АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0012771 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 рокущодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Даньківка Іллінецького району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, який має вищу освіту, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою : АДРЕСА_2 ., котрий обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 125 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Оболонського районного суду від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 коп., за ч. 1 ст. 171 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп. На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, ч. 2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання.

Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонськогорайонного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році»і - скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 коп., за ч. 1 ст. 171 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 коп.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон Ураїни про кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню, а саме Закону України «Про амністію у 2014 році». Як зазначає прокурор, відповідно до цього Закону, звільненню від відбування покарання підлягають особи, які засудженні за вчинення злочину, та звільняються від відбування покарання не пізніше як протягом трьох місяців після опублікування закону, а так як Закон України «Про амністію» був опублікований 19.04.2014 року, тому він має бути застосований лише протягом трьох місяців, а саме до 19.07.2014 року включно. Аналогічна вимога передбачена ч.1 ст. 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні», згідно з якою, особи, які підлягають звільненню від відбування покарання, звільняються не пізніш як протягом трьох місяців після опублікування закону про амністію. Також двоякою є позиція обвинуваченого, що полягає у повному невизнанні своєї вини та проханні виправдати його, паралельно зі згодою на звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілих ОСОБА_9 та потерпілих, доводи прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу, вважаючи її такою, що суперечить вимогам закону, обвинуваченого та його захисника, котрі заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинувачуваному останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вироком суду, 30.10.2013 року приблизно о 00 год. 30 хв., на території Оболонського району м. Києва, а саме перед перехрестям проспекту Мінського та Гостомельського шосе зі сторони пл. Шевченка, працівниками ДПС СЗ ОГІ при МВС України старшим інспектором ОСОБА_10 , спільно з старшим інспектором ДПС СЗ ОП при МВС України ОСОБА_11 , які знаходилися на чергуванні по нагляду за дорожнім рухом, відповідно до наказу МВС України № 1609 від 03.10.2013 року «Про проведення оперативно- профілактичних заходів в м. Києві», було зупинено автомобіль марки «BMW» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 , який проігнорував вимогу працівників ДПС зупинитися та проїхавши близько 200 метрів від місця, вказаного працівником ДАІ, був ними примусово зупинений.
На неодноразові прохання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_13 , в присутності двох свідків, відповів категоричною відмовою, після чого працівники ДПС приступили до складання відносно нього адміністративних протоколів за ст.ст. 126, 13О КУпАП.
На місце пригоди ОСОБА_10 викликав екіпаж «Кобра 156» у складі інспекторів ДПС ДАІ ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та повідомив журналістів телеканалу « 2+2» програми «джеДАІ».

Приблизно через 10-15 хвилин після цього, на місце події прибули учасники знімальної групи телеканалу « 2+2» з метою проведення зйомок відеоматеріалу для проекту «джеДАІ», сутність якого полягає у попередженні порушень правил дорожнього руху України. До складу даної знімальної групи входили: журналіст - ОСОБА_16 , оператор - ОСОБА_17 та водій - ОСОБА_18 ..
Прибувши на місце пригоди, учасники знімальної групи, а саме журналіст ОСОБА_19 та оператор ОСОБА_17 , які були одягнені у спеціальні світло-відбиваючі жилети із логотипом телеканалу « 2+2», приступили до зйомок відеоматеріалу для телепередачі «джеДАІ» для ТОВ «Гравіс-Кіно», а саме почали фіксувати поведінку затриманого водія автомобіля «BMW» ОСОБА_12 .

Далі на місце пригоди під`їхав автомобіль марки «Мерседес», темного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 з якого вийшов ОСОБА_6 , підійшов до працівників ДПС ДАІ та повідомив, що являється знайомим затриманого ОСОБА_12 і почав вимагати від них не складати відносно останнього адміністративні протоколи, на що отримав категоричну відмову. Далі, прагнучи перешкодити журналістам здійснювати законну професійну діяльність, ОСОБА_6 почав, із використанням брутальної лайки, вимагати від учасників знімальної групи телеканалу « 2+2» припинити зйомку. На прохання учасників знімальної групи заспокоїтися та не заважати їм здійснювати свою законну діяльність журналістів, ОСОБА_6 належним чином не відреагувавши, почав відштовхувати журналіста ОСОБА_19 з кадру, затуляв останнього в кадрі зйомки своїм тілом та своєю правою рукою, відштовхував та відвертав від себе мікрофон телеканалу « 2+2», який тримав у руці журналіст ОСОБА_20 . Після чого, ОСОБА_6 , знову умисно, із використанням брутальної лайки, підійшов до журналіста знімальної групи - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримаючи відеокамеру намагався відзняти матеріал для телепередачі «джеДАІ» для ТОВ «Гравіс-Кіно», відштовхнувши його наблизився до журналіста ОСОБА_19 , не надавши можливості зняти матеріал, відштовхуючи мікрофон та журналіста ОСОБА_19 з кадру, чим спричинив перешкоджання законній діяльності журналістів.
В цей момент у ОСОБА_6 виник намір, спрямований на заподіяння учаснику знімальної групи, а саме оператору ОСОБА_22 , легких тілесних ушкоджень, реалізуючи який , він свідомо, припускаючи можливі наслідки своїх дій, підійшов до оператора зазначеної знімальної групи - ОСОБА_21 та умисно наніс йому удар ногою в спину, в район поперекової ділянки, чим спричинив останньому умисне легке тілесне ушкодження.
Від отриманого удару ОСОБА_17 впав на землю, після чого йому було викликано карету швидкої медичної допомоги, яка доставила ОСОБА_21 до лікарні.

Згідно з висновком експерта КМБ СМЕ № 3356 від 31.10.2013 року, у потерпілого ОСОБА_21 , виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця, в поперековій ділянці з ліва, яке було спричинене тупим предметом, могло утворитись 30.10.2013 року, не було небезпечним для життя та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази в повному обсязі, визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 171, тобто у перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів, ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, і така кваліфікація прокурором не оспорюється, як і призначене за зазначені кримінальні правопорушення та за сукупністю злочинів покарання, а подана ним апеляційна скарга стосується виключно неправильного застосування судом першої інстанціїЗакону України «Про амністію у 2014 році».
Як встановлено колегією суддів, судом першої інстанції не допущено порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законів при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання. Дане рішення судом було прийняте на підставі клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього амністії, яке було підтримане захисником. ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочинів невеликої тяжкості, має двох малолітніх дітей, на яких не позбавлений батьківських прав, підпадав під дію п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» і правомірно був звільнений від відбування призначеного йому покарання на підставі акту амністії.
Положення ч. 2 ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році», згідно яких особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до цього Закону підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом трьох місяців після опублікування цього Закону стосуються обов`язків органів і установ, які виконують покарання та їх службових осіб, а не прав обвинувачених та засуджених на застосування цього Закону та обов`язків судів з цього приводу.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року щодо
ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1453/2014
Категорія: ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 171 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_23
Доповідач ОСОБА_1