Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової
Т.С.,

суддів: Романець
Л.А., Широян Т.А.,

за участю прокурора Голюги В.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 30 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, на
ухвалу Апеляційного суду Харківської
області від 24 квітня 2014 року.

Вироком Московського районного суду м.
Харкова від 06 листопада 2013 року
засуджено:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимостей,

за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років із
конфіскацією усього майна, що належить
йому на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 24 квітня 2014 року зазначений
вирок змінено та зазначено вважати
ОСОБА_2 засудженим за ч. 2 ст. 307
КК України ( в редакції Закону від 05
квітня 2001 року) до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років без
конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 3 роки та покладено на нього
обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст.
76 КК України.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він в
кінці жовтня 2010 року незаконно
придбав,виготовив та зберігав за
місцем свого проживання АДРЕСА_1
особливо небезпечний наркотичний
засіб - каннабіс масою у перерахунку на
суху речовину 9,2442 г з метою подальшого
збуту.

10 листопада 2010 року ОСОБА_2 біля
зазначеного будинку незаконно збув за
100 грн ОСОБА_3 особливо небезпечний
наркотичний засіб - каннабіс, масою у
перерахунку на суху речовину 1,8435 г.

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування ухвали
апеляційного суду у зв'язку з
неправильним застосуванням
кримінального закону та
невідповідністю призначеного
покарання ступеню тяжкості злочину
внаслідок м'якості, а також про
направлення справи на новий
апеляційний розгляд. Обґрунтовуючи
свої вимоги, прокурор стверджує, що
судом апеляційної інстанції не
дотримано положення ст. 65 КК при
призначенні покарання та безпідставно
звільнено ОСОБА_2 від відбування
покарання з випробуванням на підставі
ст. 75 КК, а ухвала суду не відповідає
вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

На касаційну скаргу надійшло
заперечення від засудженого ОСОБА_2
, який просить ухвалу апеляційного
суду щодо нього залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав доводи
касаційної скарги, думку захисника,
який просив відмовити у задоволенні
скарги, перевіривши матеріали справи
та обговоривши наведені у скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга прокурора не
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, а згідно з
ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на
меті не тільки кару, а й виправлення
засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України у
разі, якщо суд при призначенні
покарання у виді позбавлення волі на
строк не більше п'яти років, враховуючи
тяжкість злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення від
відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів справи, при
вирішенні питання про звільнення
засудженого від відбування
призначеного покарання суд
апеляційної інстанції повною мірою
дотримався вимог зазначених законів.

Зокрема, апеляційний суд урахував
ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_2
злочину, який відповідно до ст. 12 КК
України відноситься до тяжких
злочинів, конкретні обставини справи,
кількість епізодів злочинної
діяльності та масу вилученого
наркотичного засобу, а також дані про
особу засудженого (раніше не судимий,
позитивно характеризується за місцем
проживання, має постійне місце
проживання) та його поведінку після
скоєння злочину.

За таких обставин апеляційний суд,
оцінивши ступінь небезпечності
ОСОБА_2 для суспільства, дотримуючись
принципу індивідуалізації покарання,
дійшов обґрунтованого висновку про
можливість його виправлення без
реального відбування ним покарання.

Доводи прокурора про необхідність
скасування судового рішення у зв'язку з
м'якістю призначеного покарання
засудженому, оскільки він вину не
визнав та не розкаявся, не підлягають
задоволенню, оскільки позиція захисту
осіб від пред'явленого обвинувачення,
не може враховуватись при призначенні
покарання.

Розгляд справи в суді апеляційної
інстанції провадився у передбаченому
законом порядку. Зміст ухвали цього
суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960
року.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
були би підставами для зміни або
скасування судового рішення, не
встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року, пунктами 11, 15 розділу ХI
«Перехідні положення» КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити
без задоволення, а ухвалу Апеляційного
суду Харківської області від 24 квітня
2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

Т.С. Шилова Л.А. Романець Т.А. Широян