Справа № 182/1320/15-к
Провадження № 1-кп/0182/338/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2015 р. за № 0000348 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого:
21.08.2013 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 304 КК України до 3 р. позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 р.;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_3 , зареєстрованого у АДРЕСА_4 , не працюючого, з освітою 10 кл., не одруженого, раніше судимого:
11.12.2014 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 3 р. позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 р.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_5 , учня 11-го класу Нікопольської вечірньої ЗОШ № 4, з освітою 10 кл., не одруженого, проживає разом із матір`ю, раніше судимого:
11.11.2014 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 3 р. позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 р.
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ст.. 198 КК України;
ОСОБА_6 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_6 , не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ст.. 198 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6
законного представника н/л ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
представника служби у справах дітей
Нікопольської міськради ОСОБА_11
представника КМСД ОСОБА_12 , -
встановив:
Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 4 лютого 2015 р., приблизно о 23-00 год., знаходячись по вул. Л. Українки в м. Нікополь Дніпропетровської області, де у них виник умисел, направлений на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 .
Реалізуючи цей умисел за попередньою змовою групою осіб, діючи з єдиним умислом в досягненні злочинного результату, розподіливши ролі кожного, відповідно до яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підійшли до приміщення гаража, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_7 , впевнившись, що їх ніхто не бачить, за допомогою металевої труби, яку знайшли на місці, зламали навісний замок та проникли до приміщення гаражу, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходилися в кінці вулиці та спостерігали за подіями, щоб у разі необхідності повідомити про наявність громадян, що могли завадили вчиненню злочину. Таким чином вони з приміщення гаражу за попередньою змовою групою осіб таємно умисно, а ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повторно, з корисливих мотивів викрали чотири покришки літньої гуми, розмір R13-175-70, марки «Кама», вартістю 2000 грн., які належать потерпілому ОСОБА_13 , чим заподіяли йому матеріальну шкоду на вказану суму. З місця злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 6 лютого 2015 р., приблизно о 23-00 год., знаходилися по вул. К. Лібкнехта в м. Нікополь Дніпропетровської області, де ОСОБА_3 підійшов до сараю АДРЕСА_8 , де в нього виник умисел, направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до вище вказаного сараю, впевнившись, що його ніхто не бачить, за допомогою дерев`яної палиці, яку знайшов на місці, зламав навісний замок та проник до приміщення сараю, звідки таємно умисно повторно з корисливих мотивів скоїв крадіжку алюмінієвої драбини вартістю 1500 грн. та бензотримера «Foresta» вартістю 2500 грн., які належать потерпілому ОСОБА_8 . Після чого повернувся до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та повідомив про скоєну ним крадіжку і попросив їх сховати викрадене ним майно, а сам, продовжуючи свій злочинний намір, повернувся до приміщення сараю, звідки таємно умисно повторно з корисливих мотивів скоїв крадіжку 230 м. кабелю П294 вартістю 700 грн. В цей час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сховали викрадене майно у траві неподалік від будинку АДРЕСА_9 . Після чого ОСОБА_6 пішов додому, а ОСОБА_3 та ОСОБА_14 повернулися за викраденим майном та перенесли його за місцем мешкання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_5 . 7 лютого 2015 року ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , які завідомо знали про те, що майно одержано злочинним шляхом, ОСОБА_3 за допомогою газети «Сила» знайшли покупців на бензотример «Foresta» та алюміневу драбину, які було одержано злочинним шляхом. Після чого ОСОБА_3 відвіз викрадене ним майно покупцям, за що отримав грошові кошти в розмірі 800 грн. Виручені кошти було розділено між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Того ж дня, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на території домоволодіння АДРЕСА_10 випалили кабель на мідь, яку в подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_5 здали на пункт прийому металобрухту, за що отримали кошти в розмірі 230 грн. Виручені грошові кошти було розділено між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 умисно таємно повторно з корисливих мотивів з проникненням в інше приміщення викрав майно потерпілого ОСОБА_8 , чим спричинив йому матеріальний збиток на загальну суму 4700 грн., а обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , заздалегідь не обіцяючи, умисно зберігали та збували майно, завідомо одержане злочинним шляхом.
Крім того ОСОБА_5 та ОСОБА_3 21 лютого 2015 р. приблизно о 06-00 год., знаходилися на АДРЕСА_9 , де в них виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна УДСО при ГУМВС України у Дніпропетровській області.
Реалізуючи свій злочинний намір, за попередньою змовою групою осіб, діючи з єдиним умислом в досягненні злочинного результату, розподіливши ролі кожного, де ОСОБА_3 підійшов до гаражу, розташованого на території Нікопольського міжрайонного відділу УДСО при ГУМВС України у Дніпропетровській області по вул. К. Лібкнехта, 123 в м. Нікополь Дніпропетровської області, впевнившись, що його ніхто не бачить, за допомогою дерев`яної палиці, яку знайшов на місці, зламав навісний замок та проник до вищевказаного гаражу, який являється сховищем, а в цей час ОСОБА_5 знаходився неподалік та спостерігав за подіями, щоб у разі необхідності повідомити про наявність громадян, що могли завадили вчиненню злочину. Таким чином вони з приміщення гаражу, який є сховищем, за попередньою змовою групою осіб таємно умисно повторно із корисливих мотивів скоїли крадіжку електрогенератора «Geko2500 Е А/ННВА», з двигуном «HONDA G20», інвентарний номер №104085, вартістю 2741, 67 грн., який належить УДСО при ГУМВС України у Дніпропетровській області.
Викрадене майно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 винесли за межі охороняємої території, на якій знаходився гараж та сховали неподалік на пустирі. Своїми умисними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заподіяли УДСО при ГУМВС України у Дніпропетровській області матеріальну шкоду на суму 2741,67 грн.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, сховище.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, сховище, ст.. 198 КК України як заздалегідь не обіцяне зберігання, збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, ст.. 198 КК України як заздалегідь не обіцяне зберігання, збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що 4 лютого 2015 р. у нічний час він разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 поверталися додому зі сторони дамби, проходили по АДРЕСА_7 . Побачили гараж, який стояв на території домоволодіння, але ворота виходили на проїзну частину вулиці. Спонтанно усі разом вирішили проникнути у гараж. Він з ОСОБА_4 знайшли на місці частину металевої труби, за допомогою якої зламали навісний замок, а ОСОБА_15 з ОСОБА_6 відійшли до кінця вулиці, щоб спостерігати. Він з ОСОБА_4 проникли в приміщення гаражу і викотили 4 покришки, покликали інших співучасників. Всі покришки відкотили до місця, де проживав ОСОБА_5 . Покришки на наступний день продали знайомому таксистові за 1000 грн., отримані кошти поділили.
6 лютого 2015 р. також у нічний час вони зі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 поверталися додому, проходячи біля буд. АДРЕСА_9 , він попросив інших почекати, а сам зайшов за ріг будинку. Побачивши сарай, він знайшов палицю, за її допомогою зламав замок та проник у приміщення сараю, звідки він викрав драбину і газонокосарку. Викрадене виніс до того місця, де знаходилися ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Розповів їм, що це майно він викрав з сараю, попросив сховати, а сам знову пішов у сарай, звідки викрав кабель. Потім разом з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 викрадене перенесли і сховали у посадці, а потім розійшлися по домам. ОСОБА_6 залишився вдома, а вони зі ОСОБА_5 повернулися на місце, забрали викрадене і перенесли до ОСОБА_5 додому, де сховали. На наступний день по об`яві в газеті «Сила» знайшли покупця, якому він поїхав і продав викрадене, крім кабелю, за 800 грн. Гроші поділили на трьох порівну. Кабель вони обпалили разом зі ОСОБА_5 , здали на пункт прийому металобрухту, отримали 230 грн. ОСОБА_6 дали 30 грн., решту поділили.
21 лютого 2015 р. у нічний час він був з ОСОБА_5 . Проходили повз гаражів міліції і він запропонував туди проникнути. ОСОБА_5 він залишив біля входу наглядати за обстановкою, а сам за допомогою палиці зламав навісний замок і проник у гараж. Викрав генератор, виніс його і вони разом з ОСОБА_5 генератор сховали. Він вирішив ще раз проникнути у гараж, повернувся туди, але їх замітив охоронець, він втік, а ОСОБА_5 затримали. У вчиненому він розкаюється. Цивільний позов визнає.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , який вчинив злочини у неповнолітньому віці, винуватим себе також визнав повністю і показав суду, що 4 лютого 2015 р. у нічний час він разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 поверталися додому зі сторони дамби, проходили по вул.. Л. Українки. Побачили гараж з навісним замком. Спонтанно усі разом вирішили проникнути у гараж, т.я. вирішили, що його легко відкрити. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 залишилися, щоб проникнути у гараж, а він з ОСОБА_6 відійшли до кінця вулиці, щоб спостерігати за обстановкою. Потім їх покликали, вони побачили, що ОСОБА_3 з ОСОБА_4 викотили 4 колеса. Всі покришки вони відкотили до місця його проживання, де сховали у сарай. На наступний день приїхав знайомий таксист, він забрав колеса за 1000 грн., отримані гроші поділили порівну.
6 лютого 2015 р. також у нічний час вони зі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , повертаючись додому, проходили біля буд. АДРЕСА_9 . ОСОБА_3 пішов у туалет, а вони залишились його чекати. Через 5-10 хвилин ОСОБА_3 виніс драбину і газонокосарку, розповів, що це майно він викрав з сараю, попросив сховати, а сам знову пішов у сарай, звідки виніс кабель. Все викрадене вони разом сховали. Потім розійшлися по домам. ОСОБА_6 залишився вдома, а вони зі ОСОБА_3 повернулися на місце, забрали викрадене і перенесли до нього додому, де сховали у сараї. На наступний день по об`яві в газеті «Сила» знайшли покупця, якому ОСОБА_3 продав викрадене, крім кабелю, за 800 грн. Гроші поділили на трьох порівну. Кабель вони обпалили разом зі ОСОБА_3 , здали на пункт прийому металобрухту, отримали 230 грн. ОСОБА_6 дали 30 грн., решту поділили.
21 лютого 2015 р. у нічний час вони із ОСОБА_3 проходили повз гаражів міліції і ОСОБА_3 запропонував туди проникнути. Він залишив біля входу наглядати за обстановкою, а ОСОБА_3 пішов на територію, щоб залізти у гараж. Через деякий час ОСОБА_3 виніс генератор, вони його разом віднесли і сховали. ОСОБА_3 вирішив ще раз проникнути у гараж, але їх побачив охоронець, ОСОБА_3 втік, а його затримали. У вчиненому він розкаюється. Просить врахувати, що вчинив злочин у неповнолітньому віці, що він більше не буде вчиняти злочини, тому просить дати йому останній шанс і не позбавляти волі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе визнав також повністю і показав суду, що 4 лютого 2015 р. у нічний час він разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 поверталися додому, проходили по вул.. Л. Українки. Побачили гараж з навісним замком, вирішили, що туди легко проникнути. Ніхто не пропонував, все сталося спонтанно. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 знайшли на місці частину металевої труби, за допомогою якої зламали навісний замок, а він із ОСОБА_15 відійшли до кінця вулиці, щоб спостерігати. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 проникли в приміщення гаражу і викотили 4 покришки. Всі покришки відкотили до місця, де проживав ОСОБА_5 . Вранці він подзвонив таксисту, запропонував допомогти продати покришки, той погодився і вони відвезли покришки і продали їх співробітнику міліції. При цьому він з таксі не виходив і співробітник міліції його не бачив. Отримані кошти поділили.
6 лютого 2015 р. також у нічний час вони зі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 поверталися додому, ОСОБА_3 зайшов за ріг будинку, а вони із ОСОБА_5 пішли трохи уперед. ОСОБА_3 їх наздогнав, показав драбину і газонокосарку. Розповів їм, що це майно він викрав з сараю, попросив сховати, а сам знову пішов у сарай, звідки виніс кабель. Вони викрадене перенесли і сховали, а потім розійшлися по домам. Він залишився вдома. На наступний день по об`яві в газеті «Сила» знайшли покупця, якому продали викрадене. Гроші поділили на трьох порівну. У вчиненому він розкаюється.
Обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у судовому засіданні визнав повністю і показав суду, що 4 лютого 2015 р. у нічний час він разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_3 поверталися додому. Побачили гараж на АДРЕСА_7 , який стояв на території домоволодіння, але ворота виходили на проїзну частину вулиці. Спонтанно усі разом вирішили проникнути у гараж. Він з ОСОБА_3 знайшли на місці частину металевої труби. Він тримав двері, а ОСОБА_3 за допомогою труби зламав навісний замок. ОСОБА_15 з ОСОБА_6 у цей час відійшли до кінця вулиці. Він з ОСОБА_3 проникли в приміщення гаражу і викотили 4 покришки, які всі разом відкотили до місця, де проживав ОСОБА_5 . Покришки на наступний день продали, отримані кошти поділили. У вчиненому він розкаюється, просить не позбавляти волі.
Крім показань обвинувачених, їх винуватість, на думку суду, повністю доведена показаннями потерпілого, свідків, зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
Потерпілий ОСОБА_8 показав, що у нього є сарай № НОМЕР_1 , який розташований поблизу буд. № 125 по вул.. К. Лібкнехта в м. Нікополь. 7 лютого 2015 р. йому зателефонував сусід і сказав, що у сараї зламані двері. Він приїхав і побачив, що навісний замок зламаний, з сараю викрадені алюмінієва драбина, газонокосарка, 230 м. кабелю. Йому завдано збитків на 4700 грн., цю суму він просить стягнути з винних осіб.
Свідок ОСОБА_16 оказав, що на початку лютого 2015 р. йому подзвонив ОСОБА_17 і запропонував купити 4 нові гумові покришки, він погодився подивитися, т.я. хотів придбати покришки для батька. ОСОБА_17 спочатку привіз йому 2 покришки, він їх оглянув і вирішив купити. Потім ОСОБА_17 привіз йому ще 2 покришки. Він придбав їх за 1250 грн., т.я. 2 покришки були нові, а 2 трохи були у користуванні. ОСОБА_6 він не бачив, т.я. стекла в автомобілі були затоновані. Якби він побачив ОСОБА_6 , то покришки б не купив.
Свідок ОСОБА_17 показав, що у нічний час йому подзвонили хлопці і запропонували придбати 4 покришки. Він поїхав на зазначене ними місце по вул.. 8 Лютого, 15. Там були усі обвинувачені. Він оглянув колеса, вони йому сподобалися і він дав задаток 250 грн., забрав 2 колеса і поїхав додому. Вранці він зателефонував ОСОБА_16 і запропонував ці колеса. ОСОБА_16 погодився їх оглянути. Він привіз колеса на стоянку біля міськвідділу. ОСОБА_16 оглянув колеса і погодився купити. Він залишив ОСОБА_16 колеса, той пішов за грошима, а він поїхав за іншими колесами. На тому ж місці забрав колеса, з ним поїхав ОСОБА_6 , щоб забрати гроші. З ОСОБА_16 вони знову зустрілися на стоянці міськвідділу. ОСОБА_16 забрав колеса і заплатив 1250 грн. 250 грн. він залишив собі за посередництво, решту віддав ОСОБА_6 . Що колеса крадені, він не знав і не думав.
Свідок ОСОБА_18 показав, що він працює інспектором-інженером ГТС Нікопольського МВ УДСО. Приблизно 22 лютого 2015 р. о 04 год. йому подзвонили і сказали, що у дворі чутно грохот. Він вийшов і побачив чоловіка у стовпа біля входу, а від гаражів біг ще один чоловік. Він затримав того чоловіка, який стояв біля стовпа. Цього хлопця потім передали працівникам міліції, які приїхали на виклик. Оскільки з гаражу зник генератор, вони почали його шукати і знайшли неподалік.
Також винуватість обвинувачених підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000348:
· Протоколом огляду місця події від 04.02.2015 р. території домоволодіння АДРЕСА_7 , з якого вбачається, що у приміщення гаражу було проникнення шляхом пошкодження навісного замку з фото-таблицею (т.1 а.п. 22-24);
· Протоколом огляду та вилучення від 24.02.2015 р., яким оглянуто і вилучено добровільно видані ОСОБА_19 чотири покришки літньої гуми з фото-таблицею (т.1 а.п. 40-44);
· Розпискою потерпілого ОСОБА_13 про отримання раніше викрадених у нього гумовик покришок (т.1 а.п. 46);
· Протоколом огляду місця події від 06.02.2015 р. сараю АДРЕСА_8 , з якого вбачається, що у приміщення сараю було проникнення шляхом пошкодження навісного замку з фото-таблицею (т.1 а.п. 69-71);
· Висновком трасологічної експертизи від 26.02.2014 р. № 32/02-55, згідно якої навісний замок, вилучений 06.02.2015 р. при огляді приміщення сараю АДРЕСА_11 несправний, має пошкодження, що утворилися внаслідок дії на нього стороннього предмета (т.1 а.п. 75-78);
· Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2015 р., в ході якого свідок ОСОБА_20 з 4-ох фотознімків впізнав ОСОБА_3 , як хлопця, у якого він придбав мідь, випалену з кабелю (т.1 а.п. 88-90);
· Протоколом огляду місця події від 21.02.2015 р. гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_11 , з якого вбачається, що у приміщення гаражу було проникнення шляхом пошкодження навісного замку, на відстані 5-6 метрів від входу у гараж біля паркану знайдено електрогенератор з фото-таблицею (т.1 а.п. 104-106);
· Розпискою представника Нікопольського МВ УДСО про отримання раніше викраденого електрогенератора (т.1 а.п. 108);
· Протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2015 р., в ході якого обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 за участю законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 із застосуванням відеозапису на місці розповіли та показали обставини вчинених злочинів (т.2 а.п. 1-8).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинувачених винними у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вони обвинувачуються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, сховище.
Дії ОСОБА_4 мають правильну правову кваліфікацію за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Дії ОСОБА_5 мають правильну правову кваліфікацію за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, сховище, ст.. 198 КК України як заздалегідь не обіцяне зберігання, збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 мають правильну правову кваліфікацію за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, ст.. 198 КК України як заздалегідь не обіцяне зберігання, збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи, його більш активну роль у вчиненні злочинів; особу винного, який постійного місця роботи не має, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються посередньо; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, часткове відшкодування шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Невідбута частина покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 21.08.2013 р. на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частково приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.
Враховуючи всі обставини справи, вчинення нових злочинів у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, підстав для застосування ст.. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який постійного місця роботи не має, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються посередньо; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, відшкодування шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Невідбута частина покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.12.2014 р. на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частково приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.
Враховуючи всі обставини справи, вчинення нових злочинів у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, підстав для застосування ст.. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи, наявність дорослих осіб у групі, якою вчинялися вказані кримінальні правопорушення; особу винного, який перебував на обліку у КМСД, службі у справах дітей.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_5 перебуває у них на обліку з 2010 р., спочатку за те, що прогулював школу, потім за те, що був засуджений з іспитовим строком, з ним проводилася профілактична робота. Під час обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що він забезпечений всім необхідним. Мати не в змозі постійно контролювати його поведінку, т.я. працює, але відносини у них нормальні. Він вважає, що неповнолітній не в змозі виправитися без направлення у місця позбавлення волі.
Представник КМСД Нікопольського МВ ОСОБА_12 також пояснив, що неповнолітній ОСОБА_5 перебував у них на обліку, т.я. був засуджений з іспитовим строком. На відмітки він приходив лише у 2013 р., потім не приходив, профілактична робота не проводилася.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_5 її син. Вона намагається пояснити йому про недопущення вчинення злочинів, він наче розуміє, але, можливо, недостатньо. Вона намагається контролювати поведінку сина, але 24 години у сутки вона не в змозі його контролювати. Взаємовідносини у сім`ї нормальні. Просить, по можливості, не позбавляти його волі.
Також судом враховується, що ОСОБА_5 навчається у вечірній школі; виховувався у неповній родині разом з матір`ю, має належні умови для проживання, навчання, за місцем проживання і навчання характеризується посередньо, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, часткове відшкодування шкоди, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до ст.. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р. неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу, ст.. 19 Правил, що поміщення неповнолітніх в будь-яку виправну установу завжди повинно буди крайньою мірою. Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочині у період звільнення його за попереднім вироком від покарання з випробуванням, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього положень ст.. 69, 75, 104 КК України. Невідбута частина покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.12.2014 р. на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частково приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який в силу ст.. 89 КК України вважається раніше не судимим; на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються посередньо; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, часткове відшкодування шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Але, враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 2), 3), 4) ч.1 ст. 76 КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з того, що матеріальна шкода, заподіяна злочином, в силу ст.. 1166 ЦК України підлягає стягненню з особи, що спричинила шкоду. При цьому, шкода, завдана спільними діями або бездіяльністю кількох осіб, стягується з них у солідарному порядку (ст.. 1190 ЦК України).
Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з винних осіб 4700 грн. вартість викраденого майна. Хоча у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 обвинувачується лише ОСОБА_3 , але обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що майно викрадене, допомагали сховати, а потім реалізувати викрадене, отримані від продажу викраденого майна кошти, поділили між собою, тому завдані збитки повинні бути стягнути з цих обвинувачених у солідарному порядку.
Речові докази: чотири покришки літньої гумми, які знаходяться у потерпілого ОСОБА_13 ; електрогенератор «Geko2500 Е А/ННВА», з двигуном «HONDA G20», який знаходиться в УДСО при ГУМВС України у Дніпропетровській області залишити їм;
речовий доказ, що зберігається у камері схову Нікопольського МВ ( обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-ну) ГУМВС України в Дніпропетровській обл. замок з ключами знищити.
Також суд вважає необхідним стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , процесуальні витрати на залучення експерта-трасолога, згідно довідки, на суму 368 грн. 28 коп., оскільки відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374, 484, 485, 487 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.3 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 міс.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 21.08.2013 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 8 міс.
Запобіжний захід не обирався.
Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.3 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.12.2014 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 міс.
Запобіжний захід не обирався.
Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.3 ст. 185, ст. 198 КК України і призначити покарання:
за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 міс.;
за ст. 198 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 міс..
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.12.2014 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 міс.
Запобіжний захід не обирався.
Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.3 ст. 185, ст. 198 КК України і призначити покарання:
за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 міс.;
за ст. 198 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 міс.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
На підставі п 2), 3), 4) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 4700 (чотири тис. сімсот) грн..
Речові докази: чотири покришки літньої гумми, які знаходяться у потерпілого ОСОБА_13 ; електрогенератор «Geko2500 Е А/ННВА», з двигуном «HONDA G20», який знаходиться в УДСО при ГУМВС України у Дніпропетровській області залишити їм;
речовий доказ, що зберігається у камері схову Нікопольського МВ ( обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-ну) ГУМВС України в Дніпропетровській обл. замок з ключами знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат за залучення експерта-трасолога 368 (триста шістдесят вісім) грн. 28 коп.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Головуючий суддя ОСОБА_1