Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/23/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 296 (206) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

підсудного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи судом першої інстанції, на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2014 року, якою кримінальну справу стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цхалтубо, Грузія, вірмена, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з незакінченою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, учня ВПУ № 9, проживаючого: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

повернуто прокурору Ленінського району м. Кіровограда для проведення додаткового розслідування.

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового слідства ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та н/л ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Повертаючи справу для проведення додаткового розслідування, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що досудове слідство проведене з порушенням вимог ст. ст. 22, 64 КПК України, тобто не проведені всі необхідні слідчі дії на встановлення обставин, що підлягають доказуванню по кримінальній справі.Встановлена в судовому засіданні суду першої інстанції неповнота досудового слідства не може бути усунена під час судового слідства через специфіку процесуальної форми судового розгляду справ та необхідністю проведення ряду слідчих дій.

Так, на переконання суду першої інстанції, пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та н/ Юдаєву є неконкретним та таким, що не ґрунтується на доказах здобутих у судовому засіданні. Окрім цього, органом досудового слідства не доказано характер і розмір завданої шкоди, не проведено товарознавчу експертизу щодо розміру завданої шкоди автомобілю, яким потерпілий ОСОБА_10 лише керував, до матеріалів справи не долучено даних хто ж насправді являється власником автомобіля «ДеоЛанос». Також, органом досудового слідства не визначені мотиви дій підсудних, не встановлено ознак особливої зухвалості, явної неповаги до суспільства, грубого порушення громадського порядку.

З метою надання належної оцінки доказам в межах пред`явленого обвинувачення, судом 17.07.2014року винесено постанову про судове доручення, яка направлена до слідчого відділу Кіровоградського МВ УМВС України в області, яка фактично не виконана. При цьому, в обґрунтування свого рішення посилається на те, що численні постанови суду про привід свідків, зокрема ОСОБА_11 органами внутрішніх справ не виконані, що позбавляє суд можливості допитати вказану особу, який згідно пояснень потерпілого ОСОБА_12 наносив йому тілесні ушкодження біля кафе «Весна».

Вищенаведені обставини, на думку суду першої інстанції, перешкоджають судовому розгляду справи і є підставами для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінальної справи судом першої інстанції, у своїй апеляції просить постанову суду першої інстанції скасувати, кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Свої вимоги обґрунтовує наступним. Так, відповідно до вимог ст.ст. 217-218 КПК України слідчий самостійно визначає зібрані по справі докази достатніми для складання обвинувального висновку, а тому вважає, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_7 ознак злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, ОСОБА_8 , н/л ОСОБА_9 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України. Вказує на те, що у разі визнання судом необхідності: перевірити доводи потерпілого ОСОБА_10 , щодо наявності на час вчинення злочину у ОСОБА_7 ножа, чи іншого предмета схожого на ніж; перевірити доводи ОСОБА_12 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_13 ; встановити особу на прізвище ОСОБА_14 , який, як вказує потерпілий був очевидцем цих подій, допитати його; встановити осіб, які 17.09.2011 року біля кафе «Весна» наносили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 ; встановити осіб, які перебували біля ресторану «Пріма Віаліна» 17.09.2011 року під час сварки між ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_10 та встановлення очевидців цих подій, то суд вправі надати органу досудового слідства судове доручення у порядку, визначеному у ст. 315-1 КПК України щодо встановлення цих осіб та їх допиту.

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно вказав на те, що однією із підстав направлення справи на додаткове розслідування є проведення слідчих дій для встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_10 біля кафе «Весна» 17.09.2011 та кількість, механізм та тяжкість отриманих тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 біля ресторану «Пріма Віаліна». Водночас, в матеріалах справи є висновок експерта №1682 від 18.11. 2011 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які потягли довготривалий розлад здоров`я (т. 2 а.с. 254-256). Вказані тілесні ушкодження отримані ОСОБА_10 при обставинах які мали місце 17.09.11, дані тілесні ушкодження спричинялись на протязі певного часу, тож визначити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які отримані потерпілим ОСОБА_10 біля кафе «Весна» та біля ресторану «Пріма Віоліна» є неможливим та ні в якій мірі не впливає на обставини справи, а отже вказана вимога суду є недоцільною.

Також, що посилання в постанові суду на необхідність встановлення події злочину, а саме способу та інших обставини вчинення злочину ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та н/л ОСОБА_9 передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, то на, думку апелянта, в ході досудового слідства обставини вивчення вказаними особами злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, підтверджуються матеріалами справи.

Разом з тим, звертає увагу, що під час розслідування справи слідчим в повному обсязі конкретизовані обвинувачення, в діях обвинувачених встановлено як об`єктивну сторону так і суб`єктивну сторону складу злочину. Стосовно не встановлення органом досудового слідства розміру шкоду, то вважає, що в даному випадку, це не є необхідним

У зв`язку з викладеним, апелянт вважає, що постанову про направлення справи на додаткове розслідування винесено з порушенням норм ст. 281 КПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування», оскільки викладені у ній обставини не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування, так як вони не перешкоджають встановленню істини по справі та недоліки допущені під час розслідування кримінальної справи можливо усунути під час судового розгляду.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляції, просив постанову районного суду скасувати, а кримінальну справу повернути на новий розгляд, підсудного ОСОБА_7 , який просив постанову суду залишити без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи та зваживши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 22 КПК України (1960 р.) встановлено, що прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 281 КПК України (1960 р.) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Статтею 64 КПК України (1960 р.) передбачено, що при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання; характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 11.02ю05 №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).

Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів знаходить обґрунтованими висновки суду з приводу необхідності повернення прокурору кримінальної справи на додаткове розслідування з підстав неповноти досудового слідства, яка не може бути усунута під час судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, органом досудового слідства встановлено, що 17 вересня 2011 року, приблизно в 4 години, біля кафе «Пріма Віоліна», що по вул. Леніна в м. Кіровограді, група невстановлених осіб, серед яких знаходились ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та н/л ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, влаштували масову бійку, перешкоджали рухові автомобіля марки «ДеоЛанос», що належить ОСОБА_10 , спричинивши при цьому тілесні ушкодження ОСОБА_10 , які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що потягли довготривалий розлад здоров`я та тілесні ушкодження ОСОБА_12 , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_8 , н/л ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановлених слідством осіб, які призвели до пошкодження автомобіля «ДеоЛанос», що належить потерпілому ОСОБА_10 , останньому завдано матеріальну шкоду на суму 13600 грн.

Однак, на досудовому слідстві не встановлено, чи застосовував ОСОБА_7 в ході бійки ніж або будь-який інший предмет, схожий на ніж та, відповідно, адекватність та законність застосування зброї для захисту ОСОБА_10 . Також потерпілий у судовому засіданні не підтвердив, що удари йому завдавали саме підсудні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та момент завдання побоїв потерпілому (до застосування зброї ОСОБА_10 чи після цього). Внаслідок вказаних недоліків досудового слідства неможливо точно визначити мотив вчинення злочину, який є обов`язковим елементом суб`єктивної сторони складу злочину. Крім того, одним з обов`язкових елементів, що підлягає доказуванню у кримінальному судочинстві є вид, розмір шкоди та кому вона заподіяна. При цьому під час досудового слідства не підтверджено документально, кому саме заподіяно матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_10 зазначив, що автомобіль належить його матері, а він керував ним на підставі доручення, однак в матеріалах справи зазначено, що матеріальна шкода в сумі 13600 грн. внаслідок пошкодження автомобіля завдана саме ОСОБА_10 . При цьому розмір вказаної матеріальної шкоди не підтверджується первинними документами чи висновками експерта.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів свідчать про неконкретність пред`явленого підсудним ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та неповнолітньому ОСОБА_9 обвинувачення, що безумовно порушує їх права знати в чому вони обвинувачуються.

З матеріалів кримінальної справи слідує, що з метою усунення неточностей, допущених під час досудового слідства, судом першої інстанції 17.07.2014 надано судове доручення щодо збирання доказів, яке направлено до СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області. У вказаному дорученні зазначалося про необхідність перевірки доводів потерпілого щодо наявності у ОСОБА_7 ножа чи іншого предмета, встановити очевидців події та допитати їх, встановити місцезнаходження та допитати особу на ім`я ОСОБА_15 , який був очевидцем події (Т.6, а.с. 213).

На виконання вказаної постанови органом внутрішніх справ надано рапорт про неможливість допитати потерпілого ОСОБА_12 та неможливість встановлення місця перебування особи на імя ОСОБА_15 Крім того, формально проведено допит потерпілого ОСОБА_10 (Т.6, а.с. 243).При цьому фактично не вжито заходів щодо перевірки доводів потерпілого стосовно наявності у ОСОБА_7 ножа чи іншого схожого предмета, встановлення інших очевидців події. Все вищевикладене свідчить, що фактично постанова суду про судове доручення фактично не виконана.

Крім того, з метою встановлення обставин злочину судом першої інстанції неодноразово виносилися постанови про примусовий привід учасників процесу. Зокрема, постанова від 10.09.2014 про примусовий привід свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (Т.6, а.с. 246). Вказана постанова залишилася невиконаною.

Постановою районного суду від 08.10.2014 приписано здійснити повторний примусовий привід вказаних осіб, однак його реалізовано лише стосовно свідка ОСОБА_19 (Т.6, а.с. 7).

Також, 15.10.2014 винесено постанову про примусовий привід свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , яка фактично не виконана.

05.11.2014 та 01.12.2014 судом винесено постанови про примусовий привід ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , які також залишилися невиконаними (Т. 7, а.с. 28, 52).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вжито всіх необхідних заходів з метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи на стадії судового розгляду.

Водночас, під час досудового розслідування залишилися недослідженими низка обставин, що мають істотне значення для справи, та які не змогли бути усунуті на стадії судового розгляду, зокрема точний час, спосіб, місце, обстановка вчинення злочину, послідовність дій учасників події, наявність у ОСОБА_7 ножа, викрутки чи іншого заздалегідь приготованого предмета, обґрунтованість та момент застосування потерпілим ОСОБА_10 зброї, наявність інших осіб, що могли завдавати потерпілим тілесні ушкодження, точний розмір шкоди та кому саме вона завдана, процесуальний статус особи, якій завдана матеріальна шкода, роль та характер дій кожного з підсудних під час вчинення злочину.

За вказаних обставин, повністю спростовуються доводи апеляції прокурора з приводу того, що під час розслідування справи слідчим в повному обсязі конкретизовано обвинувачення, в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та н/л ОСОБА_9 встановлено як об`єктивну та суб`єктивну сторони складу злочину.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію прокурора необхідно залишити без задоволення, а постанову районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК України (1960 року), п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2014 року про направлення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_8 , неповнолітнього ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 296 КК України прокурору Ленінського району м. Кіровограда для проведення додаткового розслідування залишити без змін.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2