У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 р.
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Бех М.О.,суддів
Квасневської Н.Д., Кульбаби В.М.за
участю прокурора Сорокіної О.А.,
захисника ОСОБА_5

розглянула у судовому засіданні
кримінальну справу за касаційними
скаргами засудженого ОСОБА_6 та
захисника ОСОБА_5 на вирок
Сарненського районного суду
Рівненської області від 30 грудня 2013
року та вирок Апеляційного суду
Рівненської області від 24 квітня 2014
року щодо ОСОБА_6.

Вироком Сарненського районного суду
Рівненської області від 30 грудня 2013
року засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

судимого 25 листопада 2008 року за ч. 2 ст.
307, ч. 1 ст. 309 КК України на 5 років
позбавлення волі, звільненого від
відбування покарання з випробуванням
на підставі ст. 75 КК України з іспитовим
строком 2 роки,

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років
позбавлення волі з позбавлення права
керувати транспортними засобами
строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_6 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 3 роки та покладено
обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76
КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 9033 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 100000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, а також
шкоду на утримання дітей ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10: за період з 14
серпня 2010 року по 26 квітня 2018 року
щомісяця по 2733 грн. 32 коп., на утримання
дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за період
з 26 квітня 2018 року по 28 січня 2020 року
щомісяця по 2562 грн. 48 коп., на утримання
дітей ОСОБА_8, ОСОБА_10 за період з 28
січня 2020 року по 30 серпня 2025 року
щомісяця по 2277 грн. 76 коп., на утримання
ОСОБА_10 за період з 30 серпня 2025 року до 4
вересня 2027 року щомісяця по 1708 грн. 33
коп.

Судом вирішено долю речових доказів.

Вироком Апеляційного суду Рівненської
області від 24 квітня 2014 року вирок
районного суду в частині призначеного
ОСОБА_6 покарання скасовано та
призначено засудженому за ч. 2 ст. 286 КК
України 5 років позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортним засобом строком на 1 рік. В
решті вирок місцевого суду залишено
без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те,
що він 14 серпня 2010 року, близько 5-ї
години, керуючи автомобілем марки
„ВАЗ-2107", державний номер НОМЕР_1,
рухаючись із ввімкненим світлом фар та
швидкістю приблизно 40 км/год. по вул.
Бєлгородській в м. Сарни Рівненської
області з боку вул. Широкої в напрямку
перехрестя вул. Бєлгородської та
Княгині Ольги, порушив п. п. 2.3, 12.2, 12.3
Правил дорожнього руху, не вибрав
безпечної швидкості руху, проявив
неуважність до дорожньої обстановки,
не вжив заходів для своєчасного
зменшення швидкості аж до повної
зупинки транспортного засобу,
внаслідок чого допустив наїзд на
пішоходів ОСОБА_12 і ОСОБА_13, які
переходили проїзну частину дороги вул.
Бєлгородської зліва направо відносно
напрямку руху автомобіля. В результаті
дорожньо-транспортної події
потерпілому ОСОБА_13 спричинені тілесні
ушкодження, небезпечні для життя в
момент заподіяння, від яких він помер в
лікарні, а потерпілому ОСОБА_12
спричинені тяжкі тілесні ушкодження,
небезпечні для життя в момент
заподіяння.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_6 порушує питання про
скасування вироку апеляційного суду з
підстав невідповідності призначеного
покарання тяжкості злочину та його
особі внаслідок суворості. Вважає
необгрунтованим рішення суду про
стягнення з нього коштів на користь
ОСОБА_7 та просить зменшити суму виплат
на задоволення цивільного позову
потерпілої.

- захисник ОСОБА_5 порушує питання про
скасування постановлених щодо ОСОБА_6
судових рішень та направлення справи
на нове розслідування. Посилається на
порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
однобічність і неповноту досудового та
судового слідства. Зазначає, що судом
не надано належної оцінки доказам, не
встановлено конкретних обставин події,
не враховано що потерпілі у стані
алкогольного сп'яніння переходили
дорогу поза межами пішохідного
переходу.

Крім того, захисником подано
клопотання про звільнення ОСОБА_6 від
відбування покарання на підставі
Закону України від 8 квітня 2014 року «Про
амністію у 2014 році».

Заслухавши доповідь судді, пояснення
захисника на підтримання касаційної
скарги, думку прокурора про
необхідність залишення скарги без
задоволення, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу необхідно залишити
без задоволення з таких підстав.

Як убачається з матеріалів
кримінальної справи, доводи захисника
ОСОБА_5 щодо незаконності засудження
ОСОБА_6 аналогічні доводам його
апеляції, були предметом перевірки
суду першої і апеляційної інстанцій та
правильно визнані такими, що не
відповідають матеріалам справи.

Так, суд першої інстанції
проаналізував в сукупності зібрані у
справі докази, а саме, показання ОСОБА_6,
який повністю визнав свою вину та
пояснив про обставини ДТП, дані
протоколу відтворення обстановки і
обставин події за участю засудженого;
показання потерпілого ОСОБА_12, свідків
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, дані
протоколу огляду місця події ДТП від
14.08.2010 року, висновки трасологічної
експертизи та експертизи технічного
стану транспортного засобу -
автомобіля марки "ВАЗ-2107", висновок
авто-технічної експертизи про те, що
причиною настання
дорожньо-транспортної події є
порушення водієм ОСОБА_6 правил
дорожнього руху, а саме не вжиття
останнім своєчасно заходів реагування
з моменту виникнення небезпеки для
руху; висновки судово-медичних
експертиз експертизи № 341Е/285 від 30
вересня 2010 року та № 90Е від 7 жовтня 2010
року про характер та ступінь тяжкості
виявлених у ОСОБА_12 і ОСОБА_13 тілесних
ушкоджень, їх локалізацію та механізм
заподіяння, причину смерті ОСОБА_13

Суд, дослідивши у сукупності та
взаємозвʼ?язку показання засудженого,
потерпілого, свідків, які узгоджуються
між собою та з іншими письмовими
доказами, висновками експертиз, які не
суперечать один одному, надавши
доказам належну оцінку, обгрунтовано
дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6
у порушенні правил безпеки дорожнього
руху. Свій висновок суд належно
обґрунтував у вироку.

З протоколу судового засідання видно,
що судом досліджено всі обставини, які
могли мати значення для правильного
встановлення обставин справи. Докази,
на яких побудовані висновки суду про
винуватість засудженого у вчиненні
інкримінованого злочину є належними,
допустимими, достатніми і
достовірними.

Розглянувши справу у межах
пред'явленого обвинувачення, суд, на
підставі досліджених в судовому
засіданні доказів правильно встановив
обставини злочину, проаналізував їх у
сукупності та взаємозв'язку і зробив
обґрунтований висновок про
доведеність винуватості ОСОБА_6 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
289 КК України. Своє рішення суд
обґрунтував належним чином. При цьому,
у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 334 КПК
України 1960 року зазначив в
мотивувальній частині обвинувального
вироку формулювання обвинувачення,
визнаного судом доведеним, із
зазначенням усіх необхідних елементів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про
невідповідність призначеного йому
апеляційним судом покарання ступеню
тяжкості вчиненого злочину та його
особі внаслідок суворості є
необґрунтованими.

Зі змісту вироку видно, що, призначаючи
ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд
урахував дані про особу засудженого,
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
обставини, які пом'якшують та обтяжують
покарання. Зокрема, суд взяв до уваги
негативну характеристику засудженого,
стан його здоров'я, наслідки злочину, а
саме заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень одному потерпілому та смерть
другого. Покарання, призначене
засудженому, є необхідним для його
виправлення та попередження нових
злочинів, підстав вважати його
несправедливим внаслідок суворості
немає.

Безпідставними є посилання у
касаційній скарзі на те, що судом
неправильно визначено розмір коштів на
відшкодування заподіяної злочином
шкоди, стягнутої на користь потерпілої
ОСОБА_7 Так, зі змісту вироку
убачається, що суд, приймаючи рішення
про часткове задоволення цивільного
позову потерпілої, при визначенні суми
на відшкодування матеріальної шкоди
урахував, що потерпілою надано докази
на підтвердження заявленої нею суми
відшкодування, пов'язаної з лікуванням
та похованням її чоловіка ОСОБА_13, а
також з урахуванням суми коштів, яка
була добровільно відшкодована ОСОБА_6
на користь ОСОБА_7 При вирішенні
питання щодо розміру суми на
відшкодування моральної шкоди,
районний суд дотримався вимог ст. 1167 ЦК
України. Рішення про стягнення з ОСОБА_6
коштів на утримання неповнолітніх
дітей потерпілої є обґрунтованим та
відповідає вимогам ст.ст. 1167, 1168, 1187, 1201,
1200, 1202 ЦК України.

Розглядаючи справу щодо ОСОБА_6, суд
апеляційної інстанції дотримався
вимог ст. 377 КПК України 1960 року,
проаналізував всі доводи поданих
апеляцій щодо незаконності вироку суду
першої інстанції, дав вичерпну
відповідь на всі доводи та
обґрунтовано залишив без задоволення
апеляцію захисника, мотивувавши своє
рішення належним чином. Задовольняючи
частково апеляції прокурора і
потерпілих та постановляючи вирок,
апеляційний суд дотримався вимог ст. 378
КПК України 1960 року.

Перевіркою матеріалів кримінальної
справи за доводами касаційних скарг
захисника та засудженого не
встановлено порушень органом
досудового слідства, судом першої або
апеляційної інстанції вимог
кримінально-процесуального закону, які
б були підставою для скасування
постановлених у справі судових рішень.

Що стосується клопотання захисника
ОСОБА_5 про застосування щодо
засудженого ОСОБА_6 судом касаційної
інстанції Закону України від 8 квітня
2014 року «Про амністію у 2014 році», то в
даному випадку воно не може бути
задоволено касаційним судом. Так, в
судовому засіданні касаційного суду
засудженим або його захисником не
надано посвідченого у встановлений
законодавством спосіб документу, який
би підтверджував, що засуджений є
суб'єктом амністії, не міститься таких
документів і в матеріалах кримінальної
справи, тому питання про застосування
амністії щодо ОСОБА_6 повинно
вирішуватись у порядку, передбаченому
ст. 9 вищезазначеного Закону, на стадії
виконання вироку.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України
від 28 грудня 1960 року та пунктами 11, 15
Перехідних положень КПК України від 13
квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та
засудженого ОСОБА_6 залишити без
задоволення.

Вирок Сарненського районного суду
Рівненської області від 30 грудня 2013
року та вирок Апеляційного суду
Рівненської області від 24 квітня 2014
року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

С у д д і :

В.М. Кульбаба Н.Д. Квасневська М.О. Бех