АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/827/15-к Номер провадження 11-кп/786/445/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання - ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника виправного центру ОСОБА_7

засудженого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відео конференції кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Комсомольська ОСОБА_9 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.05.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено подання Комсомольського виправного центру №136 та спостережної комісії Комсомольського міськвиконкому щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від покарання призначеного вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.11.2011 року.

Постановляючи таке рішення суд вказав, що з матеріалів справи та характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини покарання, своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 ..

При цьому прокурор посилається на роз`яснення, які містяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» та приходить до висновку, що на час розгляду судом подання ОСОБА_8 , який засуджений за тяжкий злочин не відбув 2/3 частини встановленого судом строку покарання.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу посилаючись на наведені в ній доводи, а також на існуючу судову практику; заперечуючи проти доводів прокурора, представника Комсомольського ВЦ(№ 136) ОСОБА_7 яка вважає, що покарання призначається тільки вироком суду, а тому початок строку покарання слід обраховувати виходячи саме з цього; заперечення засудженого ОСОБА_8 , який стверджує, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою та тяжкою працею, відбув 2/3 строку покарання та заслужив право на умовно-дострокове звільнення. Натомість, через так зване пом`якшення покарання його фактично позбавили такої можливості; дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого; перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів прийшла до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.11.2011 року ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.310,71 КК України на п`ять років один місяць позбавлення волі. Під вартою з 28.11.2011 року.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2014 року невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Золотоніського міськрайонного суду від 28.11.2011 року замінено на обмеження волі на невідбутий строк два роки три місяці двадцять три дні та етаповано ОСОБА_8 до виправного центру.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.10.2014 року в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано час слідування під вартою до випраного центру з 13.09.2014 року по 13.10.2014 року включно у вигляді 31 (тридцять один) день із розрахунку відповідності одному дню позбавлення волі двох днів обмеження волі.

Начальник Комсомольського ВЦ (№ 136) спільно із головою спостережної комісії виконкому Комсомольської міської Ради звернуся до суду з поданням від 08.04.2015 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 ..

Зі змісту цього подання вбачається, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 28.11.2011 року, кінець строку 27.11.2016 року, 2/3 строку 18.03.2015 року, станом на 31.03.2015 року відбутий строку 03 роки 05 міс. 04 дні, залишок строку 01 р.07 міс.26 дн.

ОСОБА_8 у скоєному злочині розкаюється, сумлінно ставиться до роботи, не порушує трудову дисципліну, за характером врівноважений, на заходи індивідуально-виховного характеру реагує правильно, зарахований до програми диференційного виховного впливу за напрямком «Підготовка до звільнення», користується повагою серед засуджених,у вільний від роботи час відвідує бібліотеку, родинні стосунки підтримує шляхом телефонних розмов, залучений до навчання Кременчуцькому професійно-технічному училищі.

Посилаючись на вище наведене, а також на те, що засуджений відбув 2/3 строку покарання ставиться питання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 ..

Дослідивши додані до подання матеріали особової справи, суд встановив, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання характеризується позитивно, сумлінно ставиться до праці, заходи виховного характеру відвідує регулярно, реагує на них вірно, не порушує встановленого режиму відбування покарання та розпорядку дня. На момент розгляду подання 05.05.2015 року засуджений відбув 03 роки 06 місяців 08 днів строку.

Пославшись на вище викладене суд прийшов до висновку, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув більше ніж 2/3 строку покарання, призначеного вироком суду, а тому задовольнив подання та звільнив ОСОБА_8 умовно-достроково на невідбутий строк один рік шість місяців двадцять два дні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора виходячи з такого.

Так, прокурор не заперечуючи проти висновків суду щодо доведеності виправлення засудженого ОСОБА_8 стверджує, що засуджений не відбув 2/3 частини встановленого судом строку покарання. При цьому прокурор ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу посилається на те, що фактично відбуту частину покарання необхідно обчислювати, виходячи з покарання встановленого ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2014 року, якою засудженому ОСОБА_8 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на обмеження волі на невідбутий строк два роки три місяці двадцять три дні.

Однак колегія суддів вважає такі твердження помилковими в зв`язку з неправильним тлумаченням апелянтом положень Кримінального закону та невірною інтерпретацією судової практики, на яку послався прокурор.

Згідно ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У відповідності до ч.5 ст.82 КК України, до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

За змістом ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. До осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення та обмеження волі умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно ч.7 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України та ч.6 ст.539 Кримінального процесуального кодексу України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання розгляд повторного клопотання з цього самого питання одо осіб засуджених за тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

На думку колегії суддів прокурор вірно посилається, але не правильно тлумачить пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно якого при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України початок строку відбування зазначається в резолютивній частині вироку суду.

Як вбачається зі змісту вироку від 28.11.2011 року, ОСОБА_8 засуджений до позбавлення волі на певний строк та взятий під варту негайно в залі суду. Отже, початок строку покарання ОСОБА_8 слід обчислювати саме з 28.11.2011 року, як це встановлено вироком суду.

Розділом ХІІ Кримінального Кодексу України визначено правові підстави та наслідки «Звільнення від покарання та його відбування».

Статті 81 та 82 КК України які поміщені саме до цього Розділу КК України, а тому не можна стверджувати, що в них йдеться про пом`якшення призначеного рішенням суду покарання. Натомість, ст.81 КК України визначає порядок умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначеного вироком суду, а ст.82 КК України заміну призначеного судом покарання на більш м`яке.

За змістом ч.2 ст.67, ч.2 ст.130 Кримінально-виконавчого кодексу України, заміна невідбутої частини покарання або умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заходом заохочення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі або до осіб, засуджених до обмеження волі.

Таким чином, при заміні одного покарання іншим, більш м`яким покаранням в межах строку покарання, призначеного вироком суду мова йде саме про заохочення засуджених осіб за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а не про пом`якшення покарання.

На думку колегії суддів, рішеннями суду про пом`якшення покарання у розумінні роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», слід вважати, наприклад, рішення судів апеляційної або касаційної інстанції, якими під час перегляду вироків судів нижчої інстанції було пом`якшено строк призначеного такими вироками покарання.

В такому випадку, на нашу думку, згідно цих роз`яснень, під пом`якшенням покарання встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду слід вважати саме скорочення строку покарання, призначеного судом, а не його заміну більш м`яким покаранням в межах того ж строку покарання, який був визначений вироком суду.

Таким чином, твердження апелянта про те, що для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного судом покарання фактично відбуту засудженим частину покарання слід обчислювати виходячи з покарання, встановленого ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2014 року, якою невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на обмеження волі є помилковим.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції прокурора та касування ухвали суду про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 ..

Крім того, приймаючи таке рішення, колегія суддів виходить з того, що судове рішення має бути не тільки законним, а й справедливим.

З огляду на це, позбавлення можливості умовно-достроково звільнення від відбування покарання засудженого, який своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, однак випадково став заручником ситуації внаслідок різного трактування правових норм - є несправедливим та повністю нівелює проведену з ним виховну роботу та може негативно вплинути на інших засуджених, які теж могли б стати на шлях виправлення.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Комсомольська ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.05.2015 року щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І :
ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12