Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С.
С.,суддів:Вільгушинського М. Й.,
Дембовського С. Г.,при секретаріза
участю прокурора Гладкіх Л.
М.,ОСОБА_5розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 14 серпня 2014 року
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за

№ 0000674, за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного
суду Рівненської області від 15 січня 2014
року щодо

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Ізяслава Хмельницької області, який
проживає по АДРЕСА_1, такого, що не мав
судимості.

Вироком Рівненського міського суду
Рівненської області від

30 жовтня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1
ст. 121 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю

2 роки.

Також цим вироком ОСОБА_7 визнано
невинуватим у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296
КК України, та виправдано у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
кримінального правопорушення.

Вироком Апеляційного суду Рівненської
області від 15 січня

2014 року вирок міського суду скасовано:
засуджено ОСОБА_7 до покарання у виді
позбавлення волі за ч. 4 ст. 296 КК України
на строк

3 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України із
застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу - на
строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_7 призначено остаточне покарання
у виді позбавлення волі на строк 3 роки

3 місяці.

Згідно з вироком апеляційного суду
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 30
січня 2013 року приблизно о 17.30 год. біля
зупинки громадського транспорту
«Покровський собор» на вул. Київській у

м. Рівному в стані алкогольного
сп'яніння, грубо порушуючи громадський
порядок, проявляючи явну неповагу до
суспільства, зі зневагою до існуючих
правил та норм поведінки в суспільстві,
що супроводжувалось особливою
зухвалістю, у громадському місці в
присутності сторонніх осіб,
використовуючи незначний привід,
безпричинно один раз вдарив

ОСОБА_8 ножем у живіт, у результаті чого
потерпілому було завдано тяжкого
тілесного ушкодження, небезпечного для
життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі
захисник просить скасувати
оскаржуваний вирок апеляційного суду,
стверджуючи, що кваліфікація дій її
підзахисного за ч. 4 ст. 296 КК України є
зайвою, оскільки в його діях не було
хуліганських мотивів. Також захисник
указує на невідповідність
призначеного

ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого
злочину та особі засудженого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи прокурора, який заперечував
проти задоволення касаційної скарги та
просив залишити без зміни оскаржуваний
вирок апеляційного суду, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи, наведені у
скарзі, колегія суддів дійшла висновку,
що у задоволенні скарги слід відмовити.

Статтею 438 КПК України встановлено, що
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам кримінального
провадження перегляду в касаційному
порядку не підлягають, а отже, при
касаційному розгляді кримінального
провадження колегія суддів виходить зі
встановлених судом фактичних обставин,
за яких було вчинено кримінальне
правопорушення.

Згідно з положеннями кримінального
закону норми, передбачені

ст. 296 КК України, визначають обсяг
суспільних відносин, які охороняються
їх дією, й водночас визначають умови,
характер та підстави застосування
заходів примусу.

Об'єктом захисту цих норм є громадський
порядок, а посягання на нього
здійснюється в активній формі з
ініціативи правопорушника або через
використання незначного (нікчемного)
приводу, як правило, у громадських
місцях; супроводжується ненормативною
лексикою або фізичним насильством і
призводить до заподіяння моральної та
матеріальної шкоди.

При цьому в основі відмежування
хуліганства від злочинів проти
здоров'я, крім інших ознак, перебуває
об'єкт злочину й така ознака
суб'єктивної сторони, як його мотив.
Разом із цим необхідно враховувати
характер стосунків, які склались у
правопорушника з потерпілим.

Як було встановлено судами у ході
слідства, ОСОБА_7 ударив ножем
потерпілого несподівано та
безпричинно, не висловлюючи жодних
претензій чи попереджень. При цьому він
не був знайомий із потерпілим раніше.

Доводи засудженого про те, що завданий
ним удар став наслідком того, що
потерпілий безпричинно ображав його
доньку, не знайшли свого підтвердження,
оскільки такий факт послідовно
протягом усього слідства потерпілий
заперечував, також цього не можуть
однозначно підтвердити й очевидці
цього правопорушення - ОСОБА_9 та
ОСОБА_10

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок апеляційного суду
про відсутність жодного особистого
мотиву у ОСОБА_7 на спричинення
потерпілому тілесних ушкоджень, що
свідчить про наявність у його діях
хуліганського мотиву.

Доводи захисника про те, що засудженим
не було порушено громадського порядку,
оскільки поряд майже не було людей є
неспроможними, тому що кримінальне
правопорушення ОСОБА_7 вчинив у
громадському місці. При цьому,
наявність поряд інших людей крім
правопорушника та потерпілого, чи їх
кількість на впливають на кваліфікацію
його дій. Оскільки об'єктом
кримінального правопорушення ст. 296 КК
України є громадський порядок, що крім
іншого полягає у безпечності
громадського спокою, охороні здоров'я,
честі та гідності людини.

Отже, кваліфікація дій винного крім ст.
121 КК України ще й за

ст. 296 цього ж Кодексу є правильною.

Що стосується доводів захисника про
невідповідність призначеного судом
покарання тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення та особі
ОСОБА_7 унаслідок суворості, то вони є
безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо виду
та міри покарання, яке необхідно
призначити ОСОБА_7, апеляційний суд
урахував тяжкість вчинених
кримінальних правопорушень, дані про
особу ОСОБА_7, його поведінку після
вчинення кримінального правопорушення
та протягом досудового та судового
слідства, а також відсутність дій для
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, завданої
потерпілому.

Зокрема, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7
вперше притягується до кримінальної
відповідальності, стан його здоров'я,
його вік та позитивну характеристику
особи засудженого, а також те, що
кримінальне правопорушення ОСОБА_7
вчинив у стані алкогольного сп'яніння.

З урахуванням сукупності перелічених
даних, тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення та
конкретних обставин його вчинення
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення про призначення

ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення
волі із застосуванням ст. 69 КК України є
мотивованим та відповідає вимогам ст. 65
цього Кодексу, оскільки таке покарання
ефективно сприятиме виправленню
засудженого та попередить вчинення ним
нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати призначене
засудженому покарання із
застосуванням ст. 69 КК України у виді
позбавлення волі без звільнення його
від відбування такого покарання
несправедливим унаслідок суворості
колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які би
перешкодили чи могли перешкодити суду
повно й усебічно розглянути справу і
постановити законне, обґрунтоване та
справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Рівненської
області від 15 січня 2014 року щодо ОСОБА_7
залишити без зміни, а касаційну скаргу
захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________С. С. Слинько _______________М. Й.
Вільгушинський _________________С. Г.
Дембовський