Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 квітня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000506 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою спеціальною освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2015 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді шести місяців арешту.

На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 10 840 гривень 54 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди від злочину та 30 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди від злочину.

Цивільний позов прокурора в інтересах Центральної міської лікарні управління охорони здоров`я виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Центральної міської лікарні управління охорони здоров`я виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області 2 466 гривень 10 копійок в рахунок відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину; на користь держави 1 760 гривень 40 копійок витрат на залучення експерта.

Судом вирішено питання щодо речових доказів в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 18 грудня 2013 року приблизно об 11 годині 10 хвилин ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинившись на перехресті вулиць Гетьмана Сагайдачного та Гетьмана Полуботка в місті Рівне та відновивши рух, поїхав по вулиці Гетьмана Полуботка у напрямку вулиці Соборної зі швидкістю близько 10 км/год. та бачучи, що по проїзній частині ходять пішоходи, оскільки вказана проїзна частина є прилеглою територією до ТзОВ «Рівненський ринок», в порушення вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, в момент виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка йшла по проїзній частині у попутному напрямку та почала зміщуватися справа на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою керованого ним автомобіля до місця наїзду навіть з моменту зміни руху пішоходом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді ушкодження лівого гомілково-ступневого суглобу: закритого перелому зовнішньої кісточки лівої малогомілкової кістки та заднього краю лівої великогомілкової кістки з частковим пошкодженням дистального міжгомілкового синдесмозу, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_5 вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, що вимагає від водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перебувають у прямому безпосередньому зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи кваліфікацію злочину та призначену міру покарання вважає, що вирок суду є незаконним в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 . Вказує, на невідповідність касових чеків періоду лікування потерпілої, відсутність медичних документів про звернення потерпілої до медичних установ та щодо призначення лікування, а саме відсутні записи лікаря та призначення приймання знеболюючих препаратів. Зазначає, що судом при стягненні моральної шкоди в розмірі 30000 грн, не враховано його матеріальний стан, оскільки він ніде не працює та на даний час не має інших джерел доходів. Просить вирок суду змінити в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , зменшити суми, які підлягають стягненню.

Потерпіла ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , які мотивує тим, що апеляційна скарга ОСОБА_5 є безпідставною та такою, що базується на припущеннях. Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 після вчинення ДТП жодного разу не поцікавився її станом здоров`я, добровільно не відшкодував кошти на лікування. Зазначає, що після завершення лікування в ЦМЛ м. Рівне змушена постійно приймати знеболюючі препарати, на які витрачає значні кошти. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_9 щодо задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду, доводи прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , її представника адвоката ОСОБА_8 , які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, останнє слово ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не знаходить виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованими і в апеляційній скарзі не оспорюються.

При обранні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції, як видно з вироку, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, і призначив ОСОБА_5 покарання в межах закону, правомірно звільнивши останнього від відбування призначеного покарання на підставі пункту в ст. 1 ЗУ Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Що ж до цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , то суд першої інстанції правомірно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої 10840 гривень 54 копійки матеріального відшкодування та 30000 гривень морального відшкодування, виходячи з її душевних страждань, тяжкості вимушених змін у житті в зв`язку з отриманою травмою особи похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, за наявності належних доказів понесених витрат.

Із позовної заяви, наявної у матеріалах кримінального провадження (а.к.п.109-113) вбачається, що потерпіла, внаслідок отриманого тілесного ушкодження у ДТП, зазнала травм і душевних страждань, було порушено її нормальні життєві зв`язки через неможливість активного життя, понесла матеріальні витрати в сумі 10840 грн. 54 коп. Зокрема, в період з 18 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ м. Рівне, де було їй проведено хірургічне втручання.

Потерпілій ОСОБА_7 було проведено операцію по видаленню позиційного гвинта з лівого г/ст. суглобу, у зв`язку з чим вона знову перебувала з 31.01.2014 року по 04.02.2014 року на лікуванні в травматологічному відділенні ЦМЛ м. Рівне, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді справи.

За таких обставин покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі про неналежне обґрунтування розміру стягнення в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не заслуговує на увагу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невідповідності касових чеків та відсутність призначень лікаря, записів у медичних документах щодо приймання знеболюючих препаратів спростовуються зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме епікризом №25094 виданим ЦМЛ м. Рівне (а.к.п.45), епікризом №2057 виданим ЦМЛ м. Рівне (а.к.п.46), рахунком-фактурою (а.к.п. 41) та фіскальними чеками (а.к.п. 42-44, 114-117), які відповідають періоду лікування потерпілої та відновлення попереднього стану здоров`я, і містять інформацію про придбання належних ліків, які необхідні для її повноцінного лікування, незалежно від того чи призначені вони лікарем чи визначені на власний розсуд потерпілою, яка намагається знеболюючими медичними препаратами полегшити біль, який виникає в нозі дуже часто.

Згідно ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Правомірно, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вирішив суд в цій частині і позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 .

За роз`ясненнями вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції врахував, що потерпіла ОСОБА_7 отримала в ДТП тілесні ушкодження, внаслідок яких тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, перенесла ряд операцій, зазнала непоправних душевних і психічних страждань внаслідок отриманої травми ноги, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, оскільки є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги у побуті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інші негативні наслідки.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зменшення цивільного позову в зв`язку з його важким фінансовим станом не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.128 КПК України всебічно і повно розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 щодо відшкодування 10840 гривень 54 копійки матеріальної шкоди та 30000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому залишає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2015 року відносно ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді :
__________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: ОСОБА_1