АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ТОВ «Сенхауз» ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого криміналіста слідчого відділу ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «Сенхауз» (), у ПАТ «БМ Банк» (МФО 380913) та зупинено видаткові операції по даному рахунку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2015 року, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що службові особи ТОВ «Сенхауз» не є ні підозрюваними, ні обвинуваченими, а також не відносяться до осіб, які несуть цивільну відповідальність у розумінні ч. 1 ст. 170 КПК України. Кримінальне провадження щодо ТОВ «Сенхауз» не здійснюється. Грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «Сенхауз» отримані в законний спосіб, внаслідок здійснення господарської діяльності. При накладенні арешту на майно слідчим суддею, на думку апелянта, не було дотримано вимог ст.ст. 170-173 КПК України, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Окрім цього, враховуючи те, що клопотання слідчого розглядалось в порядку ст. 172 КПК України, тобто без повідомлення представника власника майна, апелянтом ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, відповідно до вимог ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та даних ЄРДР, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, що належить ТОВ «Сенхауз», слідчий суддя зазначив, що в провадженні СВ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000023 від 10.02.2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Розслідування ведеться за фактом того, що у період 2014 року, невстановлені особи, з метою прикриття незаконної діяльності із мінімізації податкових зобов`язань, без мети фактичного здійснення фінансово-господарської діяльності, зареєстрували та придбали ряд суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб).

Функціонування незаконної схеми, полягає у перерахуванні з рахунків підприємств реального сектору економіки Київського та інших регіонів України грошових коштів на рахунки так званих «транзитних підприємств», з метою мінімізації податкового навантаження, штучного формування податкового кредиту з податку на додану вартість, протиправного перерахування валюти за межі України з використанням фіктивних комерційних структур, а також для привласнення та заволодіння чужим майном. Фактично відповідні роботи не проводились, послуги не надавались, постачання товарів не здійснювалось, а грошові кошти обготівковувались через рахунки юридичних та фізичних осіб, які відкриті, зокрема, в ПАТ «Укрсоцбанк» (МФО 300023).

Так, для забезпечення функціонування даного «конвертаційного центру», постійного руху готівкових коштів, учасниками злочинної схеми використовуються у банківських установах реквізити розрахункових рахунків підприємств та реквізити фізичних осіб, які, в свою чергу, в касах даних відділень банківських установ знімають готівкові кошти, що надійшли на їх рахунки за купівлю-продаж цінних паперів (векселів), чим самим приховують відповідний ланцюг обготівкування від правоохоронних та контролюючих органів.

Так, для зняття готівкових коштів використовуються реквізити, зокрема, TOB «Сенхауз» (), у ПАТ «БМ Банк» (МФО 380913).

Встановивши зазначені фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до помилкового висновку про необхідність арештувати грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ТОВ «Сенхауз», у ПАТ «БМ Банк», оскільки вказані грошові кошти набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

При цьому слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки не дивлячись на те, що кримінальне провадження № 0000023 зареєстроване ще 10.02.2015 року повідомлення про підозру будь-кому із посадових осіб ТОВ «Сенхауз» не повідомлено, отже на час розгляду клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно у вказаному кримінальному провадженні № 0000023 ТОВ «Сенхауз» в статусі підозрюваного, обвинуваченого не перебувало, у зв`язку з чим у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.

Окрім цього, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та немотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п.п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.

Вказані обставини вплинули і на те, що належним чином не було встановлено, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні слідчого, правової підстави для накладення арешту на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «Сенхауз» (), у ПАТ «БМ Банк».

Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту, слідчий суддя та слідчий вказали, що грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «Сенхауз» (), у ПАТ «БМ Банк» набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України, дає підстави для їх арешту.

Разом з тим, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, ні в клопотанні слідчий, ні в ухвалі слідчий суддя, з достатньою повнотою не обґрунтували, яким саме чином грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «Сенхауз» (), у ПАТ «БМ Банк» були набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям, визначених ч. 2 ст. 167 КПК України.

Разом з тим апелянтом, в поданій ним апеляційній скарзі, зазначено походження вказаних грошових коштів та надано підтверджуючі документи, з яких вбачається, що грошові кошти, на які ухвалою слідчого судді від 19.03.2015 р. було накладено арешт, надійшли на рахунок товариства за виконання ТОВ «Сенхауз» поставки будівельних матеріалів, а тому, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді і слідчого про наявність правової підстави, передбаченої ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК, для накладення арешту є помилковими.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно ТОВ «Сенхауз» має до розслідуваного злочину, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно ТОВ «Сенхауз», що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Крім того, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. Клопотання слідчого може бути розглянуто без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно може сховати, знищити чи пошкодити майно.

В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власника майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав. В клопотанні слідчого також не містилось обґрунтування необхідності розгляду клопотання про арешт майна за відсутності власника майна.

Таким чином, розгляд клопотання було проведено з порушенням права власника майна на захист, що призвело до однобічності судового розгляду та незаконності судового рішення.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргупредставника ТОВ «Сенхауз» ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2015 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене із начальником відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби прокуратури Київської області ОСОБА_11 , про накладення арешту та накладено арешт на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «Сенхауз» (), у ПАТ «БМ Банк» (МФО 380913) та зупинено видаткові операції по даному рахунку скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене із начальником відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби прокуратури Київської області ОСОБА_11 , про накладення арешту на майноа саме: грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «Сенхауз» (), у ПАТ «БМ Банк» (МФО 380913) та зупинити видаткові операції по даним рахункам відмовити.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/859/2015 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12

Доповідач: ОСОБА_1