Справа № 314/1689/15-к
Провадження № 1-в/314/423/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

представника адміністрації: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Запоріжжя. До арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Громадянин України.

Раніше судимий: 28.05.2013 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за статтею 185ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. По даній справі засуджений: 16.10.2013 року Хотицьким районним судом міста Запоріжжя за статтею 186ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок Хортицького районного суду від 28.05.2013 року виконувати самостійно. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26.06.2014 року на підставі Закону України «Про амністію» невідбуту частину покарання скорочено наполовину, призначено до відбуття 1 рік 8 місяців 6 днів.

Початок строку: 30.08.2013 року. Кінець строку: 25.12.2015 року
2/3-18.03.2015 року
ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

В поданні поставлено питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , який на день розгляду справи судом відбув 2/3 частини строку покарання, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 1 стягнення, яке погашено в установленому законом порядку.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії дане подання підтримав і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_5 своєю повідною та ставленням до праці заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 суду пояснив, що у скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки і просить суд задовольнити подання адміністрації установи про умовно-дострокове звільнення

Прокурор заперечував проти задоволення подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в поданні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно рекомендацій, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів подання встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.09.2013 року.
Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі Запорізької області, де знаходився з 02.09.2013 року по 26.08.2014 року, характеризувався наступним чином, за допущене порушення установленого порядку відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення соціально-психологічної служби. Допущене порушення виражались у недотриманні санітарно-гігієнічних норм. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.
З 26.08.2014 року відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії Запорізької області (№20). За час відбування покарання характеризується позитивно, має лише заохочення. За дотримання норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, був заохочений 2 рази правами начальника відділення соціально- психологічної служби. Працевлаштований кухарем в їдальні установи, до праці ставиться сумлінно.
Згідно дослідженої у судовому засіданні довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 встановлено, що останній працював лише 13 днів у 2014 році та 6 днів у 2015 році.
Згідно з довідкою по стягнення та заохочення виданої на засудженого ОСОБА_5 , встановлено, що останній у період з 2014 року по 2015 рік мав 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, останнє з яких отримав у березні 2015 року, безпосередньо перед настанням пільги.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обовязковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обовязком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження подання про те, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

23.06.2015