 061,82 грн.; ОСОБА_12 - 9 727,30 грн.; ОСОБА_39 - 22 833 грн.; ОСОБА_40 - 4 990,50 грн.; ОСОБА_41 - 4 609,40 грн.; ОСОБА_10 - 3 047,71 грн.; ОСОБА_42 - 53 100 грн.; ОСОБА_43 - 8 920 грн.; ОСОБА_44 - 17 300 грн.; ОСОБА_9 - 854,54 грн.; ОСОБА_45 - 392,15 грн.; ОСОБА_46 - 24 413,58 грн.; ОСОБА_47 - 1 940 грн.; ОСОБА_48 - 84 517,40 грн.; ОСОБА_49 - 1 820 грн.; ОСОБА_50 - 26 550 грн.; ОСОБА_51 - 1 891,73 грн.; ОСОБА_52 - 11 134,85 грн.; ОСОБА_53 - 10 446,84 грн.; ОСОБА_54 - 11 493,03 грн.; ОСОБА_55 - 13 760,27 грн.; ОСОБА_56 - 1 540 грн.; ОСОБА_57 - 12 378,35 грн.; ОСОБА_58 - 17 129,18 грн.; ОСОБА_59 - 9 660 грн.; ОСОБА_60 - 16 686 грн.; ОСОБА_61 - 17 624 грн.; ОСОБА_62 - 4 773,55 грн.; ОСОБА_15 - в сумі 78 807 грн.; ОСОБА_63 - 49 725,18 грн.; ОСОБА_64 - 15 261,38 грн.; ОСОБА_65 - 6 831,03 грн.; ОСОБА_66 - 622,46 грн.; ОСОБА_67 - 44 849,86 грн.; ОСОБА_68 - 3 650 грн.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною в тому, що вона не маючи стабільного джерела доходу, діючи умисне, з метою збагачення, шляхом привласнення грошових коштів жителів міста Запоріжжя, що виявили бажання стати членами кредитної спілки в липні 2000 року, внесла завідомо неправдиві відомості в офіційні, засновницькі документи, необхідні для державної реєстрації кредитної спілки.
У виконання свого злочинного умислу, направленого на привласнення грошових коштів, ОСОБА_7 , діючи умисно, при особистому спілкуванні з мешканцями м. Запоріжжя, пропонувала їм вступити в кредитну спілку.
Після реєстрації кридитної спілки в органах державної влади, ОСОБА_69 з використанням підроблених документів, отримала посаду голови правління ЖКС «Ти не один», яка наділила її правами на здійснення адміністративно-господарські і організаційно-розпорядчи повноваження.
В дійсності органи правління і кридитного комітету в кридитній спілці не існували, а її функції привласнила собі голова правління ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 в період 2001-2004р. прийняла від членів кредитної спілки в якості основних і додаткових внесків грошові кошти на загальну суму 1.080 811,30 грн.
При цьому, ОСОБА_7 , використовуючи в своїх злочинних цілях отримані грошові кошти від вказаних членів кредитної спілки Ти не один, фактично повернула частину грошових коштів на загальну суму 271 482,39 гривень, що належать членам кредитної спілки.
Згідно первинних бухгалтерських документів, ОСОБА_7 витратила на оплату оренди 14 405,30 гривень, оплату банківських послуг 595,40 гривень, оплату послуг зв`язку 1 934,67 гривень, оплату товарів і послуг 10 065,00 гривень, оплату податкових платежів 12 186,00 гривень і виплату заробітної плати 40 390,00 гривень, всього на суму 79 576,37 гривень, а також видала кредит на загальну суму 416 463 гривні.
Після часткового повернення вкладів, у розпорядженні ОСОБА_7 знаходилися грошові кошти в сумі 285 264,36 гривень, що підлягали подальшому поверненню вкладникам жіночого кредитної спілки Ти не один, проте, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнила і розтратила на свій розсуд кошти кредитного спілки Ти не один, а також на невстановлені в ході досудового слідства потреби, в сумі 285 264,36 гривень, що належали раніше вказаним вкладникам, заподіявши збиток потерпілим, що в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, і є особливо великим розміром.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 зазначає, що матеріали провадження не містять докази її вини у вчиненні вказаного вище злочину, проведені економічні експертизи є суперечливі. Вказує, що суд не конкретизував яку ж саме суму грошових коштів вона привласнила, а яку розтратила. Просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити.
В доповненнях до своєї апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 посилається на те, що обвинувачення є неконкретним, в вироку зазначено, що вона привласнила і розтратила кошти кридитної спілки в сумі 285 264,36 грн., а заподіяла збиток на загальну суму 848 776, 16 грн., при підрахунку сум внесків допущені арифметичні помилки, стороною обвинувачення не доведено вчинення нею правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.
Просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що судом безпідставно застосовано при призначенні ОСОБА_7 покарання ст. 69 КК України, яка вчинила особливо тяжкий злочин, затягувала розгляд кримінального провадження в суді, шкоду потерпілим не відшкодувала. Просить вирок суду скасувати внаслідок м`якості призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки та конфіскацією всього майна, яке їй належить на праві власності.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_7 вказує на те, що після ретельного доросслідування кримінальної справи сума коштів, яка їй вмінялась за ст. 191 КК України значно зменшелась до 285 264 грн., але ці гроші вона на привласнила та не рострачала, наполягає на свої невинуватості у вчиненні злочину, передбаченому ч.5 ст. 191 КК України.
Між тим у неї немає документів, куди ці гроші були витрачені. Тому вона повністю визнає свою вину в службовій недбалості, яка спричинила тяжкі наслідки за ч.2 ст. 367 КК України та буде використовувать всі зусилля, щоб відшкодувати вкладчикам шкоду.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора потерпілий ОСОБА_15 вказує на свою не згоду в частині правової кваліфікації дій обвинуваченої.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_15 вважає, що дії ОСОБА_7 не правильно кваліфіковані за ч.5 ст. 191 КК України, оскільки вона не була службовою особою, що суд не правильно встановив розмір завданих ОСОБА_7 збитків потерпілим, без належного обгрунтування не були досліджені в якості доказів висновки судово-економічних єкспертиз, судом безпідставно залишена його заява про відвід складу суду першої інстанції. Також вказує на грубе порушення судом вимог щодо розумності строків розгляду судової справи більше 10 років, у зв`язку з чим ОСОБА_7 уникнула від кримінальної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 367 КК України.
Просить вирок суду в частині правової кваліфікації скасувати та постановити новий, яким дії ОСОБА_7 перекваліфікувати з ч.5 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України, цей же вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 змінити та ухвалити в цій частині новий вирок, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 суму боргу у розмірі 90 634 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 20 791,26 грн., інфляційні втрати на суму боргу у розмірі 189 425 грн.
В доповненнях до апеляційної скарги просить вирок суду в частині вирішення питання про росподіл та стягнення процесуальних витрат змінити та ухвалити в цій частині новий вирок, стягнути з ОСОБА_7 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 1 900 грн та 1 200 грн.
Крім того потерпілим ОСОБА_15 було подане клопотання в якому він прохав за результатами розгляду апеляційного провадження змінити ОСОБА_7 запобіжний захід, застосувавши щодо неї тримання під вартою. Крім того прохав стягнути з ОСОБА_7 витрати понесені ним в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , яки підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суть пояснень яких зводяться до того, щоб вирок суду залишити без змін, потерпілого ОСОБА_15 , який підтримав свою апеляцію, прокурора, який не підтримав апеляцію прокурора і просив вирок суду залишити без змін, розглянувши матеріали провадження та дослідивши посилання, що наведені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_15 та обвинуваченої ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_7 визнала, що її дії завдали шкоду потерпілим, вона не може пояснити куди була витрачена сума 285 264 грн., повністю визнає свою вину у службовій недбалості, які спричинили тяжкі наслідки, але вона ці кошти не привласнювала і не розтрачала, згодна відшкодовувати спричинену шкоду потерпілим.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини ОСОБА_7 , суд першої інстанції безпосередньо оцінивши досліджені докази в сукупності з встановленими обставинами кримінального провадження дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченої в привласненні і розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах.

Суд першої інстанції обґрунтовуючи свою позицію щодо наявності вини ОСОБА_7 посилався на: покази потепілих; документальні докази: статут Жіночої кредитної спілки «Ти не один»; свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян Жіночої кредитної спілки «Ти не один»; довідку ГУ статистики у Запорізькій області стосовно Жіночої кредитної спілки «Ти не один», постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2010 р. якою було закрито провадження по кримінальній справі стосовно ОСОБА_7 по ч.ч.1, 3 ст.358 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності; договори про внесення термінових членських внесків; прибуткові касові ордера; відомості про нарахування та виплаті відсотків по терміновим членським внескам, актами звірки взаємних розрахунків; рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по цивільних справах про стягнення грошових внесків (грошових коштів), процентної ставки, моральної шкоди; квитанції до прибуткових касових ордерів; договір-поруки використання внеску; договір-доручення використання внеску; ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 р. якою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.367 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Доводи обвинуваченої викладені в апеляційній скарзі про те, що вказані докази не несуть доказового значення, а висновки судово-економічних експертиз є суперечливими, колегія суддів вважає надуманими, адже наявні у провадженні докази свідчать про те, що після прийняття внесків від громадян, часткового повернення сум внесків і виплати останнім відсотків, понесення організаційних витрат і видачу кредитів в розпорядженні ОСОБА_7 знаходилися грошові кошти в сумі 285 264, 36 грн., які і були привласнені і розтрачені останньою.
У вироку суд, як на докази вини ОСОБА_7 , взагалі не посилався на висновки судового-економічних експертиз, т.я. первинні данні представлені на експертизи, суперечили додатковим доказам, які стали предметом дослідження у суді (наприклад судові рішення про стягування неповернутих кредитів), тому її доводи в цій частині є необґрунтованими.

Невизнання вини обвинуваченою в інкримінованому їй злочині під час судового слідства були обумовлені, на думку суду першої інстанції, обраною позицією захисту, направленою на ухилення від відповідальності за скоєне. Колегія суддів погоджується зі вказаним висновком при цьому вважає що дії ОСОБА_7 кваліфіковані правильно і вина її повністю доказана.
Доводи викладені в доповненні до апеляційної скарги колегія суддів також вважає необґрунтованими оскільки сума 285 264, 36 грн., яка була привласнена і розтрачена ОСОБА_7 вирахувана із загальної суми внесків, з якої відняті повернуті внески і відсотки, витрати понесені на організаціюну діяльність КС та видані кредити. Сума ж нанесених збитків громадянам вирахувана із загальної суми внесків з якої відняті лише повернуті внески і відсотки. Ці обставини підтверджені первинними документами, дослідженими в судовому засіданні, підтверджені як обвинуваченою так і потерпілими.
Стосовно доводів прокурора викладених в апеляційній скарзі колегія суддів зазначає наступне. Призначаючи міру покарання, суд враховував характер дій винної, суспільну небезпеку вчиненого нею, пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав те що обвинувачена є похилого віку і її стан здоров`я, обтяжуючих покарання обставин судом встановлено не було. Суд врахував обставини щодо особи обвинуваченої і з урахуванням всіх цих обставин в сукупності дійшов до висновку, про можливість застосування щодо неї положень ст.69 КК України.

З вказаними висновками суду повністю погоджується колегія суддів.

Доводи прокурора про те, що обставини які суд визнав такими, які пом`якшують покарання (похилий вік і стан здоров`я) є формальними, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки вказані обставини є присутніми, а прокурор не обґрунтував у чому полягає їх формальність і з яких підстав суд не мав права іх визнавати такими що пом`якшують покарання.

Доводи потерпілого викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст.190 КК України колегія вважає необґрунтованими, адже вони фактично дублюють доводи які потерпілі висловлювали підчас розгляду провадження в суді першої інстанції. Ці доводи судом першої інстанції були прийняті до уваги, і їм була дана відповідна оцінка з якою погоджується колегія суддів.

Вимоги клопотання на предмет зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 не ґрунтується на положеннях кримінального процесуального закону і задоволенню не підлягають. Натомість колегія суддів вважає, що з обвинуваченої підлягають стягненню процесуальні витрати понесені потерпілим в рамках судового провадження в суді апеляційної інстанції на підставі ст.124 КПК України. Згідно наданих документів в рамках вказаного кримінального провадження в суді апеляційної інстанції потерпілим ОСОБА_15 були понесені витрати на суму 2 750,40 грн. які підлягають стягненню з ОСОБА_7 . Витрати, понесені потерпілим в суді першої інстанції не були предметом дослідження цим судом, тому це питання може бути вирішене шляхом подання позову в цивільно-процесуальному порядку.
Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_15 під час досудового розслідування в сумі 100 085, 64 грн. задоволений частково в сумі 78 807 грн., на суму, яка підтверджена документально, визнана в суді обвинуваченою. Вимоги потерпілого ОСОБА_15 про стягнення з обвинуваченої 3% річних від просроченої суми боргу, інфляційні витрати можуть бути вирішені судом в порядку цивільно-процесуального закону.
За перелічених обставин колегія суддів вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим, оскільки порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженню, обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_15 залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_15 судові витрати понесені ним в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 750,40 грн.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4