Дата документу Справа № 314/4685/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/4685/13-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/434/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000688 від 12 квітня 2013 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Софіївка Новомиколаївського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який органами досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
на адресу апеляційного суду Запорізької області надійшли матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 з апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_8 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.289 КК України за відсутністю в його діях кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду, викладені у вироку щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також висновки про необхідність зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , не відповідають фактичним обставинам провадження.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_13 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у межах, запропонованих прокурором, та задовольнити його позовну заяву. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено, яким чином транспортні засоби опинилися на території механізованого току. На думку апелянта, його показання, надані у судовому засіданні, безпідставно залишені поза увагою, окрім того, судом допущено однобічність і неповноту судового розгляду.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 також просить вищевказаний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у межах, запропонованих прокурором, та задовольнити його позовну заяву. В обґрунтування своїх вимог вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам провадження. На думку апелянта, про наявність у ОСОБА_6 умислу саме на незаконне заволодіння транспортними засобами свідчать показання потерпілого ОСОБА_13 , надані у судовому засіданні, який стверджував, що бачив на задньому сидінні автомобіля справжні номери з автомобілю КАМАЗ.

Відповідно до матеріалів провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він 12 квітня 2013 року приблизно о 12-00 годині, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортними засобами, які знаходилися на території механізованого току по АДРЕСА_2 , а саме- автомобіля САЗ-3507, р/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , автомобіля КАМАЗ-5410, р/н НОМЕР_2 , трактора МЗЗ-82.1, р/н НОМЕР_3 , та причепа СЗАП-8355, р/н НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_13 , - найняв для перегону цих транспортних засобів водіїв, які діючи за вказівкою ОСОБА_6 , завели вказані транспортні засоби та почали прямувати на них по автодорозі Харків-Сімферополь в напрямку м.Запоріжжя, тим самим ОСОБА_6 незаконно заволодів цими транспортними засобами, завдавши ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 7000 грн, а потерпілому ОСОБА_13 на 150000 грн.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та їх представника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , які вважали оскаржуваний вирок суду законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому правопорушення, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Відповідно до матеріалів провадження, в судовому засіданні ОСОБА_6 не визнав себе винним та пояснив, що механізований ток в с.Великодубне належить йому, вищевказані транспортні засоби опинилися на території току після спроби його захвату. Цією технікою невідомі особи намагалися вивезти його майно. Він чекав, коли техніку хто-небудь забере, але її ніхто не забирав і ніяких документів на цю техніку не надавав. Він не знав , хто є власником вказаної техніки. У квітні 2013 року у нього виникла необхідність підготувати територію току для майбутнього врожаю, вказана техніка йому заважала. У зв`язку з цим він вирішив поставити техніку в іншу

організацію на зберігання, найняв водіїв для її перегону, уклав відповідний договір.

На підтвердження обвинувачення суду надані наступні докази:

протокол місця події, відповідно до якого 12 квітня 2013 року на 264-му кілометрі автодороги Харків-Сімферополь виявлені зазначені в обвинувальному акті автомобілі;

свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів за ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;

Окрім того, за клопотанням сторони обвинувачення у судовому засіданні допитано свідків та потерпілих.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 підтвердили, що за дорученням ОСОБА_6 вони переганяли вищевказану техніку до м.Запоріжжя.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 зазначили, що допомагали ОСОБА_8 затримати техніку, що вивозилась під керуванням ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні вказав на те, що у 2011 році ОСОБА_6 захопив його ток разом із технікою, яка там знаходилась. Він неодноразово безрезультатно звертався до ОСОБА_6 з приводу повернення техніки. Навесні 2013 року йому повідомили, що його техніку ОСОБА_6 переганяє в інше місце. На трасі Харків-Сімферополь він затримав вказану техніку та викликав працівників ДАІ.

Потерпілий ОСОБА_13 в ході судового розгляду вказав на те, що у квітні 2011 року він на току ОСОБА_8 поставив на зберігання свою техніку, а в подальшому не зміг її забрати, оскільки ток захопив ОСОБА_6 . Останній у квітні вивіз його техніку з території току, але був затриманий на трасі Харків-Сімферополь. На автомобілі КАМАЗ були змінені номерні знаки. Дозволу на переміщення техніки він не давав. До цих подій з приводу повернення техніки він до ОСОБА_6 не звертався, проте звертався до прокуратури і міліції.

Проаналізувавши вказані докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вони не є достатніми і у своїй сукупності не підтверджують наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. При цьому суд належним чином мотивував у вироку свої висновки, з якими погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Частиною першою статті 289 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Згідно з п.1 примітки до вказаної статті, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Тобто суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного правопорушення є мета. І хоча для кваліфікації дій вона не має значення, проте - підлягає обов`язковому встановленню.

Як свідчать матеріали провадження, органом досудового розслідування не встановлено, з якою метою діяв ОСОБА_6 , найнявши водіїв для перегону вищевказаної техніки в інше місце. Ані в повідомленні про підозру, ані в самому обвинувальному акті ці відомості також не відображені. Відповідно, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, органом досудового розслідування не перевірені і не спростовані.

Окрім того, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 289 КК України, має певні ознаки, в тому числі: воно полягає в активній поведінці - дії; дія в свою чергу, проявляється в отриманні можливості керувати транспортним засобом, і саме з цього моменту правопорушення вважається закінченим.

Судом першої інстанції з показань обвинуваченого та потерпілих встановлено, що вищевказані транспортні засоби перебували на території механізованого току в с.Великодубне з 2011 року.

Потерпілі наполягали на тому, що ОСОБА_6 захопив вказаний ток разом із зазначеною технікою, а в подальшому останню їм не віддавав; обвинувачений стверджував, що ток належить йому, а вказана техніка опинилася на ньому після спроби невідомих осіб захопити цей ток та вивезти його майно.

Органом досудового розслідування не встановлено, за яких обставин на території вищевказаного току опинилася зазначена техніка та у зв`язку з чим перебувала на цій території до квітня 2013 року. Згідно з матеріалами провадження, при судовому розгляді стороною обвинувачення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, будь-яких доказів з цього приводу теж не надавалось і, відповідно, клопотань про їх дослідження не заявлялось.

Стороною захисту органу досудового розслідування надано договір відповідального зберігання від 9 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ ВРГЕЙС, відповідно до якого, зазначеному товариству на зберігання передаються технічні засоби - автомобіль КАМАЗ з причепом, автомобіль ГАЗ-53 та трактор МТЗ-82. Керівник товариства ОСОБА_20 у судовому засіданні підтвердив факт укладення зазначеного договору.

Вказані обставини стороною обвинувачення також не спростовані, відповідно не спростовані і доводи ОСОБА_6 про те, що він не мав умислу на заволодіння вищевказаними транспортними засобами.

Розглядаючи провадження в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення і дослідивши всі надані сторонами докази, суд дійшов правильного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що 12 квітня 2013 року ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортними засобами, що належать потерпілим, тобто вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.289 КК України.

На думку колегії суддів, доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильність цих висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання суду у мотивувальній частині вироку на те, що дії обвинуваченого, на його думку, підпадають під ознаки правопорушень, передбачених ст.193, ст.356 КК України, не є підставою для скасування оскаржуваного вироку, оскільки фактично це не вплинуло на вирішення судом питання про невинуватість ОСОБА_6 .

Доводи потерпілого ОСОБА_13 в апеляційній скарзі про те, що він бачив на задньому сидінні автомобілю ОСОБА_6 справжні номери автомобілю КАМАЗ, об`єктивно матеріалами провадження не підтверджуються і вищевказаних висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

На думку колегії суддів, не ставлять під сумнів вказані висновки і відомості, що містяться в наданій представником потерпілих при апеляційному розгляді копії ухвали слідчого судді від 24 лютого 2015 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_8 , ТОВ Компанія Фенікс 2009 та скасовано постанову слідчого СВ Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_21 від 4 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження №0000237 за ознаками правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.ст.197-1 КК України.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що 7 грудня 2012 року до Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області звернулась ОСОБА_22 із заявою про те, що ОСОБА_6 самовільно захопив об`єкт нерухомості - механічний ток, розташований по АДРЕСА_2 , законним володільцем якого є ОСОБА_8 . Окрім того, заявник вказувала на те, що мало місце заволодіння товарно-матеріальними цінностями (пальним, зерном, обладнанням, тощо), що перебували на території току і які належали ОСОБА_8 , ТОВ Компанія Фенікс 2009, ТОВ Іскра плюс 2009.

За даним фактом розпочато кримінальне провадження, яке в подальшому було закрито через відсутність складу злочину.

У судовому засіданні по вказаному провадженню заявник наполягала на тому , що у червні 2011 року ОСОБА_6 вчинив захоплення току, на якому знаходилось майно потерпілих; прокурор у провадженні стверджував, що право власності на ток належить саме ОСОБА_6 , склад злочину в його діях відсутній, а спір між сторонами має вирішуватись у цивільно-правовому порядку.

Скасовуючи постанову слідчого про закриття кримінальної справи, слідчий суддя вказав на необхідність виконання певних слідчих та процесуальних дій.

При апеляційному розгляді встановлено, що відомостей про оголошення про підозру будь-якій особі у вказаному провадженні немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування, а відповідно і для задоволення вищевказаних апеляційних скарг не вбачає.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватими та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.289 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4