УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2007
року колегія
суддів судової палати у кримінальних

справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого -
судді - Ноздрякова В.М. Суддів - Бовтрук В.М., Коваль С.М. за участю прокурора
- Карпука Ю.А. засудженого - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2007 року.

встановила

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва, українець, громадянин України, освіта повна
середня, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1, раніше судимого:

- 14.02.2002р. Дарницьким районним
судом м.Києва за ст.141 ч.2

КК України (в ред. 1960р.), ст.ст.185 ч.2, 70, 75, 76, 104 КК

України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений від

відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2

роки;

- 18.06.2002р. Дарницьким районним
судом м. Києва за ст.ст.185

ч.3, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі, 30.04.2004р.

звільнений умовно-достроково на 1 рік 11 міс. 5 днів на підставі

постанови Прилуцького міського суду Чернігівської області від

22.04.2004р. з застосуванням ст.107 КК України,

засуджений за
ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ст.
190 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.
70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання
призначених покарань, ОСОБА_1 остаточно призначено 5 років 6 місяців
позбавлення волі.

Вироком постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1455 грн. та на
користь ПТ «Альт-Ломбард» 193 грн. 29 коп.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1. визнаний винним і засуджений за те, що він
29.10.2006р. приблизно о Югод.ООхв., знаходячись біля універсаму «Київ»,
розташованого по вул. Харківське шосе, 160 в м. Києві, умисно, з корисливих
спонукань, з метою заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, повторно,
шляхом повідомлення неправдивих відомостей та зловживанням довірою, звернувся
до раніше знайомого йому ОСОБА_2, в руках якого знаходився належний потерпілому
мобільний телефон «Нокіа»-6633 вартістю 1400 грн. з сім-картою «Київстар»
вартістю 50 грн., на рахунку якої було 50 грн. та попросив передати йому
вказаний телефон для здійснення термінового дзвінка, пообіцявши одразу ж
повернути телефон. При цьому, ОСОБА_1. заздалегідь не бажав і не збирався
повертати мобільний телефон ОСОБА_2. Потерпілий ОСОБА_2., будучи введеним в
оману підсудним, вважаючи, що той ніяких злочинних намірів не має, і будучи
впевненим у тому, що той поверне йому телефон, добровільно передав останньому
вказане майно, а ОСОБА_1, заволодівши мобільним телефоном, з місця злочину
зник, чим завдав ОСОБА_2. майнової шкоди на загальну суму 1455грн.,
розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

Крім того,
05.11.2006р. приблизно о 19 год.
ЗО хв., знаходячись на загальному балконі третього поверху 1-го під'їзду в
будинку № 154 по вул. Харківське шосе в м. Києві, ОСОБА_1. помітив в руках
наглядно знайомого ОСОБА_3 мобільний телефон «Sony-Ericsson» K-7001 вартістю
500 грн. з сім-картою «Білайн» вартістю 30 грн., на рахунку якої знаходилося 30
грн., після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення вказаного
телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_3 та для
полегшення вчинення злочину і відволікання його уваги попросив надати йому
мобільний телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_3, побоюючись того, що ОСОБА_1.
може забрати у нього телефон, відмовив підсудному, пояснюючи це відсутністю
грошей на рахунку. Не змінюючи свого злочинного наміру, ОСОБА_1, відволікаючи
увагу ОСОБА_3 запропонував йому пройти по сходах на перший поверх для розмови,
на що ОСОБА_3. погодився. Знаходячись на сходовій клітині першого поверху
ОСОБА_1. знову попросив потерпілого надати йому мобільний телефон для
здійснення дзвінка, на що ОСОБА_3. не погодився. Після цього ОСОБА_1,
застосовуючи до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для його життя та
здоров»я, притиснувши ОСОБА_3 до стіни, не даючи йому змоги пройти, та
пригрозивши застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров»я
у разі, якщо той не віддасть йому мобільного телефона, подавивши таким чином волю потерпілого до опору, вихопив
з рук потерпілого мобільний

телефон, який той намагався утримати.

Зазначеними діями ОСОБА_1 матері потерпілого ОСОБА_3 -ОСОБА_4, якій належав
даний мобільний телефон, було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 560
грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, а справу
направити на додаткове розслідування. При цьому він посилається на те, що при
провадженні досудового слідства мала місце істотна неповнота та неправильність
досудового слідства. Вказує на те, що телефон у потерпілого ОСОБА_3 він не
крав, а останній передав йому телефон сам, добровільно, у тимчасове користування.
Вважає, що ОСОБА_3. оговорив його внаслідок тиску, які вчиняли на нього його
близькі.

Вину у вчиненні злочину по епізоду з потерпілим ОСОБА_2 визнає повністю.

На вказану апеляцію прокурором, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, подано заперечення, в яких він просить вирок залишити без
змін, а апеляцію засудженого без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав
подану ним апеляцію, прокурора, який вважав апеляцію засудженого такою, що
задоволенню не підлягає і просив вирок суду залишити без змін, провівши судові
дебати, заслухавши останнє слово засудженого, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
зазначених у вироку злочинів при обставинах, встановлених судом, відповідають
фактичним обставинам справи і підтверджуються розглянутими в судовому засіданні
та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об'єктивну
оцінку в їх сукупності.

Твердження засудженого ОСОБА_1 в апеляції про те, що потерпілого ОСОБА_3
він не грабував, а мобільний телефон той сам добровільно йому передав, були
ретельно перевірені судом 1-ї інстанції і обґрунтовано визнані такими, що
суперечать фактичним обставинам справи.

Зокрема, з показань потерпілого ОСОБА_3 які він давав з самого початку
досудового слідства, вбачається, що після того, як він відмовився дати телефон
ОСОБА_1 той, застосувавши до нього насильство, та погрожуючи застосуванням
насильства, вихопив телефон з рук, після чого проти його волі здав телефон в
ломбард. Розуміючи, що ОСОБА_1 йому телефона
вже не поверне, він звернувся з заявою в міліцію.

Суд
першої інстанції правильно поклав в основу вироку показання потерпілого, які
він давав в ході досудового слідства, оскільки вони були послідовними,
логічними і підтверджувались іншими зібраними по справі доказами, а саме,
показаннями потерпілої ОСОБА_4.,
представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5, свідків ОСОБА_6. та
ОСОБА_7, протоколами допиту ОСОБА_1 в якості підозрюваного та обвинуваченого.

Як слідує з показань потерпілої ОСОБА_4., в один з вечорів
її син ОСОБА_3. прийшов додому з працівниками міліції. Зі слів сина їй стало
відомо, що ОСОБА_1., погрожуючи сину побиттям, відібрав в нього мобільний
телефон, заложив його в ломбард, а сину віддав квитанцію з ломбарду.

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_6. та ОСОБА_7, які вони давали на
досудовому слідстві та які були оголошені судом, 05.11.2006 року неповнолітній
ОСОБА_3. пояснював їм, що наглядно знайомий йому хлопець на ім»я ОСОБА_1, як
потім виявилось ОСОБА_1, відібрав у нього мобільний телефон і проти його волі
здав цей телефон в ломбард ( а.с.81, 84).

Сам засуджений ОСОБА_1. на досудовому слідстві під час
допиту його в якості підозрюваного та обвинуваченого стверджував, що коли на
його прохання ОСОБА_3 відмовився віддати йому свій мобільний телефон, він
намагався вирвати з рук потерпілого телефон силою, а коли йому це не вдалось,
то притиснув потерпілого до стіни та погрожував застосуванням фізичної сили,
після чого потерпілий розжав руки і він вихопив телефон та здав його в ломбард
(а.с.120-123, 129-132).

Посилання засудженого в. апеляції на те, що потерпілий в
судовому засіданні визнав, що він сам добровільно віддав ОСОБА_1 свій мобільний
телефон, а значить в його діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 186 КК
України, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3.
пояснив, що під час дачі ним показів в суді він змінював покази через те, що
боявся підсудного, а крім того, хвилювався через велику кількість присутніх в
залі суду родичів та знайомих ОСОБА_1

З огляду на ці та інші, досліджені судом докази, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_1. обґрунтовано визнаний винним в умисному відкритому
викраденні чужого майна, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для життя і здоров»я потерпілого та з погрозою застосування такого
насильства.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст.ст.186 ч.2, 190 ч.2 КК України.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є
необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які б тягнули за собою скасування вироку, по справі не встановлено.

Органами досудового слідства і судом досліджено всі обставини, які могли
мати значення для справи, і даних, що свідчили б про упередженість слідчих
органів чи суду щодо засудженого, немає.

Тому доводи в апеляції засудженого, що в стадії
розслідування справи допущено істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, що досудове та судове слідство були
неповними та необ»єктивними, безпідставні.

Підстав для повернення справи на додаткове розслідування
, як про це ставиться питання в апеляції засудженого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок
Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2007 року відносно ОСОБА_1
залишити без змін.