В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» жовтня 2013 року

м. Фастів

Фастівський місьрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого - судді
Бончева І.В.;

при секретарі -
Гапонюк І.В.,

за участю: потерпілої - ОСОБА_1, її
представника - адвоката ОСОБА_2,
підсудної - ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за скаргою потерпілої, яка перша її
подала, за обвинуваченням:

ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.
Фастові Київської обл., українки,
громадянки України, з вищою освітою, не
одруженої, матері - одиначці, маючої на
утриманні двох малолітніх дітей
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої
на посаді головного державного
інспектора відділу актуальних та
резонансних справ в органах Державної
податкової служби Київської області,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, не
судимої:

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 125 КК України,

і, крім того, за участю: потерпілої -
ОСОБА_3, підсудної - ОСОБА_1, її захисника
- адвоката ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за скаргою потерпілого за зустрічним
обвинуваченням:

ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.
Триліси Фастівського району Київської
обл., українки, громадянки України, з
середньо-спеціальною медичною освітою,
одруженої, пенсіонерки, проживаючої за
адресою: АДРЕСА_2, не судимої:

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09.06.2011 року близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_3,
перебуваючи у власній квартирі
АДРЕСА_1, відчуваючи після побутової
сварки зі своєю рідною сестрою - ОСОБА_1
раптово виниклу до неї неприязнь,
вирішила шляхом фізичного впливу
заподіяти шкоду її здоров'ю у вигляді
нанесення тій легких тілесних
ушкоджень.

Продовжуючи свої злочинні
насильницькі дії, усвідомлюючи при
цьому їх суспільно небезпечний
характер, ОСОБА_3 умисно нанесла тій
спочатку один удар керамічним кухлем
по голові, а потім руками в область
грудей та голови, внаслідок чого ОСОБА_1
отримала легкі тілесні ушкодження у
вигляді продовгуватої рани на
волосистій частині голови в правій
лобній області, саден на внутрішніх
поверхнях лівого плеча, в верхніх і
нижніх його третинах, які відносяться
до легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Допитана в судовому засіданні підсудна
ОСОБА_3 свою вину у висунутому
звинуваченні у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України
категорично заперечувала і пояснювала,
що 09.06.2011 року близько 12 год. 00 хв., вона
дійсно перебувала у власній квартирі
АДРЕСА_1, де наодинці посварилася із
сестрою - ОСОБА_1, яка, на її думку
пред'являла їй необґрунтовані
претензії з приводу несплати нею
комунальних послуг за її ж житло. У цей
час у неї в руках дійсно був керамічний
кухоль, і коли ОСОБА_1 стала її смикати
за одяг, вона випадково, відмахнувшись,
можливо вдарила ту по голові, але цього
вона не бачила. При цьому умислу
наносити їй тілесних ушкоджень вона не
мала, а тому вважає свої дії такими, що
обумовлені випадковістю. Після того
коли ОСОБА_1 стала кричати, одразу
прибігли її дорослі сини, які стали
тримати її за руки з обох боків. Пізніше
вона бачила, що в квартиру приїжджали
як карета швидкої допомоги, так і
працівники міліції. Також підсудна
пояснювала й те, що протягом тривалого
часу знаходиться з потерпілою в
неприязних стосунках, які були
викликані тими обставинами, що їхній
рідний батько юридично залишив ?
частину квартири їй, в якій ОСОБА_1
тривалий час проживала разом зі своєю
сім'єю. Вона особисто до 08.06.2011 року в
цій квартирі не проживала, а тому була
незгодна з претензіями, які
пред'являлись на її адресу щодо
несплати комунальних послуг, оскільки
такими послугами вона не
користувалась. Тому фактично під час
кожної їх із сестрою зустрічі, у них
одразу виникали конфлікти, а сама така
ситуація була тривалою. При тому, що і
08.06.2011 року між ними трапився конфлікт,
пов'язаний з чиненням їй перешкод у
користуванні власним житлом, що
примусило її викликати працівників
міліції та подати відповідну заяву.

Не дивлячись на повне невизнання
підсудною ОСОБА_3 своєї вини у вчинені
нею умисного легкого тілесного
ушкодження, її вина у даному злочині за
викладених вище обставин
підтверджується крім власне її
показів, в яких не заперечуються
обставини з фактичного боку (місце, час,
причини конфлікту та обставини
спілкування з потерпілою), усією
сукупністю досліджених у судовому
засіданні доказів, які узгоджуються в
деталях між собою і не викликають
жодних сумнівів у своїй достовірності.

Допитана у судовому засіданні
потерпіла, яка перша подала скаргу -
ОСОБА_1, підтвердивши як обставини
спільного перебування в той же час з
підсудною ОСОБА_3 в одному приміщенні
(коридорі), сварки з нею віч-на-віч з
приводу несплати останньою коштів за
користування комунальними послугами,
категорично наполягала також на тому,
що в цей час вона особисто не
застосовувала до підсудної ніяких
фізичних дій (не смикала за одяг, не
штовхала та інше), а лише висловлювала
на її адресу указані вище вимоги. При
цьому як вона, так і ОСОБА_3 лише
висловлювались в адресу одна одної на
підвищених тонах, у тому числі й в
образливих формах, а остання тримала у
руці керамічний кухоль. В якусь мить
вона помітила, як ОСОБА_3, продовжуючи
стояти напроти неї, різким рухом
нанесла їй цим кухлем направлений та
умисний удар по голові (зверху лобної
частини), та руками в область грудей та
голови, внаслідок чого вона отримала в
цих місцях відповідні тілесні
ушкодження. Інші фактори їх заподіяння
потерпіла категорично спростувала. Від
отриманих ударів у неї запаморочилася
голова, але вона продовжувала стояти на
ногах та стала кликати на допомогу.

Як крім того пояснювала потерпіла, в
коридор одразу забігли два її дорослих
сина, які стали тримати ОСОБА_3 за руки,
відтягнули ту від неї. Вже пізніше
прибули інші члени їхньої родини,
працівники міліції та лікарі, які
надали їй невідкладну медичну допомогу
та доставили до лікарні, а вона з цього
приводу амбулаторно лікувалась. При
цьому потерпіла категорично заявила,
що причин оговорювати ОСОБА_3 у неї не
має.

Свої покази потерпіла ОСОБА_1
підтвердила і на очній ставці з
підсудною.

Під час дослідження в судовому
засіданні скарги потерпілої від
злочину, ОСОБА_1 показала, що саме цю
скаргу вона особисто складала для
надання в суд, для вирішення питання
щодо порушення кримінальної справи
стосовно ОСОБА_3 та наполягала на її
обґрунтованості (а.с. 1-2).

Зазначені обставини конфлікту, у тому
числі самої його тривалості, повною
мірою підтвердили допитані в судовому
засіданні кожний окремо свідки ОСОБА_4
та ОСОБА_5, сини потерпілої, які крім
того наполягали на тому, що коли після
звуку, схожого на звук удару почули
крик матері, то одразу вибігли з
кімнати в коридор, де побачили що вона
стоїть впритул до підсудньої,
тримається за верхню частину голови з
якої сочилася кров на обличчя. Також у
кров були заплямовані стіни й підлога.
В руках у ОСОБА_3 був розбитий кухоль,
який вона міцно тримала та не припиняла
висловлювати на адресу матері
брутальні слова, була збудженою і
поводила себе агресивно, продовжуючи
на неї насуватися. Тому вони з обох
боків за руки відтягнули підсудну в
сторону від матері та у подальшому
вживали заходів щодо виклику інших
осіб та відповідні служби. При цьому
свідки категорично заявили, що причин
оговорювати ОСОБА_3, незважаючи на її
конфлікт з матір'ю, у них не має.

Аналогічні покази щодо розвитку
конфлікту, прибуття додому за викликом
синів, наявності ран у дружини та
чисельних плям крові на місці події,
дав допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 При цьому свідок
категорично заявив, що причин
оговорювати ОСОБА_3 у нього не має.

Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_7 - батько підсудної та
потерпілої також повною підтверджував
обставини дарування ним ОСОБА_3, а не
ОСОБА_1 ? частини квартири, а також і
обставини постійних з цього приводу
сварок між сестрами та ним і
потерпілою. І цей свідок категорично
заявив, що причин оговорювати ОСОБА_3 у
нього не має.

Оцінюючи у сукупності покази підсудної
ОСОБА_3, її захисну версію та
припущення, а також показання щодо
цього потерпілої ОСОБА_1, свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, суд
також виходить з таких даних, що
встановлені іншими, у тому числі
об'єктивними доказами.

Як видно з досліджених в судовому
засіданні матеріалів ЖРЗПЗ № 2151/1 від
10.08.2011 року, вони дійсно містять данні
про те, що 09.06.2011 року ОСОБА_1 звернулась
в міліцію із заявою про спричинення їй
тілесних ушкоджень саме ОСОБА_3 (а.с. 182),
а також про дарування останній, не
ОСОБА_1 ? частини квартири за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 181). Рішенням апеляційного
суду Київської області також
встановлений факт цивільного спору,
який виник між потерпілою та її батьком
з приводу зазначеного житла (а.с. 185-190)
та яким встановлено цивільний
обов'язок не на користь ОСОБА_7

Під час дослідження в судовому
засіданні акту судово - медичного
дослідження № 74 від 10.06.2011 року експерт
ОСОБА_8, завідуючий відділом
Фастівської СМЕ, за клопотанням
сторони обвинувачення уточнив, що саме
він особисто проводив зазначене
дослідження та дав висновки, крім
іншого і про те, що при зазначених
обставинах справи, у потерпілої ОСОБА_1
мали місце легкі тілесні ушкодження у
вигляді продовгуватої рани на
волосистій частині голови в правій
лобній області, саден на внутрішніх
поверхнях лівого плеча, в верхніх і
нижніх його третинах, які відносяться
до легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Як також пояснював експерт, всі
зазначені ушкодження на тілі і голові
потерпілої могли виникнути в
результаті удару керамічною чашкою та
руками і таке він не виключає. Сам удар
чашкою по голові міг виникнути
виключно від прямолінійно направленої
сили, спереду - назад. При цьому під час
огляду потерпілої 10.06.2011 року за
морфологічними ознаками (сходження -
розходження очей), він припускає, що у
неї мав місце іще й струс головного
мозку. Експерт також категорично
заявив, що причин оговорювати ОСОБА_3 у
нього не має.

Клопотання про проведення додаткових
судово-медичних експертиз в судовому
засіданні сторони не заявляли.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_1,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 у своїй
сукупності та взаємозв'язку, суд бере
до уваги їх родинний зв'язок, але
враховує те, що вони є послідовними і
повністю узгоджуються не тільки між
собою, а й щодо різних обставин справи,
у тому числі і з показаннями свідка
ОСОБА_7, експерта ОСОБА_8, з об'єктивними
даними про характер та механізм
утворення тілесних ушкоджень, причин
конфлікту, підстав для оговору з їх
боку ОСОБА_3 в судовому засіданні не
встановлено, а тому суд визнає
показання цих осіб правдивими і кладе в
основу даного вироку, відхиляючи з
цього приводу сумніви підсудної щодо
щирості вказаних осіб.

Окремі суперечності в показаннях цих
осіб не впливають на їх оцінку в цілому,
навпаки свідчать про відсутність
попередніх домовленостей з їх боку.

При цьому суд, виходить із сукупності
всіх встановлених обставин події, яка
відбулася на фоні тривалих конфліктних
стосунків між потерпілою та підсудною,
ініціатором яких, в даній ситуації,
була перша і які мали тенденцію до
загострення, умов, за яких виникла дана
конкретна сварка (надумані претензії з
боку потерпілої), обстановку, в якій
вона відбувалася (взаємні образи), ці
дані вказують на наявність в діях
ОСОБА_3 мотиву - помсти на фоні
неприязні. Суд також враховує спосіб та
знаряддя заподіяння ОСОБА_3 тілесних
ушкоджень (удар важкою керамічною
чашкою по голові), їх кількість,
характер і локалізацію, причини
припинення нею своїх дій (у спосіб
силового утримання свідками
конфлікту).

Вказані обставини у своїй сукупності з
усією очевидністю вказують на те, що
ОСОБА_3 усвідомлювала суспільно
небезпечний характер своїх дій,
передбачала їх суспільно небезпечні
наслідки у вигляді спричинення умисних
тілесних ушкоджень і бажала їх
настання, а тому суд вважає доведеним,
що ОСОБА_3 за вказаних вище обставин
справи на ґрунті особистих неприязних
стосунків мала прямий умисел і
реалізувала свій намір, заподіявши
потерпілій легкі тілесні ушкодження,
що спричинили короткочасний розлад
здоров'я, оцінюючи в кінцевому рахунку
її посилання на фактор випадковості, як
надумані.

Враховуючи все наведене, дії ОСОБА_3,
яка спричинила потерпілій ОСОБА_1
умисне легке тілесне ушкодження, що
спричинило короткочасний розлад
здоров'я, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК
України та вважає, що в ході судового
розгляду винність підсудної у вчиненні
злочину доведена.

Оскільки предявлені потерпілою ОСОБА_1
позовні вимоги не відповідають
положенням ст. 28 КПК України (не подано
окрему позовну заяву), тому суд вважає
цивільний позов не поданим.

При призначенні підсудній ОСОБА_3
покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК
України враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, який згідно із ст. 12
КК України є злочином невеликої
тяжкості, дані про особу винної, яка:
займається суспільно корисною працею,
у побуті за місцем проживання
характеризується позитивно, до
кримінальної відповідальності
притягується вперше, має двох
малолітніх дітей, які потребують її
допомоги та опіки, перебуває у
відпустці по догляду за дитиною, на
обліку у лікаря психіатра та нарколога
не перебуває. Обставин, що пом'якшують
чи обтяжують покарання ОСОБА_3, судом не
встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх
сукупності, а також враховуючи
поведінку винної і потерпілої, що
передувала події, їх стосунки, тяжкість
наслідків, що були спричиненні
потерпілій злочином, майновий стан
підсудної, суд вважає за можливе у
даному конкретному випадку призначити
ОСОБА_3 покарання, в межах санкції ч. 2
ст. 125 КК України, у єдино доцільному
виді та його мінімальному розмірі,
оскільки саме таке покарання, на думку
суду, є справедливим, а також
необхідним і достатнім для її
виправлення та попередження вчинення
нею нового злочину.

За скаргою потерпілого за зустрічним
обвинуваченням ОСОБА_3 обвинувачує
ОСОБА_1 також в умисному легкому
тілесному ушкодженні, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я,
вчиненому за таких обставин.

16.08.2010 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_1,
перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1,
відчуваючи після побутової сварки зі
своєю рідною сестрою - ОСОБА_3, яка
перебувала у стані вагітності, раптово
виниклу до неї неприязнь, вирішила
шляхом фізичного впливу заподіяти
шкоду її здоров'ю у вигляді нанесення
тій легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої злочинні
насильницькі дії, усвідомлюючи при
цьому їх суспільно небезпечний
характер, ОСОБА_1 умисно нанесла один
удар кулаком у живіт, а потім руками
подряпала в області грудей, внаслідок
чого ОСОБА_3 отримала легкі тілесні
ушкодження у вигляді садни на грудній
клітці, які відносяться до легких
тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні
потерпіла ОСОБА_3 повною мірою
підтвердила зазначені вище обставини
обвинувачення, зазначивши також на те,
що факт її побиття ОСОБА_1 викликав у
неї погрозу передчасних пологів,
внаслідок чого вона стаціонарно
лікувалась.

Під час дослідження в судовому
засіданні скарги потерпілої від
злочину, ОСОБА_3 показала, що саме цю
скаргу вона особисто складала для
надання в суд, для вирішення питання
щодо порушення кримінальної справи
стосовно ОСОБА_1 та наполягала на її
обґрунтованості (а.с. 47-48).

Ці дії ОСОБА_1 скаржниця вважає
правильним кваліфікувати за ч. 2 ст. 125
КК України (а.с. 48).

Обґрунтовуючи свої висновки про
причетність саме ОСОБА_1 до вчинення
нею умисного легкого тілесного
ушкодження, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я,
потерпіла ОСОБА_3 в основу приватного
обвинувачення поклала такі докази,
зокрема, дані:

- які, містить скарга потерпілої ОСОБА_3
в порядку приватного обвинувачення
(а.с. 47-48);

- які, містить допит в судовому
засіданні свідка ОСОБА_7;

- які, містить допит в судовому
засіданні експерта ОСОБА_8;

- які, містить постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи від 18.10
2010 року (а.с. 49);

- які, містить довідка № 38 від 26.08.2010
року з інформацією про загрозу
передчасних пологів (а.с. 50);

- які, містить акт судово - медичного
обстеження № 102/д від 29.10.2010 року (а.с. 52);

- які, містить історія пологів (а.с. 216-227).

Оцінюючи ці докази сторони
обвинувачення з точки зору їх
допустимості і достовірності, суд
встановив наступне.

У судовому засіданні підсудна ОСОБА_1
наполягала на тому, що у зв'язку з тим,
що її рідний батько - ОСОБА_7 подарував
квартиру не їй, а іншим дочкам, то вона
перебувала з ними в неприязних
стосунках, оскільки досить тривалий
час в ній проживала і вважала, що також
має право на власну частку. Але ОСОБА_3
була цим не задоволена і постійно
вимагала від неї її звільнити, хоча з
цього приводу існує рішення
апеляційного суду, яким їй таке право
надавалось. ЇЇ батько з сестрою
перебував в добрих стосунках і завжди
вони діяли вдвох.

Як категорично наполягала підсудна,
хоча конфлікти вона з сестрою і мала,
але жодного разу до неї не наближалась
і не наносила будь які тілесні
ушкодження. Тому вважає заяви сестри
надуманими та такими, що наводяться із
помсти.

Свої покази підсудна ОСОБА_1
підтвердила і на очній ставці з
потерпілою.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 -
рідний батько підсудної та потерпілої,
за клопотанням сторони обвинувачення,
не спростовуючи фактів напружених
стосунків між ним і ОСОБА_1 крім того
показав, що, дійсно одну з двох частин
квартири в якій проживала до цього
остання він подарував іншим дочкам, у
тому числі й ОСОБА_3, а тому ОСОБА_1 була
цим не вдоволена та постійно
конфліктувала, у тому числі і з ним.
Часто поводила себе стосовно інших
членів сім'ї в грубій формі.

Як також уточнював свідок, в якийсь
день, коли його дочка - ОСОБА_3 була
вагітна (іншу дату не пригадує), він
зайшов в квартиру. Там він почув
черговий конфлікт між підсудною та
потерпілою, а коли забажав втрутитись в
ситуацію, то ОСОБА_1 стала з ним грубо
поводись, провокувала, чіпляла за руки
та не давала зайти на кухню. Чи
завдавала вона потерпілій тілесні
ушкодження він особисто не бачив, але
примітив у потерпілої лише подряпини
на грудях. Також йому відомо, що ОСОБА_3
у зв'язку з цим лікувалась.

Аналізуючи покази указаного свідка в
контексті з самими обставинами
конфлікту, суд бере до уваги те, що він
особисто не бачив, коли саме і яким
чином в області грудей ОСОБА_3 були
утворенні тілесні ушкодження і лише
припускає той факт, що їх могла
спричинити ОСОБА_1

Оцінюючи за таких обставин показання
свідка ОСОБА_7, суд враховує те, що даний
свідок є зацікавленою особою, оскільки
був викликаний за клопотанням сторони
обвинувачення з якою, на відміну від
сторони захисту, перебуває в добрих
стосунках, а відтак його показання в
частині, що суперечать показанням в
судовому засіданні підсудної ОСОБА_1,
яка наполягала на тому, що будь які
тілесні ушкодження ОСОБА_3 не
спричиняла, оцінює критично і відкидає
як доказ обвинувачення.

Суд також критично оцінює доводи
сторони обвинувачення у питаннях
можливої оцінки висновків
судово-медичної обстеження, як
належного і допустимого доказу,
дійшовши такого висновку, виходячи з
наступного.

З оголошеного в судовому засіданні
акту судово - медичного обстеження №
102/д від 29.10.2010 року, вбачається, що
виявлені 16.08.2010 року у ОСОБА_3 тілесні
ушкодження у виді садна на грудній
клітині, мають ознаки легких тілесних
ушкоджень (без спричинення
короткочасного розладу здоров'я), але
давність їх заподіяння встановити не
можна.

Водночас з такими висновками, якими
підтверджена лише наявність у
потерпілої тілесних ушкоджень та дана
оцінка щодо ступеню їх тяжкості, не
можливо визначити те, коли ж саме і при
яких обставинах такі тілесні
ушкодження були утворенні.

Вказані висновки суду підтверджуються
і наданими в судовому засіданні
показами експерта ОСОБА_8, який
наполягав на тому, що під час
проведення ним дослідження, він
особисто ОСОБА_3 не оглядав,
дослідження проводив на підставі
медичної документації, а оскільки в ній
тілесні ушкодження належним чином не
були описані, тому в даному випадку не є
за можливе встановити їхню давність. Як
крім того наголошував експерт, надана
на дослідження історія пологів № 706/7781
не містить в собі об'єктивних даних
того, що в області живота потерпілої
мали місце будь які інші тілесні
ушкодження.

Така позиція експерта повною мірою
підтверджена витребуваною за
клопотанням сторони обвинувачення та
оглянутою в судовому засіданні
історією пологів № 706/7781 на ім'я ОСОБА_3

Тому, зазначені висновки
судово-медичної обстеження, за
обставин їх невизначеності та
неповноти, а відтак і незрозумілості,
не спростовують, а навпаки посилюють
захисну версію підсудної ОСОБА_1 про те,
що тілесні ушкодження потерпілій, вона
не спричиняла.

Клопотання про проведення додаткових
судово-медичних експертиз в судовому
засіданні сторони не заявляли.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає
неналежними як доказ відомості, які
містить акт судово - медичного
обстеження № 102/д від 29.10.2010 року (а.с. 52)
і відкидає його, як доказ
обвинувачення.

Як видно з оголошеної в судовому
засіданні постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від 18.10
2010 року, вона загалом констатує те, що
свідки та очевидці такої події
відсутні, порушення громадського
порядку не виявлено, а в діях ОСОБА_1
вбачаються цивільно-правові відносини,
що не спростовує, а навпаки, посилює
позицію в судовому засіданні підсудної
про те, що тілесні ушкодження вона
ОСОБА_3 не спричиняла.

Аналізуючи і всі інші зібрані органами
досудового слідства у справі докази, а
саме: скаргу потерпілої ОСОБА_3 в
порядку приватного обвинувачення та
довідку № 38 від 26.08.2010 року з
інформацією про загрозу передчасних
пологів, суд констатує, що всі вони у
своїй сукупності та взаємозв'язку не
доводять того, що ОСОБА_1 завдала
потерпілій ОСОБА_3 умисні легкі тілесні
ушкодженні, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Отже, інших доказів обвинувачення в цій
частині матеріали справи не містять, а
тому, оцінюючи усю сукупність
досліджених у судовому засіданні
доказів, які були зібрані в судовому
засіданні, у їх взаємозв'язку з точки
зору належності, допустимості,
достовірності та достатності, суд
вважає, що обвинувачення ОСОБА_1 у
завданні потерпілій ОСОБА_3 умисних
легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я, не доведено, наявні докази не
доводять винність підсудної у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК
України, інших доказів матеріали
кримінальної справи не містять і
додаткових стороною обвинувачення не
надано, при цьому можливість їх
отримання вичерпана.

Відповідно до ст. 62 Конституції України
обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь. Згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України (постанова № 5
від 29.06.1990 року зі змінами) «Про
виконання судами України
законодавства і постанов Пленуму
Верховного Суду України з питань
судового розгляду кримінальних справ і
постановлення вироку» та вимог ст. 323
КПК України в основу вироку можуть бути
покладені лише достовірні докази,
досліджені в судовому засіданні.

При постановленні вироку суд за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом, повинен дати остаточну оцінку
доказам з точки зору їх належності,
допустимості, достовірності і
достатності для вирішення питань,
викладених у ст. 324 КПК України.
Виправдувальний вирок постановляється
у випадках, коли не встановлено події
злочину, коли в діянні підсудного немає
складу злочину, а також коли не
доведено участі підсудного у вчиненні
злочину.

Оскільки зібрані судовим слідством
докази не доводять обґрунтованість
приватного обвинувачення ОСОБА_1 у
завданні потерпілій ОСОБА_3 умисних
легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я і її участь у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не
знайшла свого підтвердження, тому суд
вважає за необхідне постановити
стосовно ОСОБА_1 виправдувальний вирок
в цій частині на підставі ч. 4 ст. 327 КПК
України у зв'язку з недоведеністю її
участі у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Враховуючи що предявлені потерпілою
ОСОБА_3 позовні вимоги також не
відповідають положенням ст. 28 КПК
України (не подано окрему позовну
заяву), тому суд вважає цивільний позов
не поданим.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 27, 321 - 324, 327, 332 - 335 КПК України (в
редакції 1960 року) та п. 11 Розділу ХІ
«Перехідні положення» КПК України, суд,

З А С У Д И В:

Виправдати по суду ОСОБА_1 за
обвинуваченням у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на
підставі ч. 4 ст. 327 КПК України у зв'язку
з недоведеністю її участі у вчиненні
вказаного злочину.

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК
України, за якою призначити їй
покарання у виді громадських робіт
строком на сто п'ятдесят годин.

Вирок може бути оскаржений в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Фастівський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляції протягом 15 діб з
моменту його проголошення.

СУДДЯ:
І.В. БОНЧЕВ