АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №621/3064/14-к, Провадження №11кп/790/812/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2015 року м.Харків

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 9 лютого 2015 року відносно

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Красноводську Туркменії, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 9 лютого 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, та засуджено до покарання у виді штрафу в сумі 3.400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цим же вироком суд частково задовольнив цивільний позов потерпілого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед» та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди і стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2.500 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2014 року близько 17 години 25 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-211440» № НОМЕР_1 , рухався по вул.Гагаріна у м.Зміїв Харківської області з центру у напрямку с.Комсомольське, зі швидкістю близько 60 км/год. В цей час попереду, в попутному напрямку рухався велосипедист ОСОБА_9 , який, з метою виїзду на вул.Крупської, почав виконувати поворот ліворуч, а ОСОБА_8 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці своїх дій, виконуючи обгін зазначеного велосипедиста, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_9 були спричинені: садно в області правого ліктьового суглоба, закритий перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №159-3м/14 від 16 серпня 2014 року, які відносяться: садно в області правого ліктьового суглоба - до легких тілесних ушкоджень, закритий перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за тривалістю розладу здоров`я.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , згідно висновку автотехнічної експертизи №863/14 від 24 вересня 2014 року, з технічної точки зору, знаходилося в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками (а.с.109-113).

Потерпілий ОСОБА_9 оскаржив вирок Зміївського районного суду Харківської області. В своїй апеляційній скарзі, він просив змінити вирок в частині вирішення цивільного позову і стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» компенсацію завданої матеріальної шкоди в сумі 11.248 гривень 19 копійок, а також стягнути на свою користь ОСОБА_8 компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 20.000 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпілий зазначив, що вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки потерпілий не звернувся до страхової компанії впродовж 30 днів з повідомленням про страховий випадок, можливість стягнення грошових коштів зі страховика виключається. На думку потерпілого пропуск зазначеного строку не виключає обов`язку страховика відшкодувати завдану шкоду, а лише відтерміновує виконання (а.с.121-124).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора і обвинуваченого, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 33,33-1,34,35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день дорожньо-транспортної пригоди був чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладений ОСОБА_8 з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» (а.с.46).

Потерпілий ОСОБА_9 в межах кримінального провадження, посилаючись на зазначений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, пред`явив позов, в якому просив стягнути на свою користь зі страховика ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» компенсацію завданої матеріальної шкоди в сумі 11.248 гривень 19 копійок (а.с.57-61).

Під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що жоден з учасників дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, потерпілий ОСОБА_9 , не виконав своїх обов`язків, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», що призвело до неможливості страховика ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» встановити розмір заподіяної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обгрунтовано відмовив ОСОБА_9 в задоволенні позову до ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» про відшкодування матеріальної шкоди, проте таке рішення не позбавляє потерпілого права, в межах позовної давності, звернутися до суду з таким самим позовом до особи, з вини якої завдано шкоду.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги потерпілого щодо необгрунтованості рішення про відшкодування завданої йому моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статей 23,1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому ключиці зі зміщенням, що потягли за собою фізичний біль, протезування, тривалий розлад здоров`я.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, повною мірою не врахував об`єктивні обставини кримінального правопорушення, ступень глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, пов`язані із побоюванням за своє здоров`я, обмеження фізичних можливостей, що полягало у неможливості виконання своїх звичних трудових обов`язків у зв`язку з забороною фізичної праці, внаслідок чого суд необгрунтовано занизив розмір відшкодування завданої моральної шкоди.

За таких обставин, відповідно до п.3 ч.1 ст.408 Кримінального процесуального кодексу України, вирок Зміївського районного суду Харківської області в цій частині підлягає зміненню, а розмір відшкодування завданої моральної шкоди збільшенню.

Враховуючи об`єктивні обставини кримінального правопорушення і його наслідки, ступінь глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, суд апеляційної інстанції вважає розумним і справедливим визначити розмір компенсації завданої злочином моральної шкоди у 15.000 гривень.

Беручи до уваги наведене, керуючись статтями 404,405,407,408,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 9 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Збільшити розмір грошової компенсації завданої потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди, стягнувши на його користь з ОСОБА_8 15.000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок Зміївського районного суду Харківської області від 9 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3