УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2007 року судова колегія в кримінальних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого
судді Дембовського
С.Г.,

суддів Лук»янець
Л.Ф., Скавроніка В.М.,

за участю
прокурора Решетняк
Н.А.,

захисників ОСОБА_1.,
ОСОБА_2.,

засудженого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві кримінальну справу

за апеляцією захисника ОСОБА_1. та
засудженого ОСОБА_3 на

вирок
Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2007 року,

яким -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Києва, українець, громадянин України, працюючий електриком
ресторану «Рукола», проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, не судимий, -

засуджений за
ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК

України на 4
роки позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_3.
визнаний винним в тому, що 15 жовтня 2006 року приблизно о 23 год. 10 хв. в парку,
який розташований в АДРЕСА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння під
час розпиття спиртних напоїв з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме
провадження вступив в попередню змову на вчинення нападу з метою заволодіння
майном ОСОБА_4.

Справа № 11
-а-1399/2007. Категорія
ст. 187 ч. 2 КК України.

Головуючий в суді 1-ї інстанції Колесник Л.А. Доповідач Лук'янець Л.Ф.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, особа, матеріали щодо якої
виділені в окреме провадження, нанесла удар кулаком в праве око ОСОБА_4., а
потім ще два удари кулаком в обличчя потерпілого, при цьому вимагала віддати
мобільний телефон. Від отриманих ударів ОСОБА_4. впав на землю, а особа,
матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, сіла зверху на нього і
продовжувала наносити удари кулаками в обличчя та вимагала віддати телефон.
ОСОБА_4. чинив опір, тому особа, матеріали щодо якої виділені в окреме
провадження, сказала ОСОБА_3, який стояв поруч та спостерігав за навколишньою
обстановкою вирівняти ОСОБА_4. праву ногу, щоб можна було безперешкодно
витягнути з кишені штанів потерпілого мобільний телефон. ОСОБА_3. на виконання
вказівки схопив ОСОБА_4. за праву ногу, почав її утримувати, але потерпілий
вирвав ногу, тому особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження,
дістала ніж, який приставила ОСОБА_4. до шиї та сказала ОСОБА_3 теж витягнути
ніж. Такі дії та погрози особи, матеріали щодо якої виділені в окреме
провадження, і ОСОБА_3 потерпілий сприйняв як реальну загрозу його життю та
здоров'ю. Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_3.
повторно схопив потерпілого ОСОБА_4. за праву ногу та утримував, а особа,
матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з правої кишені штанів
витягнула мобільний телефон «Нокіа-62301» НОМЕР_1, вартістю 1400 грн. з сім
картами UMC НОМЕР_2, на рахунку якої грошей не було і djuice
НОМЕР_3, на рахунку якої було приблизно 4 грн., після чого особа, матеріали
щодо якої виділені в окреме провадження, ще раз нанесла удар кулаком в область
ребер ОСОБА_4. В подальшому ОСОБА_3. та особа, матеріали щодо якої виділені в
окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися
на власний розсуд. Внаслідок нападу ОСОБА_4. були заподіяні легкі тілесні
ушкодження, які не є небезпечними для життя.

На даний вирок
подані апеляції та доповнення:

Захисником ОСОБА_1., яка просить вирок змінити, перекваліфікувати дії
засудженого з ч. 2 ст. 187 на ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 186 КК України, та
пом»якшити покарання, застосувавши ст..
69 КК України, посилаючись на те, що потерпілому спричинені лише легкі
тілесні ушкодження, реальна загроза життю та здоров»ю потерпілого відсутня, а
також відсутня попередня змова на заволодіння майном потерпілого..

Засудженим ОСОБА_3, який просить вирок змінити,
перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 5 сь.27 ч. 2 ст. 186
КК України та пом»як шити покарання в зв»язку з застосуванням закону про менш
тяжкий злочин. При цьому посилається на те, що потерпілий часто змінював свої
покази, оскільки перебував у нетверезому стані
під час нападу
на нього, тому вони
є сумнівними в
частині

застосування до нього насильства та погроз. Заперечує попередню домовленість
з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, на заволодіння
телефоном, вважає, що він лише допомагав тій особі у вилученні телефону з
кишені штанів потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважає, що апеляції не
підлягають задоволенню, пояснення захисників та засудженого, які підтримали
свої апеляції, пояснення потерпілого, який підтримав апеляції в частині
пом»якшення покарання, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово
засудженого, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій і доповнень,
колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.

Винність засудженого у вчиненні розбійного нападу з метою заволодіння
майном потерпілого ОСОБА_4. при обставинах, викладених у вироку,
підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні,
доказами.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_4.. вбачається, що він разом з засудженим
та особою, на ім»я ОСОБА_5 розпивали спиртні напої та він показував їм свій
мобільний телефон. Через деякий час особа на ім.»я ОСОБА_5 несподівано вдарив
його кулаком в обличчя та сказав, щоб він віддав йому свій мобільний телефон,
на що він відмовився. Після чого особа на ім.»я ОСОБА_5 продовжував наносити
йому удари кулаком в обличчя, від яких він упав, та вимагав віддати телефон.
Під час цих дій особа на ім.»я ОСОБА_5 сказав ОСОБА_3, щоб той вирівняв праву
ногу потерпілого, щоб він зміг вийняти з кишені штанів мобільний телефон. ОСОБА_3. тягнув його за
праву ногу, однак він пручався, тому той випустив його ногу, а особа на ім.»я
ОСОБА_5 вийняв ніж та приставив його до шиї потерпілого, а ОСОБА_3 сказав, щоб той
також дістав ніж. Зрозумівши, що його здоров»ю та життю загрожує реальна
небезпека, він перестав чинити опір і в цей час особа на ім.»я ОСОБА_5
заволодів його мобільним телефоном. Перед тим як втекти ОСОБА_3. запитав у особи
на ім.»я ОСОБА_5 чи забрав той мобільний телефон та отримав ствердну відповідь.
Після втечі нападників він намагався піднятись, однак втратив свідомість.

Його покази узгоджуються з показами засудженого, даними на досудовому
слідстві, та в судовому засіданні про те, що він домовився з особою на ім.»я
ОСОБА_5 заволодіти мобільним телефоном потерпілого І коли ОСОБА_5 того бив, він
випрямляв його ногу потерпілого, щоб можна було витягти телефон з кишені його
штанів. ОСОБА_5 говорив йому, щоб він витягнув свій ніж, але ножа в нього не
було. Чи погрожував ОСОБА_5 ножем він не бачив.

Ці покази суд обгрунтовано поклав в основу вироку,
оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, встановленим у справі на які суд
послався у вироку, в тому числі: протоколом усної заяви потерпілого про

заволодіння телефоном ( а.с. 5); висновком експерта № 0974 И від 05.12.2006
р. про спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень ( а.с. 129-20); протоколом
очної ставки між потерпілим та засудженим від 25.10.2006 p., згідно якого
засуджений підтвердив покази потерпілого в частині застосування насильства та
заволодіння телефоном (а.с. 48).

Доводи апеляції засудженого про те, що він не домовлявся з ОСОБА_5
заволодіти телефоном, і не погрожував ножем, а тому його дії не підлягають
кваліфікації за ч. 2 ст. 187 КК України необгрунтовані і спростовуються його
показами та показами потерпілого, а також матеріалами справи.

Так, з вищезазначених показів засудженого та потерпілого вбачається, що до
початку вчинення злочину між засудженим та особою, матеріали щодо якої виділені
в окреме провадження, була попередня змова на заволодіння мобільним телефоном
потерпілого, засуджений брав у ньому участь як співвиконавець злочину, оскільки
він безпосередньо сприяв застосуванню насильства, тримав ногу потерпілого, коли
невстановлена особа погрожував ножем та намагалась витягти телефон з кишені
штанів, скористався спільними діями з особою, матеріали щодо якої виділені в
окреме провадження, для заволодіння мобільним телефоном, так як коли відходили
від потерпілого то він запитав останнього чи забрав той телефон у потерпілого і
отримав ствердну відповідь.

Крім того, застосування насильства та ножа при цьому особою, матеріали щодо
якої виділені в окреме провадження, а також пропозиція цієї особи засудженому
також витягти ножа мала реальний характер погроз, оскільки ці дії подавили волю
потерпілого і він перестав чинити опір, так як вбачав у цьому загрозу для
здоров»я та життя.

Крім того, при вчиненні цих дій потерпілий втратив свідомість, що
підтверджується його показами та показами засудженого, який зазначив, що після
застосування насильства той лежав на землі і не ворушився, а також нанесенням
потерпілому, згідно експертного висновку, легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом вірно кваліфіковано
дії засудженого за ст. 187 ч.2 КК України.

При призначенні покарання засудженому суд, відповідно до вимог ст. 65 КК
України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
засудженого, наявність обставин, що пом"якшують покарання, в тому числі і
ті, на які він та захисник посилаються в своїх апеляціях, та призначив
покарання із застосування ст..
69 КК України нижче від найнижчої межі.

Призначене покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого
та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що
зазначені обставини не дають підстав для скасування чи зміни вироку. Вирок суду
є законним та обґрунтованим і таким, що не підлягає зміні, а апеляції
засудженого та захисника такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого
2007 року щодо ОСОБА_3
залишити без змін, а його апеляцію та апеляцію захисника ОСОБА_1. без
задоволення.