У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Вус С.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 18 березня 2008 року
кримінальну справу за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, на судові рішення щодо ОСОБА_1.,

встановила:

вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

жителя м. Рівне, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 358 КК України виправдано за відсутністю в
його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 4
вересня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1. залишено без зміни.

Органами досудового слідства
приватний нотаріус - ОСОБА_1. обвинувачувався у тому, що він 7 грудня 1998
року, діючи на користь невстановлених слідством осіб, інтерес яких був
спрямований на заволодіння квартирою
АДРЕСА_1, вартістю 11 941 грн., що належала ОСОБА_2. та її
онукам - ОСОБА_3. й ОСОБА_4., всупереч ч. 2 ст. 54 Закону України “Про
нотаріат”, посвідчив своїм підписом та печаткою довіреність, згідно з якою
ОСОБА_2. довірила ОСОБА_3. управляти та розпоряджатися всім її майном,
хоча ОСОБА_2. у нотаріальній конторі не
була й не доручала ОСОБА_3. вчиняти вказані дії. Тобто ОСОБА_1.., як приватний
нотаріус, підробив документ, який надає права,
з метою використання його іншою особою.

28 грудня 1998 року ОСОБА_3., діючи під фізичним та
психологічним тиском невстановлених осіб, на підставі вказаної довіреності, а
також підроблених невстановленими особами витягів з розпоряджень міського голови про призначення його опікуном своєї
неповнолітньої сестри - ОСОБА_4. та про
надання дозволу на відчуження квартири, частина якої належала останній, уклав
договір купівлі-продажу за яким продав зазначену квартиру ОСОБА_5.

Цей договір
ОСОБА_1., усупереч вимогам ч. 2 ст. 54, ст.44 Закону України “Про нотаріат” і
п. 31 “Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”,
посвідчив та зазначив у посвідчувальному записі завідомо неправдиві відомості
про те, що договір підписано неповнолітньою
ОСОБА_4. за згодою свого опікуна - ОСОБА_3., хоча в дійсності
неповнолітня ОСОБА_4. вказаного договору
не підписувала, а підпис від її імені був проставлений іншою особою.

Зазначені дії ОСОБА_1. кваліфіковані за ч. 2 ст. 358 КК
України, як підроблення приватним нотаріусом документів, що надають права або
звільняють від обов'язків, з метою їх використання іншою особою, вчинені
повторно.

Розглядаючи справу по суті, суд дійшов висновку про те, що
пред'явлене органами досудового слідства ОСОБА_1обвинувачення у підробленні документів, які надають права або звільняють від
обов'язків, з метою використання їх
іншою особою, не знайшло свого
підтвердження зібраними у справі доказами, а тому виправдав приватного нотаріуса
ОСОБА_1. за відсутністю в його діях складу цього
злочину.

У касаційному поданні прокурор просить судові рішення
щодо ОСОБА_1. скасувати, а справу направити на нове розслідування. Вважає, що
при постановленні вироку місцевий суд неправильно застосував кримінальний
закон та необґрунтовано
виправдав ОСОБА_1. за відсутністю в
його діях складу злочину. Зазначає про те, що вирок постановлений з істотними
порушеннями кримінально-процесуального закону, оскільки потерпілі були
позбавленні права виступати у судових дебатах.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у поданні доводи, колегія
суддів вважає, що подання не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції, всебічно та повно дослідивши по справі докази, у тому числі й
ті, на які містяться посилання у поданні прокурора, та давши їм належну оцінку
в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_1. складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України,
у вчиненні якого йому було пред'явлено обвинувачення, а тому законно постановив
щодо нього виправдувальний вирок.

З показань ОСОБА_1., які він послідовно давав під час
досудового та судового слідства, убачається, що при посвідченні ним довіреності
від імені ОСОБА_2. та договору купівлі-продажу квартири
він перевірив особи та надані ними документи, роз'яснив їм зміст та наслідки
вчинюваних нотаріальних дій. Особа, яка назвалася ОСОБА_2. була схожою з
зображенням на фотокартці наданого йому паспорта ОСОБА_2., а тому він не мав підстав відмовити
в посвідченні довіреності від її імені. При посвідченні ним договору
купівлі-продажу квартири були присутні ОСОБА_3., особа, яка назвалася неповнолітньою ОСОБА_4., і це підтвердив ОСОБА_3., надавши свідоцтво про її народження
та документ про те, що останній є опікуном своєї неповнолітньої сестри. Він не
знав і не міг знати про те, що документи, надані сторонами при посвідченні
договору купівлі-продажу квартири,
підроблені, оскільки витяги з
розпорядження міського голови м. Рівного про призначення ОСОБА_3. опікуном
неповнолітньої ОСОБА_4. та
про надання дозволу на відчуження квартири не мали ніяких зовнішніх ознак підробки, в
них були наявні всі обов'язкові реквізити та відтиск печатки, і ці витяги були
зовнішньо ідентичні з такими ж аналогічними документами, які зберігаються в інших справах нотаріальної контори.
Поведінка сторін, їх пояснення не давали підстав ставити під сумнів їх вільне
волевиявлення та наміри укласти саме такі правочини, за якими вони звернулися в
нотаріальну контору.

Із показань потерпілого ОСОБА_3.А. (а.с. 467) видно, що
внаслідок психологічного тиску з боку невстановлених осіб він вирішив продати
їм квартиру своєї родини. Для цього
без відома своєї бабусі -
ОСОБА_2. взяв її паспорт, який передав цим особам. З метою приватизації
квартири звернувся в бюро технічної інвентаризації. Для укладення договору
купівлі-продажу квартири приїхав з невстановленими особами в нотаріальну
контору, де незнайому йому дівчину представив нотаріусу за свою сестру -
ОСОБА_4. Нотаріус встановлював анкетні дані, перевіряв документи та запитував,
чи бажає він продати квартиру. На це питання він відповів ствердно, після чого
було оформлено договір купівлі-продажу.

Органами
досудового слідства не наведено доказів, які б спростовували ці показання, а
тому суд прийшов до правильного висновку про відсутність достовірних доказів,
які б підтверджували винуватість ОСОБА_1. у вчиненні злочину, передбаченого ч.
2 ст. 358 КК України, і тому суд відповідно до вимог закону постановив
виправдувальний вирок.

Та обставина, що потерпілі не
виступали в судових дебатах, не є підставою для скасування вироку, оскільки, як
видно з матеріалів справи, вони після дачі ними показань в судовому засіданні в
подальшому не брали участі у розгляді справи і в судові засідання не з'являлися
за власною ініціативою. Тому відсутність їх виступу в судових дебатах не є
порушенням вимог закону.

Не може бути підставою для скасування вироку й
необхідність, за доводами касаційного подання прокурора, встановлення осіб, під
примусом яких ОСОБА_3. змушений був продати свою квартиру, оскільки це не
пов'язано з обвинуваченням ОСОБА_1. в підробці документів і не впливає на
правильність прийнятого щодо нього судового рішення.

Виправдання ж ОСОБА_1. не виключає можливості звернення в
установленому законом порядку заінтересованих осіб з позовом до суду про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним внаслідок вчиненого на
ОСОБА_3. тиску з боку невстановлених осіб.

Крім того, такі ж, як і в касаційному
поданні, твердження прокурор висловлював у своїй апеляції. Апеляційним
судом при перевірці даної кримінальної
справи в апеляційному порядку прийнято правильне рішення. Свої висновки, з
якими погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином
умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно
перевірив і належним чином оцінив.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлено
істотних порушень кримінально-процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав
для призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб, зазначених
у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційного подання прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Судді:

Міщенко С.М. Вус С.М. Глос Л.Ф.