АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006070, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого не офіційно, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
14.11.2012 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 2-ва роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2-ва роки;

обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України;

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 грн.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2012 року постановлено виконувати окремо.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до вироку, ОСОБА_5 , 17 липня 2014 року, приблизно о 15 год., перебуваючи біля дуб. № 26 по вул. Клименка в м. Києві помітив металевий паркан, який був прикручений проволокою до винограднику належний КП «Батиївське», в зв`язку з чим, у останнього виник умисел на його заволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений, переслідуючи мету особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав чуже майно, а саме чотири фрагменти металевого паркану. Після чого з місця злочину зник, завдавши таким чином КП «Батиївське» матеріальної шкоди на загальну суму 633, 04 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким засудити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України на 2-ва роки позбавлення волі і на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначити йому остаточне покарання у виді 3-х років позбавлення волі. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в супереч вимог ст. 65 КК України, не врахував тих обставин, що обвинувачений вчинив умисний корисливий злочин повторно та ще й під час іспитового строку, що на думку прокурора свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення.
Крім того, на думку апелянта, така пом`якшуюча обставина, як добровільне відшкодування завданої шкоди, у даному кримінальному провадженні не має місця, оскільки завдана шкода не була усунута обвинуваченим з власної ініціативи, а в наслідок дій працівників правоохоронних органів.
Таким чином, прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував вимоги ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_5 покарання яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити в силі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання, то вони, на думку колегії судді, є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують іобтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
За змістом вироку вбачається, що суд першої інстанції дотримався вимог даної норми закону, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується, у вчиненому щиро розкаявся та відшкодував завдані збитки, що судом було визнано обставинами, які пом`якшують покарання. Також, судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно було визнано ОСОБА_5 пом`якшуючою обставиною відшкодування завданої шкоди. Оскільки дані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі і відсутністю претензій матеріального характеру до обвинуваченого з боку потерпілої сторони.

Таким чином, враховуючи молодий вік ОСОБА_5 , стан його здоров`я, відношення останнього до вчиненого, а саме визнання вини та щире каяття, відсутність тяжких наслідків, його позитивну характеристику, добровільне відшкодування завданих збитків, у зв`язку з чим потерпілий не має претензій до обвинуваченого, а також те, що вчинене ним діяння відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_5 покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчиненню нових злочинів і за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Наявність у обвинуваченого попередньої судимості та вчинення злочину під час іспитового строку не забороняє застосування положень ст. 69 КК України, при наявності достатніх підстав на те. Крім того, відповідно до вимог ст. 71 КК України попередній вирок підлягає самостійному виконанню.

В зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає переконливих доводів в апеляційній скарзі прокурора щодо несправедливості розміру призначеного обвинуваченому покарання.

Тому відсутні об`єктивні підстави для скасування вироку, а відтак апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК Українизалишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/208/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач - ОСОБА_1