АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/17/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/185/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 17 червня 2015 р. в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Тернопільської області на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , року народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , гр. України, із середньою спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, не судимий

засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки із застосуванням ст.75 КК України із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та ст. 76 КК України, згідно якої на ОСОБА_6 відповідно до п.3 ч.1 ст.76 КК України покладено обовязок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_6 12 вересня 2014 року в порушення вимог п.п. 2.3 (а), 31.4.5. (г) Правил дорожнього руху України перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 , а розпочав рух із встановленими на передню та задню вісь автомобіля шинами різних моделей з різними малюнками протектора.

Приблизно о 7 год. 30 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи технічно несправним автомобілем ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 із пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_9 рухався проїзною частиною автомобільної дороги Т-20-06 Городище Зарваниця Бучач у напрянку м. Бучач. Під час руху обвинувачений ОСОБА_10 перебував в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

На ділянці 34 км. + 900 м. вказаної автодороги, що у с. Зарваниця Теребовлянського району Тернопільської області, водій ОСОБА_6 в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 1.10 (в частині визначення понять безпечна швидкість, дорожні умови, дорожня обстановка та виконання їх вимог) та 12.1 ПДР України не був уважним та не обрав в установлених межах таку безпечну швидкість транспортного засобу із врахуванням дорожньої обстановки, не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого під час подолання лівого повороту допустив виникнення заносу автомобіля з подальшим виїздом за межі проїзної частини, наїздом на стіну бетонної споруди автобусної зупинки та перекидання на дах.

Внаслідок вищенаведеного пасажир ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть по дорозі до лікувального закладу, а пасажир ОСОБА_7 - тяжкі тілесні ушкодження.

В даному кримінальному провадженні було вирішене питання щодо заявленого прокурором цивільного позову та речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію дій останнього, просить вирок Теребовлянського районного суду від 16 березня 2015 р. скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильного застосування кримінального закону.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

На думку апелянта, суд також не надав відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставинам їх вчинення, зокрема тому, що ОСОБА_6 вчинив злочин, перебуваючи в стані сильного алкогольного спяніння (3,05 проміллє в крові), що відповідно до вимог ст.67 КК України є обтяжуючою вину обставиною, наслідкам вчиненого кримінального правопорушення, а саме тому, що в результаті вчиненого діяння одна особа загинула і одна отримала тяжкі тілесні ушкодження, а також невідшкодуванню у повному обсязі заподіяної шкоди.

Вказує, що при обґрунтуванні свого висновку щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням суд формально послався на дані про особу обвинуваченого та помякшуючі вину обставини.

А тому, на думку прокурора, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання в місцях позбавлення волі неможливе та буде недостатнім для усвідомлення ним небезпечності свого діяння та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищенаведеного прокурор у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської обл. просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Заслухавши суддю - доповідача, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і просить скасувати вирок Теребовлянського районного суду із зазначених в скарзі підстав та засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, потерпілого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду без змін, обвинуваченого ОСОБА_6 , який в дебатах та останньому слові просив відхилити апеляційну скаргу прокурора і залишити вирок місцевого суду без змін, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок до скасування з постановленням нового вироку із слідуючих підстав.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються і докази щодо них у відповідності до ч. 3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів - не виявлено.

Дії ОСОБА_6 за визнаних районним судом встановленими фактичних обставин кримінального провадження правильно кваліфіковані за ч. 2 ст.286 КК України.

Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі прокурора прокуратури Тернопільської обл. щодо неправильного звільнення ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування судом першої інстанції кримінального закону, який не підлягав застосуванню, внаслідок чого призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, так як є явно несправедливим через м`якість, - колегія суддів апеляційного суду вважає їх обґрунтованими та з ними погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст.50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і визнав вину. Врахував суд і обставини, що помякшують покарання, а саме: щире каяття, домовленість з потерпілою ОСОБА_11 про добровільне відшкодування ним спричинених збитків, а також обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

З огляду на наведене, а також, враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування судом положень ст. 75 КК України та необгрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався і, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Адже, як вбачається з вироку, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд послався на ті ж обставини, які були враховані ним при призначенні обвинуваченому покарання, зокрема, дані про його особу,відсутність судимостей, того, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше.

Крім того,у відповідності до вимог закону, суд при призначенні ст. 75 КК України повинен враховувати не лише тяжкість злочину, а й дані про особу винного та інші обставини справи. Однак, даних про особу, які б давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання у вироку не наведено та у кримінальному провадженні вони відсутні.

Окрім наведеного, судом першої інстанції в повній мірі не враховано те, що обвинувачений вчинив злочин в стані сильного алкогольного спяніння, цей злочин є тяжким відповідно до вимог ст. 12 КК України, і внаслідок його вчинення один потерпілий загинув і другий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, не давали суду першої інстанції підстав вважати, що існує можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, тому вирок суду першої інстанції на підставі ч.1 п. 4 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України в частині призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, які не підлягали застосуванню - не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України Апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та з врахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з реальним його відбуванням.

Керуючись статтями 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, п.п.2,4 ч.2 ст. 420 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської обл.

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської обл. задовольнити частково.

Вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської обл. від 16 березня 2015 р. щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст.286 КК України 3 /три/ роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 /три/ роки.

В решті вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської обл. від 16 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду Тернопільської обл. набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2