справа 1 - 254
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2007
року

Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі
головуючої судді Кушнір
Н.В.

при
секретарі Данчук
Л.А.

з участю
прокурора Кухти
І.П.

потерпілої ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівному кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1н.,
уродженця с. Шубків Рівненського району Рівненської області, фактично проживаючого по АДРЕСА_1, зареєстрованого по АДРЕСА_2, українця,
громадянина України, з
середньо-спеціальною освітою,
непрацюючого, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,

у скоєнні
злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

встановив:

ОСОБА_2
, який згідно постанови Рівненського
районного суду Рівненської області від 10 листопада 2003 року, зобов'язаний сплачувати кошти на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
малолітнього сина Владислава 01 березня 1995 р.н. в розмірі 1/4 частини його
заробітку, але не менше 1/42
неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно починаючи з 24 жовтня 2003
року і до досягнення дитиною повноліття,
працюючи на посаді вантажника в ТОВ "ЕКО МАРКЕТ" з 13.06.2007
року по 02.07.2007 року злісно ухилився від сплати аліментів. Після звільнення
з останього місця роботи будучи здоровим та працездатним, не працевлаштовувався, не надавав допомоги та коштів на утримання
дитини, будучи при цьому попередженим
про кримінальну відповідальність.

Станом
на 1 червня 2007 рік ОСОБА_2 заборгував
для ОСОБА_1 кошти на утримання
малолітнього сина Владислава
в розмірі 7 498 грн. 50 коп.

Підсудний
в судовому засіданні свою вину у скоєному визнав повністю і підтвердив
встановлені судом обставини.

По суті
справи показав, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з потерпілою,
мають спільного сина Владислава.
З 2000 року він проживає окремо. Відповідно до рішення Рівненського
районного суду від 10.10.2003 року його було зобов»язано виплачувати аліменти
до досягнення сином повноліття, але ці
кошти він не сплачував жодного разу, до
своєї смерті гроші давала його мати. Неодноразово викликався у виконавчу
службу, де попереджався про
відповідальність за ухилення від сплати аліментів, писав зобов»язання про виплату
аліментів, але не платив.

Оцінюючи
зібрані по справі докази в їх сукупності,
суд вважає, що вина підсудного у
скоєному повністю доведена.

У
зв'язку з тим, що учасники судового
розгляду не оспорюють фактичні обставини справи, суд
вважає за можливе
визнати дослідження доказів
щодо цих обставин

недоцільним. При цьому дані факти вважаються дослідженими
та встановленими в судовому засіданні,
оскільки сторони вважають, що
фактичні обставини справи доведені наявними у справі доказами, які не потребують дослідження у ході судового
розгляду справи. При цьому суд переконався у тому, що підсудний правильно розуміє зміст всіх
обставин справи, які б підлягали б
доказуванню і ним не заперечуються та сумнівів у добровільності та істинності
його позиції немає. Підсудному роз'яснено,
що він при відмові від дослідження доказів щодо фактичних обставин
справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в апеляційному порядку.
Усвідомивши це, підсудний настояв на
істинності своєї позиції у визнанні вини і викладених обставинах справи.

Крім
визнання підсудним своєї вини, його вина
у скоєному підтверджується зібраними по справі доказами, дослідженими судом, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_1 в суді,
свідка ОСОБА_3 / а.с. ЗО /,
копією виконавчого листа / а.с. 6 /,
свідоцтвами про народження дитини / а.с. 19 / та про розірвання шлюбу /
а.с. 18 /, постановою суду / а.с. 24
/, довідкою Департаменту ДВС у
Рівненському району / а.с. 25-26 /,
довідкою ТОВ "ЕКО'У а.с. ЗЗ /.

Таким
чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від сплати
встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей / аліментів /, тому його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 164 КК України.

При
обранні виду та визначенні міри покарання суд враховує, що злочин,
в якому обвинувачується підсудний,
згідно ст. 12 КК України є злочином
невеликої тяжкості, він позитивно
характеризується за місцем проживання,
раніше не судимий, є здоровим та
працездатним, але не
працевлаштованим, перебуває на обліку в
лікаря-нарколога з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Обставин, що обтяжують та пом'якшують покарання
підсудного, суд не вбачає.

Вищевказане
свідчить про відсутність у підсудного стійкої установки на антигромадське
життя. За таких умов суд вважає, що
виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції його від
суспільства, але в умовах постійного
контролю за його поведінкою з боку органів кримінально-виконавчої системи, тому вважає за доцільне звільнити його від
кримінальної відповідальності з випробовуванням, поклавши на нього певні обов'язки.

При
визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь
тяжкості вчиненого злочину, виду і
строку призначеного основного покарання,
обставин, що характеризують особу
підсудного, середовище, в якому він перебуває.

На підставі
наведеного та керуючись ст. 323, 324,
335 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_2
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченому ч.1 ст. 164 КК
України і призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання,
якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

Зобов'язати
ОСОБА_2 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи, періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний
захід підсудному до вступу вироку в законну силу залишити попередній-підписка
про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський
районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.