Справа № 357/7288/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1247/14 Доповідач у 2 інстанції Костенко
Категорія Розділ 2 25.12.2014

УХВАЛА
Іменем України
25 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001572 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Райгород Кам`янського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт..

На підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 10 000 (десяти тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 23.03.2014 року близько 18 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в парку відпочинку, а саме неподалік бази відпочинку «Дубрава», що по вул. Лісній в м. Біла Церква Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_8 , вчинив з останньою сварку, в ході якої, умисно наніс їй удар в ліву тім`яну область голови, потім, умисно штовхнув її в плече, від чого остання впала на землю на лівий бік та наніс ногою кілька ударів в область сідниць, намагаючись душити за шию, після чого раптово припинив свої протиправні дії.

В подальшому, намагаючись уникнути вчинення протиправних дій зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 перебуваючи в парку відпочинку звернулась за допомогою відпочиваючих, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на маршрутному таксі супроводили потерпілу ОСОБА_8 до місця проживання, а саме до будинку АДРЕСА_2 .

У свою чергу обвинувачений ОСОБА_7 з метою продовження реалізації свого злочинного умислу також прослідував за потерпілою ОСОБА_8 та близько 20 год. 00 хв., в той час як потерпіла перебувала в дворі будинку АДРЕСА_2 , неподалік другого під`їзду, раптово підійшов до неї, умисно схопив за волосся та почав тягнути її по дорозі, при цьому кулаками умисно наносив удари в область її голови та обличчя. Внаслідок таких дій потерпілій ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скаргах:

- Обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 та зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 1500 грн.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що при визначенні розміру моральної шкоди суд у вироку не вказав, які саме обставини були при цьому враховані та залишив поза увагою, що потерпіла в своєму цивільному позові не вказала яких саме фізичних та духовних страждань вона зазнала та не вказала на те, чи дане кримінальне правопорушення призвело до погіршення її здібностей. Крім того, судом не враховано, що потерпіла під час вказаних подій знаходилась в стані алкогольного сп`яніння і що в ході вказаної бійки він також отримав тілесні ушкодження, в зв`язку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні.

- Потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині вирішення її цивільних позовів та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь 50 000,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_12 50 000,00 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_13 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при вирішенні питання визначення розміру грошового відшкодування їй моральної шкоди судом першої інстанції не було враховано, що завдана моральна шкода полягає в перенесеному сильному фізичному болю, операції, тривалому лікуванні, а також що внаслідок вказаних подій змінився звичний ритм її життя, а саме, що вона була змушена змінити своє місце проживання, не бачиться зі своїми рідними, друзями та знайомими.

Крім того, потерпіла вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні цивільного позову в інтересах її дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , посилаючись при цьому на висновки практичного психолога, оскільки дані висновки на її думку свідчать саме про те, що діти перебувають в емоційно та психічно виснаженому стані саме внаслідок подій 23.03.2014 року, будучи свідками її побиття, внаслідок чого отримали сильний нервовий стрес та відчутне нервове потрясіння, а не в результаті постійних конфліктів між батьками як про це зазначено у вироку.

В своїх запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 просить в задоволенні апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який просив в апеляційній скарзі обвинуваченого відмовити, а апеляційну скаргу потерпілого задовольнити; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої; пояснення потерпілої ОСОБА_12 , яка просила задовольнити подану нею апеляційну скаргу та заперечила щодо апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, а тому враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ч.1 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини крім випадків, встановлених ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Згідно роз`яснення п.9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів провадження потерпілою ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про відшкодування їй моральної шкоди на суму 50 тис. грн.. та цивільний позов в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування кожному з них по 50 тис. грн.

Свій позов ОСОБА_8 мотивувала тим, що в результаті кримінального правопорушення їй були заподіяні ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді рани на голові, по одному синцю на повіках обох очей, синець на голові, один синець на лівому стегні та один синець на правій сідниці.

В зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпіла вказує на перенесений нею фізичний біль, тривале лікування, вона постійно знервована, що впливає на її самопочуття та роботу. Зазначає, що внаслідок побиття змінився і звичний ритм її життя, так як вона змушена була разом з дітьми змінити своє місце проживання та нести додаткові витрати на психологічну реабілітацію своїх дітей, які були присутні при її побитті обвинуваченим та на відновлення свого попереднього стану.

А тому, виходячи зі змісту заявленого цивільного позову ОСОБА_8 доводи обвинуваченого про те, що потерпіла не зазначила в своєму позові, яких саме фізичних чи духовних страждань вона зазнала є неспроможними.

Вирішуючи питання про розв`язання цивільного позову ОСОБА_8 про відшкодування їй моральної шкоди заподіяної злочинними діяннями обвинуваченого суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення його наслідки, глибину фізичних і душевних страждань (заподіяння фізичного болю в результаті травмування) потерпілої і обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 10 000 грн. моральної шкоди.

А тому, враховуючи вищевикладене, доводи обвинуваченого про те що у вироку судом першої інстанції не вказано, які саме обставини були враховані при визначенні розміру моральної шкоди та доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що при визначенні розміру моральної шкоди судом не було враховано, що заподіяна їй моральна шкода полягає в перенесенні сильного фізичного болю від отриманих тілесних ушкоджень та їх лікуванні є безпідставними.

Необґрунтованими є і доводи про те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди залишив поза увагою перебування потерпілої під час конфлікту 23.03.14 року в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутнє тому документальне підтвердження.

Не містять матеріали кримінального провадження і доказів того, що ОСОБА_8 перенесла операцію та знаходилась на тривалому лікуванні.

Разом з тим, доводи потерпілої про те, що суд у вироку не зазначив дані щодо тяжкості вимушених змін у її житті (зміна місця проживання) є слушними, однак колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції є спів мірним спричиненим потерпілій моральним стражданням і підстав для збільшення чи зменшення суми коштів, що підлягає відшкодуванню, про що ставиться питання в апеляційних скаргах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів потерпілої про безпідставну відмову в задоволенні цивільного позову в інтересах ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування їм моральної шкоди, то вони є неспроможними, оскільки у кримінальному провадженні вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються і вирішуються судом за умови, що особу, якій її заподіяно, визнано в установленому порядку потерпілим та цивільним позивачем. Проте діти потерпілої не є потерпілими у кримінальному провадженні від злочинних дій обвинуваченого. До того ж судом вірно зазначено, що висновками практичного психолога встановлено, що діти є емоційно та психічно виснажені не в результаті події, що сталася, а в результаті постійних конфліктів батьків, що не є предметом розгляду даного кримінального провадження.

З огляду на наведене, судове рішення про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_8 , яка виникла внаслідок вчинення обвинуваченим караного діяння ухвалою з дотриманням норм чинного законодавства, є справедливим і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4