АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-54-2007 Головуючий у 1-й інстанції: Семерей М.Ф.
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач: Пустовар М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Карпія В.М.,

суддів Олещук Т.Л., Пустовара М.Л.,

за участю прокурора Данчука
В.М.,

засудженого ОСОБА_1,

25 січня 2007 року розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2006 року, яким: - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженець с Інгулка
Баштанського р-ну Миколаївської області, громадянин України, раніше судимий: 1) 03.08.2005 р. Ленінським райсудом м. Миколаєва за
ст.198 КК України на 2 роки
обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 2) 11.01.2006 р. тим же судом
за ч.І ст.186, ч.4 ст.70 КК України на 4
роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
засуджений:

·
за ч.2 ст. 186
КК України на 5 років
позбавлення волі;

·
за ч.2 ст. 190
КК України на 2 роки
позбавлення волі;

·
за ст.353 КК України на 2 роки обмеження волі.

Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим, призначено покарання - 5 років
позбавлення волі.

Згідно із ст.71 КК України до покарання приєднано частково не відбуте
покарання за переднім вироком і остаточно призначено до відбуття - 5 років 6 місяців
позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 29.06.2006 р.

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,

уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не судимий;

- засуджений
за ст.186 ч.2 КК України на 4
роки позбавлення волі;

Відповідно
до ст.ст. 75,76 КК
України, звільнений від відбування покарання

з випробуванням
з іспитовим строком на 2
роки та зобов'язаний не міняти місце проживання без повідомлення органів
кримінально-виконавчої системи та періодично з'являтися для реєстрації у ці
органи.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_1
відшкодування завданих матеріальних збитків на користь потерпілих: ОСОБА_3 - 805 грн. і ОСОБА_4 - 1500 грн.; з нього ж
та засудженого ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь потерпілих ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 по 500 грн.
кожному.

За вироком ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 15 червня 2005
року, приблизно о годині ночі, він, знаходячись біля ринку
ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Миколаєві, за
попередньою змовою з іншими невстановленими особами, застосувавши насильство,
що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, а саме утримання та
нанесення удару ззаду по голові, відкрито заволоділи належним потерпілому
ОСОБА_4 мобільним телефоном „Соні-Еріксон К700", вартістю 1500 грн.

21 травня 2006 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_1, знаходячись біля бару
ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Миколаєві, застосувавши насильство, що не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого, а саме нанесення ударів рукою у живіт та по
голові, відкрито заволодів належним потерпілому ОСОБА_3 мобільним телефоном
„Сіменс СХ65" із стартовим пакетом „Лайф", вартістю 805 грн.

9 червня 2006 року, приблизно
о 2 годині
ночі, ОСОБА_1 за передньою змовою з ОСОБА_2 та іншими невстановленими особами,
знаходячись у парку ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Миколаєві, відкрито заволоділи належними
потерпілому ОСОБА_5 мобільним телефоном „Сіменс М55" із стартовим пакетом
„Лайф", вартістю 450
грн. і грошима у сумі 50
грн., а також належним потерпілій ОСОБА_6 майном -мобільним
телефоном „Нокія 2652"
із стартовим пакетом „Джине", вартістю 500 грн. і чохлом до цього телефону, що не становить цінності
для потерпілої.

9 червня 2006 року, приблизно
о 2 годині
ночі, ОСОБА_1 за передньою змовою з ОСОБА_2 та іншими невстановленими особами,
знаходячись у парку ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Миколаєві підійшли до ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
яким ОСОБА_1 назвався працівником міліції і став вимагати віддати майно, що
знаходилось у цих осіб. Будучи введеними в оману і сприймаючи ОСОБА_1 за
працівника міліції, ОСОБА_5 передав йому вказані два мобільні телефони та свій
паспорт, у якому знаходились 50
грн.

11 червня 2006 року, приблизно о третій годині
ночі, ОСОБА_1, знаходячись у барі ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Миколаєві, шляхом
зловживання довірою заволодів належним потерпілій ОСОБА_7 мобільним телефоном
„Самсунг Д520" із стартовим пакетом „Київстар", вартістю 2400 грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, оскільки
інкримінованих злочинів не вчиняв.

Посилається на недоведеність вини, фальсифікацію усіх доказів, наданих по
справі стороною обвинувачення, застосування незаконних методів проведення дізнання
та досудового слідства, необ'єктивний та із обвинувальним ухилом розгляд справи
судом, неправильне визначення судимостей.

Іншими
учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримку апеляції, думку прокурора
про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів визнає апеляцію такою, що підлягає задоволенню
частково, виходячи з таких підстав.

Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано прийшов висновку про
доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у скоєні злочинів, передбачених ст.ст.186
ч.2, 190 ч.2 та
ст.353 КК України.

Так, відповідно до протоколу допиту на досудовому слідстві, потерпілий
ОСОБА_4 надав пояснення про те, що 15
липня 2005 року,
приблизно о годині ночі, біля ринку ІНФОРМАЦІЯ_3, до нього підійшли кілька
незнайомих чоловіків, запитавших котра година. Коли він дістав мобільний
телефон, що б подивитися на час, один з незнайомців схопив його за руку, а
ззаду хтось вдарив його і він упав. Потім почав битися з нападником, але
останньому вдалося вихопити мобільний телефон, з яким він та інші особи втекли.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що у червні 2005 року на ринку ,Долос"
придбав у незнайомого чоловіка мобільний телефон „Соні-Еріксон К700".

На досудовому слідстві свідок упізнав ОСОБА_1 як особу, у якої від придбав зазначений телефон, що підтверджено
змістом відповідної слідчої дії.

Аналогічні пояснення були надані ОСОБА_8 і під час проведення очної ставки
з ОСОБА_1

Допитаний на досудовому слідстві потерпілий ОСОБА_3 повідомив, що 21 травня 2006 року, приблизно
о 18 годині,
біля бару ІНФОРМАЦІЯ_4, зустрів двох наглядно знайомих чоловіків, одного з яких
звали ІНФОРМАЦІЯ_7. Останній почав чіплятися до нього, нібито з приводу
скривдження дружини. Потім ОСОБА_1 став його бити кулаком у живіт та в обличчя,
від чого він упав. ОСОБА_1 сів на нього зверху, зірвав з ременя мобільний
телефон і втік з ним.

Аналогічні пояснення надані на досудовому слідстві надав
свідок ОСОБА_9, який був разом з ОСОБА_1 і очевидцем викрадення ним телефону у
ОСОБА_3

Зазначені пояснення потерпілий і свідок підтвердили на очних ставках з
ОСОБА_1. Свідок ОСОБА_10 на досудовому слідстві пояснив, що у травні 2006 року на ринку
„Колос" придбав у незнайомого чоловіка мобільний телефон „Сіменс
СХ65" за 240 грн.
Потім телефон перепродав. 5
червня 2006 року до
нього на ринку звернулися працівники міліції, з яким у автомобілі знаходився
чоловік, що продав йому у травні мобільний телефон. Цей чоловік підтвердив даний
факт і назвався ОСОБА_1.

Потерпілий ОСОБА_5 на досудовому слідстві та потерпіла
ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили факт заволодіння їх майном ОСОБА_1 з
іншими особами. При тому, ОСОБА_1, назвавшись робітником міліції, вимагав
викласти усе, що було в них у кишенях. ОСОБА_5 віддав мобільний телефон і
паспорт, у якому були 50
грн., а ОСОБА_6 - свій
мобільний телефон. Повернувши паспорт, ОСОБА_1 з іншими особами втекли,
забравши телефони та гроші.

Такі ж пояснення
надав суду і підсудний ОСОБА_2

Відповідно до протоколів пред'явлення особи для впізнання, потерпіли
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 упізнали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як осіб, що вчинили злочин, а
також підтвердили свої пояснення на очних ставках з обома обвинуваченими.

Із досліджених судом пояснень потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що біля
третьої години ночі 11 червня 2006 року, вона із
своїм знайомим ОСОБА_11 відпочивала у барі ІНФОРМАЦІЯ_6. Серед інших
відвідувачів був незнайомий їй хлопець, який декілька разів підходив до неї,
цікавившись її мобільним телефоном. Потім попросив з нього подзвонити, на що
вона погодилась. Розмовляючи, він почав відходити від неї, а надалі побіг із
бару з телефоном. ОСОБА_11 намагався його наздогнати, але не зміг.

ОСОБА_7 упізнала ОСОБА_1 як викрадача її телефону та підтвердила свої
свідчення на очній ставці із ним.

Аналогічні пояснення надані за цим
фактом свідком ОСОБА_11

Підсудний ОСОБА_2 підтвердив, що разом із ОСОБА_1 був у барі ІНФОРМАЦІЯ_6 у
зазначені день і час, бачив як ОСОБА_1 сідав за столик потерпілої, брав у неї
та розглядав мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_12 на досудовому слідстві повідомив, що придбав на ринку
мобільний телефон „Самсунг Д520", який надалі видав працівникам міліції.

Цей телефон
повернуто ОСОБА_7 за належністю.

Відповідно до даних протоколу особистого обшуку від 29 червня 2006 року, у
затриманого ОСОБА_1 вилучені стартові пакети мобільних телефонів потерпілих
ОСОБА_7 і ОСОБА_6

Цей факт підтвердили на досудовому слідстві свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, що
були залучені понятими до проведення вказаного обшуку.

Повно та всебічно дослідивши сукупність зазначених та інших доказів,
наданих по справі стороною обвинувачення, суд 1-ї інстанції прийшов вірного висновку про доведеність вини
засудженого в інкримінованих злочинах.

Безпідставними є доводи апелОСОБА_1та про однобічність та упередженість
досудового і судового слідства по справі, оскільки слідчими органами
розслідування проведено повно і об'єктивно, надані докази, визнані судом
достатніми для встановлення вини засудженого, на думку колегії, не потребують
будь-якого доповнення, а кваліфікація скоєного ОСОБА_1 - уточнення чи
зміні.

Посилання на необ'єктивність висновків суду та відсутність доказів вини
засудженого - не
суттєві, бо не знайшли свого підтвердження ні на судовому слідстві, ні у
апеляційному розгляді справи.

Твердження про обмову засудженого потерпілими не мають під собою будь-якого
підґрунтя, оскільки їх пояснення, надані неодноразово, мають послідовний і
об'єктивний характер, викладені вичерпно та докладно, узгоджуються з іншими
доказами (поясненнями свідків, підсудного ОСОБА_2, змістом протоколів слідчих
дій щодо фіксування часу та місця події, речових доказів, дослідження інших
доказів та обставин справи), тому є правдивими і відповідними фактично
вчиненому засудженим.

Під час розслідування та судового розгляду справи встановлено, що до
вчинення злочину потерпілі та свідки з ОСОБА_1 не були знайомі, тому підстави
для обмови ними засудженого відсутні.

Теж саме
стосується і пояснень підсудного ОСОБА_2

Доводи про те, що суд надав невірну оцінку поясненням
допитаних свідків, а також дослідженим поясненням цих та інших свідків, наданим
на досудовому слідстві по справі, та неправильно виклав ці пояснення у вироку,
спростовуються змістом протоколу судового засідання та протоколів допиту
свідків на досудовому слідстві. У вироку пояснення свідків повністю
відповідають змісту пояснень цих осіб як у суді, так і на досудовому
розслідуванні.

Посилання щодо незаконності оголошення свідчень потерпілих та свідків у
судовому засіданні замість їх безпосереднього допиту у судовому засіданні не
відповідні матеріалам справі, у яких є відповідні рапорти працівників міліції
стосовно виконання приводів, заяви потерпілих та свідків про неможливість з
поважних причин з'явитися до суду та про підтвердження ними свої пояснень, наданих
на досудовому слідстві.

Такий порядок дослідження доказів не суперечить положенням ст.ст.306,308
КПК України.

Твердження у апеляції про фальсифікацію доказів по справі
також безпідставні, тому як вбачається із змісту протоколів допиту
підозрюваних, обвинувачених, свідків, очних
ставок, огляду речових доказів, виїмки, особистого обшуку, заяв
потерпілих про вчинені злочини та інших процесуальних документів, усі вони
виконанні з дотриманням вимог чинного КПК України, суттєвих порушень з боку
дізнання чи досудового слідства під час проведення будь-яких дій при збиранні
доказів по кримінальній справі ні районним судом, ні судовою колегією не
виявлено.

Постановою помічника прокурора Ленінського району м. Миколаєва від 03.08.2006 р. спростовані і
доводи про нібито незаконні методи розслідування справи (а.с. 261).

Відповідно до викладеного, суд належно поклав в основу обвинувального
вироку пояснення потерпілих та свідків, що викривають ОСОБА_1, відповідно до
ч.І ст.334 умотивував своє рішення, а також зазначив мотиви, за якими відкинув
інші докази, зокрема підсудного про невизнання вини.

За таких обставин колегія суддів визнає оскаржуваний
вирок відповідним вимогам закону, тому не вбачає підстав для його скасування,
про що просить апелянт.

Разом з тим, колегія визнає за необхідне виключити з вироку щодо ОСОБА_1 посилання на наявність у нього судимостей
за вироками від 14 липня 1994 року ту 30 вересня 1997 року, оскільки за правилами ст.89 КК України, ці
судимості є погашеними.

Керуючись ст.ст.
365,366 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити із вступної частини вироку Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 2
листопада 2006 року у
відношенні засудженого ОСОБА_1 посилання на те, що ОСОБА_1 має судимості за
вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.07.1994 р. за ч.З ст.81
КК України і за вироком того ж суду від 30.09.1997
р. за ст.ст. 17-81 ч.З,
ст.81 ч.З КК України.

В іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.