Справа № 161/6722/15-к Провадження №11-кп/773/297/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, одруженого, працюючого в ТзОВ "Спартак", в порядку ст.88 ч.3 КК України судимості не має, якого визнано винним та засуджено за ч. 2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 : в користь потерпілої ОСОБА_7 8 049 грн. в якості відшкодування завданих матеріальних збитків та 200 000 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди; в користь цивільного позивача ОСОБА_12 завдану матеріальну шкоду в сумі 127 970 грн., в доход держави 2457 грн. 60 коп. судових витрат по справі за проведення автотехнічної експертизи та судової інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму ДТП.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.

Вироком вирішено долю речових доказів , -

в с т а н о в и в:

Згідно вироку суду ОСОБА_13 визнаний винним та засуджений за те, що він, 25.02.2015 року о 04.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Мерседес -Бенц», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по пр.Відродження в напрямку пр.Молоді м.Луцька, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на гр. ОСОБА_14 , який перебував на проїзній частині, після чого керований ним автомобіль зіткнувся з припаркованим автомобілем марки "Мерседес-Віто", який отримав механічні ушкодження. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 помер на місці.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 2.3(б), 2.9 (а), 12.3 Правил дорожнього руху.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить вирок суду частково скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням. Також просить залишити цивільний позов ОСОБА_12 без розгляду.

Посилається на те, що висновок судової автотехнічної експертизи від 20.04.2015 року є неповним та суперечливим, оскільки експертом дослідження ситуації проводилось не з позиції водія, а з чужих слів. Крім того, потерпілий ОСОБА_14 не був пішоходом та не перебував у полі зору водія ОСОБА_9 , так як знаходився під автомобілем, де чіпляв трос для буксирування, що призвело до неправильної оцінки дорожньої обстановки і трагедії.

Також вказує на призначення надто суворого покарання ОСОБА_9 , що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Крім того, зазначає, що судова екпертиза оцінки автомобіля "Мерседес-Віто" не проводилась, а тому сума матеріальних збитків визначена неправильно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляції, захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляцію, прокурора, потерпілу, її представника та представника цивільного позивача, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів судової палати дійшла висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Така кваліфікація дій ОСОБА_9 є правильною і захисником обвинуваченого у своїй апеляції не оспорюється. Винуватість ОСОБА_9 у вчиненому злочині повністю стверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Твердження захисника про те, що потерпілий не був пішоходом , оскільки перебув під автомобілем, де чіпляв трос для буксирування, не заслуговує на увагу.

Судом першої інстанції встановлено , що ОСОБА_9 скоїв наїзд на ОСОБА_14 не як на пішохода, а на особу, яка перебувала на проїздній частині.

Як вбачається з висновку судової автотехнічної експертизи №94 від 20.04.2015 року, водій автомобіля «Мерседес», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, тобто повинен був рухатись автомобілем з швидкістю не більшою ніж 60 км/год. і в момент об`єктивного виявлення нерухомих автомобілів і пішохода негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно їх об`їхати. З технічної точки зору ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на ОСОБА_14 і автомобілі "Мерседес -Віто" р.н.з. НОМЕР_2 і "ВАЗ -2109" р.н.з. НОМЕР_3 , як шляхом застосування негайного гальмування, так і шляхом безпечного об`їзду при дозволеній, згідно ПДР, швидкості руху автомобіля - 60 км/год. з моменту виявлення останніх.

Причиною смерті потерпілого ОСОБА_14 , згідно висновку експерта №76 від 25.02.2015 року, стала поєднана тупа травма тіла, на що вказує характерна патоморфологічна картина виявлена при дослідженні та відображена в його описовій частині та судово-медичному діагнозі. Комплекс виявлених тілесних ушкоджень міг виникнути внаслідок контакту потерпілого із виступаючими частинами кузова автомобіля із послідуючим відкиданням тіла на дорожнє покриття.

За таких обставин, суд першої інстанції, оцінюючи докази, які були досліджені, прийшов до правильного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_9 , що виразилися у порушенні п.п.12.3, 12.4 ПДР із наслідками, що настали.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке хоча і є необережним (по формі вини), однак згідно ст.12 КК України, за ступенем тяжкості, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що відніс до обставин, які пом`якшують покарання; має постійне місце реєстрації та проживання, по місцю навчання та місцю проходження практики на ТзОВ "СОСНА" характеризується позитивно, попросив вибачення у потерпілої, зобов`язавшись відшкодовувати завдані їй збитки, є особою молодого віку. Враховано і думку потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання.

Разом з тим, судом враховано також, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого настала смерть людини, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, що обтяжує покарання.

Враховано при цьому також і те, що ОСОБА_9 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину (хоча і без таких тяжких наслідків), збитки потерпілій в даному кримінальному провадженні не відшкодовані взагалі.

Врахувавши усі наведені обставини в сукупності, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства і призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, без застосування ст.ст. 75, 76 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування.

Хоча на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_9 відшкодував потерпілій майнову шкоду, влаштувався на роботу та одружився, підстав для пом`якшення покарання з застосуванням ст. 75 КК України, як того просить в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу станом на 12.03.2015 року, в результаті проведеного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Мерседес- БенсВіто 11 CDI» р.н. НОМЕР_2 вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, в результаті його пошкодження внаслідок ДТП складає 127 970 грн.

Підстав сумніватись у правильності такого висновку суду першої інстанції, як і підстав для призначення в суді апеляційної інстанції судової експертизи для оцінки автомобіля, не встановлено.

Будь-яких доказів щодо вартості ремонту пошкодженого автомобіля ОСОБА_9 суду не надав. Цивільні позови обвинувачений в суді першої інстанції визнав.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що цивільні позови у даному кримінальному провадженні вирішені судом у відповідності до вимог ст. ст. 1166, 1167, 1179, 1193, 1206 ЦК України, у зв`язку з чим апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі, а тому, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: