Справа № 11-267/08 р.
Головуючий у І інстанції Попович В.В.
Категорія ст. 125 ч. 2 КК Доповідач Акуленко С.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15
травня 2008 року, колегія суддів судової
палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Кузюри М.М.

суддів - Акуленко С.О., Григор'євої В.Ф.

з участю прокурора - Гапеєвої Н.П.

скаржника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляцією ОСОБА_1 на постанову Семенівського районного суду
Чернігівської області від 29 лютого 2008
року.

В С Т А
Н О В И Л А:

Цією постановою до

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця і жителя с. Погорільці,
Семенівського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою
освітою, неодруженого, учасника бойових дій, інваліда ІІІ групи, учасника
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання
амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у медичному закладі
органу охорони здоров'я за місцем його проживання.

Органом досудового слідства ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення в тому, що 21
січня 2007 року, біля 17 години 30 хвилин, він на перехресті вулиць
Першотравнева - Лесі Українки в с. Погорільці Семенівського району
Чернігівської області на грунті раніше виниклих неприязних стосунків дерев'яним
поліном умисно завдав удару по голові ОСОБА_2, який рухався на велосипеді по
вулиці. В результаті побиття ОСОБА_2. отримав тілесні ушкодження у вигляді
струсу головного мозку, корововиливів, саден та забоїв м'яких тканин обличчя. Тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку
відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я, інші відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Приймаючи рішення суд прийшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 скоїв
суспільно-небезпечне діяння, яке передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, як
нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний
розлад здоров'я потерпілого, та визнав за необхідне застосувати примусові
заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку, оскільки ОСОБА_1 вчинив суспільно-небезпечне діяння в
стані обмеженої осудності, за своїм психічним станом він позбавлений здатності
повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також за психічним
станом йому показані примусові заходи медичного характеру.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляцію в якій вказує, що
постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права, з наступних
підстав. Обвинувачення ґрунтується тільки на показах потерпілого ОСОБА_2 та
свідків, які являються його родичами. Працівники міліції здійснювали на нього
психічний та фізичний тиск. Заперечує свою вину у вчиненні даного злочину та до
застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру. Не погоджується
з висновком судово-психіатричної експертизи, вказує, що суд безпідставно
відмовив в задоволенні клопотання про проведення повторної комісійної
судово-психіатричної експертизи. Просить постанову суду скасувати, а
кримінальну справу відносно нього провадженням закрити.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення апеляції без
задоволення, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд при розгляді справ про застосування
примусових заходів медичного характеру вирішує такі питання: 1) чи мало місце
суспільно небезпечне діяння, з приводу якого порушена справа; 2) чи вчинено це
діяння особою, щодо якої розглядається справа; 3) чи вчинила особа зазначене
діяння в стані неосудності або обмеженої осудності, чи захворіла вона після
вчинення злочину на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 4)
чи слід застосувати до цієї особи заходи медичного характеру і якщо слід, то
які саме.

Як вбачається з матеріалів справи, суд при надходженні справи даної
категорії з'ясував всі ці питання та прийняв правильне рішення про необхідність
застосування до ОСОБА_1 примусових заходів медичного характеру у виді надання
амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Тому твердження
апелянта про незаконність застосування щодо нього примусових заходів медичного
характеру є безпідставними.

Висновок суду про вчинення діяння саме ОСОБА_1 за обставин, встановлених
судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений зібраними у
встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і
детально викладені у постанові.

Твердження апелянта про те, що він не вчиняв діяння, передбаченого ст. 125
ч. 2 КК України, позбавлені підстав.

Як видно із матеріалів кримінальної справи, суд відповідно до вимог
кримінально-процесуального закону дослідив всі докази і давши їм оцінку
обґрунтовано поклав в основу свого рішення показання потерпілого, свідків та
висновки експертиз.

У постанові суду з належною мотивацією наведено достатньо доказів на
підтвердження обвинувачення ОСОБА_1.

Так, потерпілий ОСОБА_2. показав, що 21 січня 2007 року, біля 17 години 30
хвилин, на перехресті вулиць Першотравнева - Лесі Українки в с. Погорільці
Семенівського району Чернігівської області ОСОБА_1 на грунті раніше виниклих
неприязних стосунків дерев'яним поліном умисно завдав удару йому по голові, в
той час як він їхав на велосипеді по вулиці.

Свідок ОСОБА_3 показав, що 21 січня 2007 року, біля 17 години 20 хвилин, на
перехресті вулиць Першотравнева - Лесі Українки в с. Погорільці Семенівського
району Чернігівської області він бачив, як ОСОБА_1 штовхнув велосипед, на якому
їхав ОСОБА_2., від чого останній впав на дорогу.

Свідок ОСОБА_4 показав, що 21 січня 2007 року, біля 18 години він
знаходився у свого знайомого ОСОБА_5, до якого зайшов ОСОБА_2., обличчя якого
було в крові та пояснив, що його ударив ОСОБА_1, коли він їхав на велосипеді.

Свідок ОСОБА_6 показав, що 21.01.2007 року, біля 17 години 30 хвилин, він
бачив, як ОСОБА_1 вдарив рукою, а в руці був якийсь предмет, ОСОБА_2, який їхав
на велосипеді, від чого останній впав на дорогу.

Свідок ОСОБА_7 показав, що 21 січня 2007 року, біля 17 години 30 хвилин,
він бачив як ОСОБА_1 вдарив чи штовхнув ОСОБА_2, який їхав на велосипеді по
дорозі, в результаті чого останній впав з велосипеду.

Також винуватість ОСОБА_1 підтверджується висновком судово-медичної
експертизи № 059 від 28.02.2007 року, згідно яких у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження, які могли бути отримані
21.01.2007 в результаті ударів твердими тупими предметами. (а.с. 66-67).

Висновком судово-медичної експертизи № 100 від 07.05.2007 року, згідно якої
тілесні ушкодження, виявленні на тілі ОСОБА_2 могли утворитися в результаті
одного удару поліном та послідуючого падіння з велосипеду на дорожнє покриття
(а.с. 104).

Висновками судово-психіатричних експертиз № 208 та 352, згідно яких у
ОСОБА_1 в період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння та на
теперішній час, має місце стійкий розлад особистості (комбанатний розлад) після
перенесеного катастрофічного переживання, за своїм психічним станом він
позбавлений здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
ОСОБА_1 за психічним станом показані
примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної
психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с. 73-78, 106-108).

Дії ОСОБА_1 відповідно до встановлених фактичних обставин повинні кваліфікуватись за ч. 2 ст. 125 КК України.

По справі відсутні будь-які підстави вважати висновки судово-психіатричної
експертизи незаконними, а також відсутні підстави для проведення повторної
експертизи. Тому суд обґрунтовано
відмовив у призначенні та проведенні додаткової експертизи.

Покази ОСОБА_1 щодо неправомірних дій працівників міліції, не знайшли свого
підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що він
скаржився на дії працівників міліції ні на досудовому слідстві, ні в судовому
засіданні.

Посилання ОСОБА_1 у апеляції на неправдивість показань свідків, а також
того що свідки є родичами потерпілого є безпідставними. Ці показання
послідовні, підтверджуються іншими доказами і даних про те, що вони є родичами
і могли обмовити ОСОБА_1 немає.

Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідив всі обставини справи та виніс по
даній справі законне рішення. Підстав для скасування постанови суду та закриття
провадження по справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія
суддів -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Семенівського
районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2008 року про застосування
примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної
психіатричної допомоги в примусовому порядку у медичному закладі органу охорони
здоров'я щодо ОСОБА_1 - без зміни.

С у д д і :

С.О. Акуленко М.М. Кузюра В.Ф. Григор'єва