ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
У х в а л а 5-4514ск15

04 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2.,
суддів - ОСОБА_3., ОСОБА_4..
перевіривши касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_5. на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України і, за вказаною нормою кримінального закону, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років і 5 місяців, з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року вирок Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року змінено - виключено кваліфікуючу ознаку повторності за епізодом вчинення кримінального правопорушення 12 серпня 2013 року; у решті вирок суду залишено без зміни. На підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_1 судом першої інстанції, та постановлено вважати, що невідбута ним частина покарання становить 2 роки 10 місяців і 20 днів.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, прокурор оскаржив їх у касаційному прядку, порушуючи питання про скасування вироку і ухвали з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Одночасно автор скарги заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Як на причину пропуску строку прокурор посилається на те, що про постановлення оскаржуваної ухвали апеляційного суду керівництву прокуратури області стало відомо лише на підставі листа начальника Личаківської виправної колонії № 30 з приводу правомірності застосування амністії щодо ОСОБА_1, який надійшов до прокуратури 07 липня 2015 року, тобто після закінчення строку касаційного оскарження.

Перевіривши касаційну скаргу, додані до неї копії судових рішень та інші матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у поновленні строку прокурору слід відмовити, а подану скаргу повернути.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Пропущений строк на касаційне оскарження, відповідно до вимог ст. 117, ч. 3 ст. 429 КПК України, повинен бути поновлений судом касаційної інстанції за заявою особи, яка подає скаргу, у разі пропуску його з поважних причин.

Заступник прокурора Львівської області ОСОБА_5. подав касаційну скаргу 27 липня 2015 року, тобто за межами строку, передбаченого ч. 2 ст. 426 КПК України.

Зазначена у клопотанні причина пропуску такого строку, на думку колегії суддів, не може бути визнана поважною. Враховуючи здійснення апеляційного розгляду за участю прокурора, автором скарги не наведено переконливого обґрунтування, що до одержання 07 липня 2015 року листа начальника Личаківської виправної колонії посадові особи прокуратури Львівської області, уповноважені подати касаційну скаргу, не могли дізнатися про постановлення ухвали суду апеляційної інстанції від 03 квітня 2015 року, одержати копію відповідного судового рішення і оскаржити його у встановлений законом строк.

Крім цього, вирок і ухвала оскаржуються прокурором з підстав не лише неправильного застосування амністії, про що йде мова у листі начальника виправної колонії, а й істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виразилось у відсутності в матеріалах судового провадження придатного для відтворення технічного запису процесу у суді першої інстанції за 10 грудня 2014 року. Однак прокурор, як і інші учасники процесу, відповідно до ч. 4 ст. 395 КПК України наділений правом ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, у тому числі аудіозаписами судових засідань у місцевому суді, ще на стадії апеляційного оскарження судових рішень. Жодних причин, які б перешкоджали прокурору своєчасно скористатися таким правом, виявити вказані порушення та відреагувати на них протягом встановленого законом строку, у касаційній скарзі не наведено.

Враховуючи викладене, підстав для поновлення пропущеного прокурором строку касаційного оскарження колегія суддів не знаходить.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити заступнику прокурора Львівської області ОСОБА_5. у поновленні строку касаційного оскарження вироку Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Касаційну скаргу на зазначені судові рішення повернути заступнику прокурора Львівської області ОСОБА_5.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2. ОСОБА_4 ОСОБА_3.