АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/381/2015 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року у кримінальному провадженні № 0006303 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимий:

14 квітня 2005 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 393, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

10 березня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2

ст. 185 України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнений від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

15 листопада 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та

26 червня 2014 року звільнений на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та на нього покладені обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду, 02 вересня 2014 року приблизно о 14 год. 45 хв., перебуваючи в приміщені супермаркету «Фуршет», за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 56-А, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшов до полиці, де знаходилися ковбасні вироби та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав належні ДП «Рітейл центр» 1,534 кг ковбаси «Сервелат» ТМ «Спец-Цех», вартістю 233 грн. 94 коп. та 3,296 кг ковбаси «Українська рублена» ТМ «Спец-Цех» вартістю 461 грн. 44 коп., загальною вартістю 695 грн. 38 коп., які сховав в рюкзак та пройшов повз касу без оплати за товар, проте злочинні дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як при виході з супермаркету був зупинений працівником магазину, який виявив у нього викрадені продукти харчування.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність юридичної кваліфікації його діяння, посилаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На думку апелянта, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання залишив без уваги ту обставину, що обвинувачений раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочин, отже на шлях виправлення не став і належні висновки не зробив, а тому суд дійшов помилкового висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував положення ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого щодо доводів апеляційної скарги, в яких він просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, запевняючи, що став на шлях виправлення та не потребує ізоляції від суспільства, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2

ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченого безпідставно звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_7 вид і розмір покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції, дотримавшись вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення; щире каяття ОСОБА_7 , визнавши це обставиною, яка пом`якшує покарання; рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання; особу винного, котрий раніше судимий, за місцем проживання характеризувався виключно позитивно, на спеціальних медичних обліках не перебуває, а також думку учасників судового провадження з цього питання, та обґрунтовано прийшов до висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі і вважає, що наявність у ОСОБА_7 непогашених судимостей, що до того ж було враховано судом при призначенні покарання в сукупності з іншими даними про особу винного та фактичними обставинами події, не може бути в даному випадку перешкодою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, та приписи ч. 2 ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, і наведені у вироку ґрунтовні мотиви застосування ст. 75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора про протилежне.

За відсутності підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4