УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/3536/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 15 ч.2, 185 ч.3 КК україни Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 ч.2, 185 ч.3 КК України,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троковичі
Черняхівського району Житомирської області,
громадянина України, зареєстрованого
АДРЕСА_1 , проживаючого в
АДРЕСА_2 , судимого: -
26.12.2014 року Богунським районним судом м.
Житомира за ст. 15 ч.3, 185 ч.2, 15 ч.3, 357 ч.3 КК
України на 3 (три) роки позбавлення волі з
іспитовим строком 3 роки,-
засуджено за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України на 3 (три) роки два місяці позбавлення волі.
На підставі ст. 71 ч.1 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2014 року за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.2, 15 ч.3, 357 ч.3 КК України за сукупністю вироків та призначено остаточне покарання у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу змінено з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши ОСОБА_8 під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання рахується з 30 квітня 2015 року.
Згідно змісту вироку суду, ОСОБА_8 18 лютого 2015 року, близько 01 години 30 хвилин знаходився на території «Житнього ринку» в м. Житомирі. В цей час у нього виник злочинний умисел направлений на таємне повторне викрадення будь-якого чужого майна.
ОСОБА_8 підійшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою АДРЕСА_3 та шляхом ривка відкрив раніше зачинені вхідні двері. В подальшому, не припиняючи своїх злочинних дій, ОСОБА_8 через відчинені ним двері, незаконно проник всередину вказаного магазину та з каси викрав грошові кошти в сумі 280 грн. різними купюрами, які належать ФОП « ОСОБА_9 ». Однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками правоохоронних органів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30.04.2015 року змінити та призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні вироку порушив норми матеріального та процесуального права. При постановленні вироку судом не було застосовано ст.ст. 66,69 КК України, Пленум Верховного Суду України, від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання.
Захисник ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_8 вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнає, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий до нього претензій не має, просить його суворо не карати. Судовий розгляд проводився в спрощеному порядку, відповідно до ст. 349 КК України.
На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 надійшли заперечення прокурора, в яких він просить апеляцію адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що апеляція адвоката не відповідає фактичним обставинам, є безпідставною, необгрунтованою та не підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідача по справі, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ст. 185 ч.3 КК України підтверджуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами та будь - ким з можливих апелянтів не оспорюються.
Вирок суду 1-ї інстанції ґрунтується на перевірених доказах під час досудового так і судового слідства, яким суд надав вірну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши протиправні дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.
Що стосується посилань захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , що суд першої інстанції при постановленні вироку порушив норми матеріального та процесуального права, що судом не було застосовано ст.ст. 66,69 КК України, Пленум Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахуванням тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, характеристики винної особи, думки потерпілого, а також обставин, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України.
Судом враховано в повній мірі всі обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, як особа раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий тяжкий злочин під час іспитового строку.
Обвинувачений ОСОБА_8 , свою вину визнав повністю, ніде не працює та не навчається, за місцем проживання характеризується позитивно, шкоду потерпілому відшкодував. У свою чергу потерпілий ОСОБА_9 наполягав на призначенні ОСОБА_8 суворого покарання в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на а.с. 12 міститься власноручно написана та підписана заява потерпілого ОСОБА_9 , в якій він зазначає, що матеріальних претензій щодо ОСОБА_8 не має, але просить суд покарати обвинуваченого суворо.
А тому, з урахуванням даних та вищенаведених обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 15, ст. 185 ч.3 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 місяці, обґрунтовано застосувавши ст. 71 ч.1 КК України та остаточно призначив ОСОБА_8 3 (три) роки 3 місяці позбавлення волі.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання, суд першої інстанції приєднав частину невідбутого покарання за попереднім вироком Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2014 року у мінімальному розмірі 1 (один) місяць позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_8 покарання максимально наближене до мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ст. 185 ч.3 КК України.
Вважати це покарання надмірно суворим у апеляційного суду підстав немає, навіть з урахуванням й тих обставин, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ..
А тому, з урахуванням наведених обставин справи, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до нього ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду і розміру покарання, ніж визначено вироком суду першої інстанції.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м Житомира від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , у той строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді: