Справа № 373/653/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/523/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 02.06.2015

УХВАЛА
Іменем України
02 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000183 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леляки Київської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання на підставі статті 69 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 307 (триста сім) гривень 45 (сорок п`ять) копійок.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичного засобу без мети збуту, за наступних обставин.

17 лютого 2015 року, близько 10 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Києві поруч зі станцією метро «Чернігівська», придбав за гроші в сумі 150 гривень, для власного вживання без мети збуту медичний шприц ємністю 2,5 мл, заповнений до позначки 2,5 мл наркотичною речовиною опієм ацетильованим, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0662 г. Після цього, зберігаючи цей наркотичний засіб в кишені своєї куртки, ОСОБА_7 перевіз його маршрутним автобусом до м. Переяслав-Хмельницький Київської області, де біля будинку №8 по пров. Вузький того ж дня, близько 13 годин 30 хвилин був зупинений працівниками міліції. Під час огляду ОСОБА_7 у нього було вилучено вказану наркотичну речовину.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого через м`якість і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст.75 КК України з визначенням іспитового строку тривалістю 1 рік, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував вимоги статті 69 КК України, оскільки за її змістом можливо перейти лише до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті. Санкцією ч.1 ст. 309 КК України передбачено застосування таких видів покарання як штраф, виправні роботи, арешт, обмеження волі, позбавлення волі. Зазначає, що суд першої інстанції , застосовуючи норми статті 69 КК України і призначаючи обвинуваченому покарання у виді громадських робіт не перейшов до більш м`якого виду покарання, а навпаки, порівнюючи зі штрафом лише посилив його, при цьому, не мотивувавши своє рішення в частині не можливості застосування штрафу, а, отже, не правильно тлумачив закон. Вказує, що у своєму рішенні суд першої інстанції не визнав обставину, що впливає на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за статтею 309 КК України, але справу відносно нього було закрито на підставі частини 4 статті 309 КК України. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

В поданих змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та визначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 69 КК України та призначено обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, яке є суворішим покаранням ніж штраф, що передбачений санкцією ст. 309 ч.1 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження: прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги зі змінами та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України є правильною і не оспорюється сторонами кримінального провадження.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, враховано наявність декількох пом`якшуючих покарання обставини, а саме: щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин. Також судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Враховуючи вищенаведені обставини суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого покарання на підставі ст. 69 КК України не зазначеного в санкції ч.1 ст. 309 КК України, а саме, у виді громадських робіт.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки, призначенню більш м`якого, не передбаченого в санкції статті покарання, не перешкоджає наявність у неї ще декількох альтернативних видів покарань, одні з яких є більш, а інші менш м`якими порівняно з тим, яке обирається судом на підставі ст.69 КК України.

Тому призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт цілком узгоджується з приписами ст.69 КК України, бо остання, встановлюючи можливість переходу до більш м`якого виду покарання, не вимагає, щоб останній був обов`язково найменш м`яким від усіх видів покарань, передбачених у санкції.

Також не грунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене обвинуваченому покарання у виді громадських робіт не відповідає особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки покарання у виді громадських робіт підлягає реальному виконанню, а призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України передачає звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, відповідно до вимог ст.403 ч.4 КПК України, внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Як вбачається з поданої прокурором 06.04.2015р. апеляційної скарги, прокурор просив вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого через м`якість і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст.75 КК України з визначенням іспитового строку тривалістю 1 рік, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

В поданих 02.06.2015р. змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та визначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Оскільки покарання у виді штрафу підлягає реальному виконанню, а стаття 75 КК України передачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, тому застосування до обвинуваченого такого покарання як штраф погіршить його становище. За таких обставин внесені прокурором зміни до апеляційної скарги суперечать вимогам закону і не можуть бути прийняті до розгляду.

За таких обставин вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення .

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав учать у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Головуючий

Судді