Справа №490/6312/15-к 17.07.2015 17.07.2015 17.07.2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2015 року, якою задоволено клопотання першого заступника прокурора Миколаївської області про тимчасовий арешт громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 з утриманням у Миколаївському СІЗО.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7

адвокат: ОСОБА_5

перекладач: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.07.2015 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 тимчасового арешту відмовити, звільнивши останнього із зали суду.

_________________________________________________________________

Провадження № 11-сс/784/320/15 Головуючий у першій інстанції:

Категорія: тимчасовий арешт ОСОБА_9

Доповідач апеляційного суду:

ОСОБА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2015 року до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 застосовано тимчасовий арешт з утриманням у Миколаївському СІЗО, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Турецької республіки, але не більше ніж 15 год. 18 хв. 11 серпня 2015 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляцію.

Захисник ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню з огляду на допущені порушення вимог процесуального законодавства та не відповідність висновків суду фактичним обставинам.

Вказує, що в силу ст. 4 Другого додаткового протоколу до Європейської конвенції 1978 року про видачу правопорушників та ст. 10 вказаної Конвенції видача не здійснюється за правопорушення, щодо якого була проголошена амністія в запитуваній державі або особа не підлягала переслідуванню чи покаранню у зв`язку з закінченням строку давності, але зазначених вимог ні прокурором ні судом не дотримано. Відповідно до ордеру на арешт ОСОБА_10 є обвинуваченим за ст. 220/1 КК Турецької Республіки, але відповідно до обвинувального акту ОСОБА_10 не зазначений у вступній частині як обвинувачений. Номери проваджень, зазначені у ордері та обвинувальному акті, не співпадають. А від так, на думку скаржника, посилання прокурора у клопотанні та суду в оскаржуваній ухвалі на факт обвинувачення затриманого за ст.ст.ст.ст. 220/1, 220/4, 258/1-h, 53/1 КК Турецької Республіки є не припустимим. Отже апелянт вважає, що ОСОБА_10 обвинувачується лише за ст. 220/1 КК турецької Республіки, яка є декриміналізована та виключена з Кримінального Кодексу Турецької Республіки.

Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі. Судом ототожнено ст. 220/1 Турецької Республіки зі ст. 255 КК України, що на думку заявника є не припустимим з огляду на їх суттєву відмінність за описом об`єктивної сторони, а отже згідно пункту 2 ч. 1 ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі має бути відмовлено.

Крім того апелянт вказує, що до клопотання прокурора не залучено документи відповідно до ст. 12 Європейської конвенції.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
02.07.2015 року о 15 год. 18 хв. в порядку, передбаченому ст. 582 КПК України, оперуповноваженим відділу КР Управління Служби Безпеки України в Миколаївській області ОСОБА_11 затримано громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 , який розшукується правоохоронними органами Турецької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 220/1, 220/4, 158/1-h та ст. 53/1 КК Турецької Республіки.

03 липня 2015 року перший заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва із клопотанням про тимчасовий арешт ОСОБА_6 до надходження запиту від компетентних органів Турецької Республіки.

З доданих до клопотання копій документів, під час його розгляду судом першої інстанції, з`ясовано, що затриманий 02 липня 2015 року о 15 год. 18 хв. дійсно є ОСОБА_13 , який притягається компетентними органами Турецької Республіки до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 220/1, 220/4, 158/1-h та ст. 53/1 КК Турецької Республіки і щодо якого компетентним органом іноземної держави обрано запобіжний захід видано ордер на його арешт для забезпечення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 220/1 КК Турецької Республіки, за який передбачено кримінальну відповідальність і покарання у виді позбавлення волі строком більше, ніж на один рік.

Слідчий суддя прийшов до висновку, з урахуванням наведених обставин та виходячи із змісту ч.ч. 4, 5 ст. 583 КК України, що є підставою для застосування до ОСОБА_6 тимчасового арешту строком до 40 діб з моменту затримання до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Турецької Республіки.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухав пояснення ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати ухвалу суду та постановити нову, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою та просив залишити її без зміни, вивчив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи апеляційної скарги і прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог с. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

Так, слідчим суддею було обґрунтовано наведено підстави для застосування до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 тимчасового арешту строком до 40 діб з моменту затримання до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Турецької Республіки, а саме те, що затриманий дійсно є ОСОБА_14 , який притягується компетентними органами Турецької Республіки до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 220/1, 220/4, 158/1-h, 53/1 КК Турецької Республіки і щодо якого компетентним органом іноземної держави обрано запобіжний захід видано ордер на його арешт для забезпечення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 220/1 КК Турецької Республіки , за який ст. 225 КК України передбачено кримінальну відповідальність і покарання у виді позбавлення волі на строк понад один рік.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 583 КПК України до клопотання додаються: протокол затримання особи; документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави; документи, що підтверджують особу затриманого.

Так органом, який надав клопотання, залучені всі дані, передбачені ч. 4 ст. 583 КПК України , а саме, копія обвинувального акту, з якого вбачається про вчинення злочинів на території запитуючої сторони, ордер на арешт, який підтверджує обрання щодо особи запобіжного заходу компетентним органом Турецької Республіки, а копія паспорту підтверджує особу затриманого.

З протоколу від 02 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 було затримано.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку про те, що є підстави для застосування до ОСОБА_6 тимчасового арешту до надходження запиту до його видачі від компетентних органів Турецької Республіки.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на порушення вимог ст. 4 Другого додаткового протоколу до Європейської конвенції 1978 року та статті 2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони стосуються процедури видачі правопорушників. Згідно вимог ст. 554 КПК України запит іноземного компетентного органу перевіряється на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України уповноваженим (центральним) органом України. Предметом же розгляду суду було клопотання про тимчасовий арешт до надходження запиту про видачу особи.

Виходячи з викладеного, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 583, ч. 3 ст. 407, 422 КПК України, Європейською конвенцією «Про видачу правопорушників» 1957 р. суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2015 року у відношенні громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3