АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/3825/14-к Головуючий у I інстанції:
Провадження №11-кп/790/346/15 ОСОБА_1
Категорія: ст.121 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015р. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 01.12.2014р.,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2014р.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, стрілок ВОХР 1-ї категорії ДП «Завод ім. Малишева», неодружений, зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , раніше несудимий,-

засуджений за ст.121 ч.2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлені волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироку законної сили залишено попередній, домашній арешт, постановлено взяті його під варту в порядку виконання вироку.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 :

- 100.000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди,

- 20.000грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди,

- судові витрати за проведення судово-дактилоскопічної експертизи №180 від 28.07.2014р. в сумі 884грн. 52коп. на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішено.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у вчинені злочину за таких обставин.

29 червня 2014р., о 02-00 годині, ОСОБА_9 , у стані алкогольного сп`яніння, поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки на підставі раніше виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс удар кулаком лівої руки в область обличчя ОСОБА_11 , від чого останній втратив рівновагу та впав на землю. Потім, ОСОБА_9 наніс приблизно десять ударів руками та ногами в область життєво-важливих органів потерпілого, по голови та тулубу ОСОБА_11 , спричинивши йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №232-Чт/14 від 16.09.2014р. тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, множинних синців та саден на голові, забійної рани в лівій тім`яній області, лінійного перелому лівої скроневої кістки, крововилив на тверду мозкову оболонку з обох сторін осередків забоїв головного мозку в лівій скроневій та правій потиличній долі; травми грудної клітини у вигляді конструкційних переломів правих 2-9 ребер і лівих 1-9 ребер, прямого перелому грудини в 3-му міжребер`ї з крововиливом в підлеглі тканини, синця м`яких тканин грудної стінки по передній поверхні зліва; забоїв лівої долі печінки та лівої нирки, окремих синців передньої поверхні грудей зліва та лівого плеча, які за критерієм небезпечності для життя кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Після цього, довівши свій злочинний умисел до кінця та встановивши, що потерпілий ОСОБА_11 втратив свідомість, ОСОБА_9 припинив свої дії.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 було доставлено в КЗОЗ Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка, де 03.07.2014р., незважаючи на проведений комплекс реанімаційних заходів, останній помер.

В апеляційною скарзі:
- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, на підставі ст.69 КК України призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі та в силу ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Він же, зазначив, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання у вигляді 7 років 6 місяців є необґрунтованим, так як, судом неповно з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків суду і обставинам справи, тому вирок в дій частині підлягає зміні. Суд також був необ`єктивним, а його оцінка наявним доказам була односторонньою.
Обвинувачений вказав, що суд в вироку не навів належного обґрунтування необхідності призначення покарання у вигляді позбавлення волі. Суд також не врахував дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, так як, ОСОБА_9 вчинив злочин вперше, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Кріім того, суд, досліджуючи дані про особу підсудного, повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо. Однак, судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_9 проживає разом зі матір`ю та бабусею, які повністю знаходяться на його утриманні. Матір не працює, так як, здійснює догляд за двома неповнолітніми племінниками, матір яких позбавили батьківських прав. Бабуся в силу похилого віку та важкого стану здоров`я потребує постійного догляду та значних коштів на придбання ліків на підтримку її стану. ОСОБА_9 не має батька, весь тягар утримання родини ліг на його плечі, отже, призначення покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі негативно вплине на стан цієї родини.

Суд при постановлені вироку також не врахував, що він є особою, яка вперше вчинила злочин, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, а тому на підставі ст.69 КК України, до нього має бути застосоване покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України. З урахуванням зазначеного, сімейного стану та особі ОСОБА_9 до нього необхідно застосувати положення ст.75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_9 ; думку прокурора та пояснення представника потерпілого ОСОБА_8 , яки заперечували проти задоволення поданою апеляційною скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Колегія суддів, відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.349 ч.3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд першої інстанції, з`ясувавши думку учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого та вивченням даних про його особу, без дослідження інших письмових доказів, відповідно до положень ст.349 ч.3 КПК України.

В ході досудового та судового слідства ОСОБА_9 підтвердив факт скоєння зазначеного злочину за обставин наведених у судовому рішенні. Винуватість у скоєнні цього злочину ОСОБА_9 визнав повністю та щиро розкаявся. Зазначеним обставинам суд дав належну оцінку, дії обвинуваченого за ст.121 ч.2 КК України кваліфікував вірно.

Суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, дотримався вимог ст.ст.65, 66, 67 КК України, з урахуванням ступені тяжкості скоєного злочину, конкретних обставин справи, а також даних про особу обвинуваченого, який працює на посаді стрілка ВОХР 1-ї категорії ДП «Завод ім. Малишева», на обліку у лікаря-нарколога у лікаря-психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вірно визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання судом правильно визнано, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_9 зазначив, що суд при постановлені вироку не врахував, що він, є особою, яка вперше вчинила злочини, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, а тому на підставі ст.69 КК України, до нього має бути застосоване покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Він також вказав, що суд першої інстанції у вироку не навів належного обґрунтування необхідності призначення покарання у вигляді позбавлення волі. Суд також не врахував дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Однак, ст.66 ч.1 п.1 КК України встановлено, що обставиною, яке помьякщує покарання визнається з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, які згідно цьому пунку зазначеченої статті визнаються однією пом`якшуючої обставиною.

Згідно ст.69 ч.1 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в і Загальній частині цього Кодексу. У зв`язку із зазначиним, застосування ст.69 КК України до обвинуваченого ОСОБА_9 є неможливим. Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції вірно вказав про то, що інші розміри покарання є явно несправедливими і достатніх підстав для цього не вбачається, так само як і для застосування відносно ОСОБА_9 правил ст.75 КК України.
Призначене ОСОБА_9 покарання за вироком районного суду у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, знаходиться у межах, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого, про занадто суворе покарання колегія суддів вважає недоцільними. Вважати покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому, несправедливим, внаслідок суворості підстав не має. Оскільки, при призначені покарання судом першої інстанції були враховані обставини, які пом`якшують покарання, на які посилається ОСОБА_9 в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, з урахуванням викладеного, прийшла до висновку, що жодних порушень вимог кримінального та кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою зміну або скасування постановленого вироку, не вбачається, а тому судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.349, 404, 405, 407, 418 ч.2, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити - без задоволення.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 01.12.2014р. за обвинуваченням ОСОБА_9 1993 року народження у скоєні злочину передбаченого ст.121 ч.1 КК України, залишити - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена сторонами кримінального провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий
Судді: