Справа № 1/2506/114/12 Головуючий у І інстанції Розинко В.М.
Провадження № 11/2590/527/2012
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач Щербаков О. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів Баглая І.П., Козака В.І.

з участю прокурора Гапєєвої Н.П.

засудженого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2012 року.

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працює приватним підприємцем «ОСОБА_2В.», одружений, має на утриманні матір ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимий, мешканець м. Чернігова , зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6, засуджений,-

- за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 974 грн. 96 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 40000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, 23 грудня 2010 року, близько 03 години, засуджений ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись неподалік магазину «Золото-срібло», що по вул. Рокосовського, 14 в м. Чернігові, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс один удар ножем в область лівої половини тулуба неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого торако-абдомінального колото-різаного поранення з пошкодженням селезінки, лівобічного пневмотораксу, гемоперитонеуму, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В апеляції захісник ОСОБА_3 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч.1 ст. 121 КК України на ст.36 КК України або ст.124 КК України, чи помякшити покарання і призначити покарання не повязане з позбавленням волі.

Вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, вказує на істотні порушення кримінально-процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази, що свідчили на користь засудженого та не врахував всі обставини, які помякшують покарання.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, які підтримали апеляцію, міркування прокурора про обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляцію захисника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, висновки суду про доведеність винності засудженого ОСОБА_2 в заподіянні ОСОБА_4 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, відповідають фактичним обставинам злочину, які встановлені з врахуванням як обєктивних, так і субєктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при зясуванні дійсних обставин справи та грунтуються на зібраних у справі доказах і, зокрема, показаннях потерпілого ОСОБА_4, який стверджував, що коли був перший конфлікт, то участі в бійці він не приймав. Коли знову виник конфлікт, то засуджений вдарив його, а він наніс тому у відповідь два удари. Крім того, схопивши засудженого за куртку, хотів його повалити, той вдарив його, після цього він відчув гостру біль і відійшов. Аналогічні, перевірені судом свідчення були отримані від потерпілого у ході досудового слідства (т.1, а.с.119-120).

Колегія суддів вважає, що рішення суду І інстанції, який поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_4 та свідків про обставини вчинення злочину є цілком обгрунтованими, оскільки ці показання обєктивно підтверджуються даними висновків судово-медичних експертиз № 501 від 05.04.2011 року та № 033- МК від 23.02.2011року.

Питання про нібито перебування засудженого ОСОБА_2 у стані необхідної оборони, про що стверджує у апеляції захисник ОСОБА_3, було предметом перевірки суду І інстанції і обгрунтовано визнано безпідставним, оскільки воно суперечить як свідченням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, так і висновкам судово-медичної експертизи, яка стверджує, що тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя у ОСОБА_4 могли утворитись від нанесення одного удару колото-різальним предметом (типу ножа) (т.1, а.с. 151-154), (т.1, а.с.105-108).

Не зважаючи на те, що засуджений ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому йому діянні не визнає, його вина підтверджена сукупністю доказів зібраних по справі, належно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку.

Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що з потерпілим та приятелями пішли на дискотеку, погуляли, вживали спиртне. Коли вже повертались додому, під'їхали до магазину «Ватес» по вул. Рокосовського, до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підійшов засуджений зі своїм знайомим, почав чіплятись, і вийшов конфлікт, вони запропонували засудженому йти додому, але той ударив ОСОБА_7, зав'язалась бійка. Вони їх розтягли, засуджений наносив удари і йому, не виключає, що й він у відповідь ударив того. Далі засуджений пішов в одному напрямку, вони в іншому. Але потім засуджений з приятелем знову підійшли, питали про шапку, однак вони її не брали. Цього разу засуджений поліз з кулаками битися вже до потерпілого. Він (свідок) стояв десь за 10 м від місця події, світили ліхтарі і тому йому це було видно, але як саме були завдані тілесні ушкодження потерпілому він не бачив. Потім потерпілий підійшов, тримаючись за бік, він підняв куртку того й побачив кров. Потерпілий сказав, що його підрізали, а засуджений у цей час тікав, розмахуючи ножем. Ніж він бачив, коли біг за засудженим, той був, нібито розкладний, з довжиною 10 см, шириною 1-1,5 см. Другий чоловік кудись зник.

Аналогічні, й перевірені судом свідчення цього ж свідка, були ним дані на досудовому слідстві (т.1. а.с. 16).

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що був того вечора в компанії з потерпілим. А коли стояли біля банку «Демарк», де вели себе тихо, двоє чоловіків зробили зауваження, щоби вони говорили тихіше, на що їм відповіли, що зрозуміли, але ті повторили зауваження і підійшли до них, засуджений вдарив його кулаком в область голови. Другий чоловік також приймав участь у бійці, натягли йому куртку на голову, він впав, ті били його вдвох, тому на допомогу підійшли друзі, та розняли їх. Після конфлікту вони пішли в сторону, але засуджений з тим іншим чоловіком повернулись, шукали шапку. Знову виник конфлікт, він бачив, що засуджений дістав з кишені штанів чи куртки ніж, схожий на розкладний і бачив момент нанесення потерпілому удару засудженим. Той знав куди наносить удар, оскільки стояв напроти потерпілого, удар був цілеспрямований. Вважає, що удар прийшовся потерпілому тому, що той стояв ближче за всіх до засудженого. Більш того, засуджений потім ще сказав, щоб до нього не підходили, інакше вб'є і почав тікати. Він залишився з потерпілим, а приятелі побігли за засудженим. Він зателефонував знайомому таксисту й повіз потерпілого до лікарні.

Ці свідчення свідка ОСОБА_7 узгоджуються з тими, що він дав при допиті на досудовому слідстві (т.1, а.с.15).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що був тоді в одній компанії з потерпілим. Коли вони повертались, то стали розмовляти, а засуджений підійшов, та сказав, що навчить їх, як треба розмовляти, хоча вони нікому не заважали, на їхні прохання не пішов, а вдарив ОСОБА_7, вони бійку припинили, розтягли тих. У цьому допомагав і чоловік, котрий був з засудженим. Через деякий час засуджений знову підійшов, питав про шапку, хоча тієї в нього не було, і на цей раз знову розпочав бійку, але з потерпілим, при цьому дістав з кишені ніж з тонким лезом, вдарив тим потерпілого й той упав. Засуджений кинувся тікати, махав при цьому ножем і зник у під'їзді, а вони там стояли до приїзду міліції.

Аналогічні свідчення свідок ОСОБА_6 давав при проведенні досудового слідства, які перевірені судом (т.1, а.с.17-18).

Виявлення у ОСОБА_2 під час судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин голови, сінця та садна обличчя, синців поперекової ділянки, садна та забою мяких тканин лівого колінного суглобу, на думку колегії суддів, не може бути підставою для спростування позиції потерпілого ОСОБА_4 в суді І та апеляційної інстанції, оскільки пояснення засудженого з цього приводу є суперечливими, обєктивно нічим не підтвердженими.

Процесуальних порушень при дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду про доведеність винності ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його дій, судом не допущено.

Дії засудженого ОСОБА_2 за ч.1 ст. 121 КК України судом кваліфіковано правильно.

Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_2 на ст. 36 КК України або ст. 124 КК України, як про це йдеться у апеляції захисника ОСОБА_3, колегія суддів не знаходить.

При призначенні покарання засудженому ОСОБА_2 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, відшкодування потерпілому майнової та моральної шкоди, особу винного - його вік, сімейний стан, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що засуджений раніше не притягувався до кримінальної, адміністративної відповідальності, а також обставини, що обтяжують покарання, та призначив покарання повязане з позбавленням волі в межах мінімальної санкції ч.1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, до початку судового засідання до Апеляційного суду надійшли заяви від ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_4 в яких вони просять суд змінити вирок суду І інстанції від 23 травня 2012 року та призначити ОСОБА_2 покарання не повязане з позбавленням волі мотивуючи тим, що шкода спричинена потерпілому ОСОБА_4 відшкодована в повному обсязі.

З урахуванням вказаних вище обставин, взятих до уваги місцевим судом при обранні ОСОБА_9 покарання, а також з огляду на позицію викладену в заявах ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_4 колегія суддів вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням поклавши на нього обов'язки, передбачені ст.76 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.365, 366 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково. Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2012 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Вважати ОСОБА_2 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання призначеного судом.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину.

На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

- періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої

інспекції.

В решті вирок суду залишити без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_11