Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
08 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді клопотання слідчим суддею, на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 27.06.2015 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина Турецької Республіки, підозрюваного за ч.2 ст. 149, ч.2 ст. 303 КК України у кримінальному провадженні №0001566, з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 27.06.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та обрано останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. Покладено на ОСОБА_5 обов`язки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з допитаними в кримінальному провадженні потерпілими, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказана ухвала слідчого судді мотивована тим, що погоджуючись з обґрунтованістю підозри вчинення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих останньому кримінальних правопорушень та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню, на думку слідчого судді, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Акдедепінар ОСОБА_9 підозрюється в тому, що у період з 2014 року по червень 2015 року умисно, з корисливих мотивів, з метою законного переміщення жінок за їх згодою через державний кордон України для подальшої передачі іншій особі з метою сексуальної експлуатації, підшукав на території м.Рівне осіб жіночої статі: ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та використовуючи уразливий стан потерпілих, шляхом залучення в боргову кабалу, через надання грошових коштів для оформлення документів для виїзду за кордон, на системній основі, завербував останніх для виїзду до Турецької Республіки, де у подальшому мав намір розмістити потерпілих у належних невстановленим співучасникам приміщеннях та піддавати сексуальній експлуатації.

В поданій на ухвалу слідчого судді апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 . Вказує, що судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість незаконно впливати на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні та перешкоджати досудовому розслідуванню і судовому розгляду кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просять ухвалу слідчого судді скасувати, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали клопотання та викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному

правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 N 4 взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Із клопотання та долучених до нього додатків матеріалів справи вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Разом з тим, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді або суду, слідчий суддя правильно застосував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло цілодобово.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно можливості ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні та перешкоджати досудовому розслідуванню і судовому розгляду кримінального провадження як на підставу для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються доказами.

На думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 184, 186, 192-194, 196, 197, 395 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , даних про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, майновий стан, наявність постійного місця проживання, раніше не судимий, обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді

цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків згідно ч.5 ст. 194 КПК України.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування постанови слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді відносно ОСОБА_5 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для скасування ухвали не вбачається.

Керуючись ст. ст. 309, 310, 404-405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 27.06.2015 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

с у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3