У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Паневіна В.О., Федченка О.С.,

за участю прокурора

Микитенка О.П.,

захисників та засуджених

ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_1 і
ОСОБА_2

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 30 жовтня 2007 року справу за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції
та касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на вирок апеляційного суду
щодо них.

За вироком апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2007 року

ОСОБА_1, 1975 року народження,
громадянин України, не судимий,

засуджений:
за ст. 187 ч.4 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є власністю засудженого; за ст. 115 ч.2 п.п. 4, 6, 12 КК України на
15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів,
суд визначив ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15
років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

ОСОБА_2, 1951 року народження,
громадянин України, судимий: 09.07.1996 року за ст. 206 ч.3 КК України на 4
роки позбавлення волі; 30.07.2001 року за ст. 101 ч.1 КК України на 4 роки
позбавлення волі,

засуджений:
за ст. 187 ч.4 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є власністю засудженого; за ст. 115 ч.2 п.п. 4, 6, 12 КК України на
14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів,
суд визначив ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14
років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнані винуватими у тому, що в ніч з
13 на 14 грудня 2006 року, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за
попередньою змовою між собою, вони вчинили розбійний напад на потерпілого
ОСОБА_5, під час якого з особливою жорстокістю засуджені скоїли умисне вбивство
потерпілого.

Указані злочини вчинено за наступних обставин,
встановлених судом першої інстанції.

На протязі всього дня 13 грудня 2006 року засуджені
розпивали алкогольні напої, у тому числі разом з раніше незнайомим їм
потерпілим ОСОБА_5, якого вони зустріли біля кафетерію, розташованому у м.
Києві по вул. Бастіонна, 13. Після 20 год., коли засуджені та потерпілий
перебували у приміщенні бойлерної центрального опалення, що знаходиться у дворі
будинку № 10 по вул. Бастіонній, у засудженого ОСОБА_1, який знав про наявність
у потерпілого грошей і бачив, що одяг і взуття потерпілого новіші ніж у нього,
виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_5 З цією метою він почав знімати з
потерпілого куртку, але останній став чинити йому опір. Розуміючи характер дій
ОСОБА_1 і усвідомлюючи їх спрямованість на заволодіння майном потерпілого,
ОСОБА_2 почав йому допомагати, діючи узгоджено з ОСОБА_1. Оскільки потерпілий
продовжував чинити опір, засуджені почали його бити разом і зняли з нього
куртку, вартістю 50 грн., яку ОСОБА_1 забрав собі, а ОСОБА_2 забрав із куртки
гроші в сумі 40 грн., а також сказав, що бере собі чоботи потерпілого, які став
з нього знімати. Під час цих дій ОСОБА_5 упав на підлогу і засуджені продовжили
бити лежачого потерпілого, завдаючи йому удари по тілу, у тому числі ногами.
Зокрема, ОСОБА_1 бив ОСОБА_5 ногами по голові. Коли ОСОБА_5 перестав чинити
опір, засуджені зняли з нього светра, штани та чоботи, загальною вартістю 162
грн. і, залишивши потерпілого на підлозі, продовжили вживати спиртне.

Після 22 години, до бойлерної повернувся ОСОБА_6, який
висловив своє обурення з приводу побаченого, а коли потерпілий попросив пити,
він спробував задовольнити його прохання. Однак, засуджені не дозволили йому
цього зробити і, діючи узгоджено між собою з метою позбавлення ОСОБА_5 життя,
вони продовжили його бити по тілу і голові. При цьому, ОСОБА_1 декілька раз
стрибнув на потерпілого зверху. Побачивши це, ОСОБА_6 з місця події пішов.
Засуджені ОСОБА_1 і ОСОБА_2, реалізуючи свій злочинний намір на позбавлення
потерпілого життя, усвідомлюючи, що на вулиці низька температура і що після
отриманих тілесних ушкоджень це завдасть ОСОБА_5 особливих фізичних страждань,
обмотали лице і голову ОСОБА_5 сорочкою і витягли його на вулицю, де залишили
на дитячому майданчику. Повернувшись до бойлерної, вони замили сліди крові на
підлозі, купили ще спиртне і продовжили його розпивати до затримання
працівниками міліції.

Смерть потерпілого ОСОБА_5 настала на місці виявлення
трупа внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки
та шлуночки головного мозку з розвитком здавлювання мозку субдуральною
гематомою. Його смерть настала у середовищі з низькою температурою.

У касаційному поданні прокурор просить вирок змінити у
частині вирішення судом питання щодо речових доказів, оскільки вважає це
істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

У касаційних скаргах:

засуджений ОСОБА_2, як видно із змісту його скарги та
доповнень до неї, указує на необґрунтованість його засудження і просить вирок
скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. На його думку
висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.
Вважає, що тілесних ушкоджень, які б спричинили смерть ОСОБА_5 він потерпілому
не завдавав. Посилається на відсутність у нього умислу як на позбавлення життя
потерпілого, так і на заволодіння його майном. Вважає, що суд неправильно
кваліфікував його дії та призначив надмірно суворе покарання, не врахувавши при
цьому його вік. Крім того, засуджений указує на порушення в ході досудового
слідства його права на захист;

засуджений ОСОБА_1, як вбачається із змісту його
касаційної скарги та доповнень до неї, теж вважає себе необґрунтовано
засудженим і також просить вирок скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування, посилаючись на аналогічні скарзі ОСОБА_2 доводи. Зокрема,
засуджений стверджує, що у нього з ОСОБА_2 не було попередньої змови ні на
вчинення умисного вбивства потерпілого, ні на заволодіння його майном. Крім
того, засуджений посилається на застосування до нього недозволених методів
розслідування з боку працівників органів досудового слідства і на порушення
його прав на захист.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який не підтримав
касаційне подання і просив залишити касаційні скарги засуджених без
задоволення, пояснення засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які підтримали подані касаційні скарги, перевіривши матеріали справи
та обговоривши викладені у касаційному поданні та касаційних скаргах доводи,
колегія суддів вважає, що і касаційне подання прокурора і касаційні скарги
засуджених задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у
вчиненні ними злочинів при указаних у вироку обставинах відповідають
дослідженим у судовому засіданні доказам.

Так, із показань самих засуджених, які вони давали у
судовому засіданні, видно, що під час перебування у бойлерній, де вони вживали
спиртні напої, між ними та потерпілим ОСОБА_5 дійсно мав місце інцидент, у ході
якого вони застосовували до потерпілого фізичне насильство, у тому числі,
завдаючи лежачому потерпілому ногами удари по тілу і голові. Не заперечували
засуджені і того, що вночі роздягнутого ОСОБА_5 удвох вони винесли на вулицю,
де і залишили.

Крім того, з врахуванням даних суду показань засуджених
щодо кількості, локалізації та інших обставин вчинення ними неправомірних дій
стосовно потерпілого ОСОБА_5, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як
достовірний доказ показання ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які вони неодноразово, у
присутності захисників, давали у ході досудового слідства.

Із змісту цих показань видно, що причиною застосування
фізичного насильства з боку засуджених до потерпілого було їх бажання
заволодіти грошима та одягом ОСОБА_5, що вони і зробили. Підтверджували
засуджені те, що вони завдавали потерпілому удари як руками, так і ногами, коли
той упав на підлогу.

Посилання засудженого ОСОБА_1 на те, що такі показання
він давав у результаті застосування до нього недозволених методів розслідування
колегія суддів розцінює як безпідставні, оскільки аналогічного змісту показання
засудженого перевірялись під час судового розгляду і не знайшли свого
підтвердження.

Крім того, про достовірність показань засуджених ОСОБА_1
і ОСОБА_2 щодо механізму, кількості, локалізації тілесних ушкоджень, заподіяних
ними потерпілому, об'єктивно підтверджується сукупністю інших, досліджених
судом доказів.

Із показань свідка ОСОБА_6 видно, що засуджені і у його
присутності били ногами лежачого потерпілого у живіт, груди, а ОСОБА_1 і по
голові. Крім того, ОСОБА_1 декілька раз стрибав ногами на голову та груди
потерпілого.

Посилання засуджених у скарзі на недостовірність показань
ОСОБА_6 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ні у ході досудового
слідства, ні у ході судового розгляду не було встановлено будь-яких даних, які
б указували на те, що указаний свідок обмовлює засуджених.

Дані висновку судово-медичної експертизи свідчать про те,
що при огляді трупа ОСОБА_5 було виявлено численну кількість саден і
крововиливів на обличчі, грудях та інших ділянках тіла, переломи лівих 3-7
ребер. Його смерть настала в результаті черепно-мозкової травми з крововиливами
під оболонки і у шлуночки головного мозку та розвитком здавлювання мозку
субдуральною гематомою. Всі пошкодження виникли від дій (ударів) тупих
предметів, якими могли бути руки та ноги із взуттям. При судово-гістологічному
дослідженню трупа були виявлені ознаки впливу холоду на організм, що свідчить
про те, що при житті перед смертю ОСОБА_5 деякий час перебував у середовищі з
низькою температурою.

Дані протоколу огляду місця події указують на те, що труп
ОСОБА_5 було знайдено на подвір'ї без верхнього одягу.

Приймаючи до уваги ці та інші досліджені судом і наведені
у вироку докази, суд першої інстанції, з врахуванням мотиву та обставин побиття
засудженими потерпілого, узгодженості їх дій, кількості завданих ударів, їх
локалізації - ногами у живіт, груди, по голові, цілком обґрунтовано прийшов до
висновку про спрямованість дій засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на позбавлення
життя ОСОБА_5 з особливою жорстокістю під час вчинення на нього розбійного
нападу, а тому правильно кваліфікував дії засуджених за ст.ст. 187 ч.4, 115 ч.2
п.п. 4,6,12 КК України.

У зв'язку з цим, доводи засуджених про відсутність у них
умислу на заволодіння майном потерпілого, про відсутність попередньої змови на
вчинення розбійного нападу та умисного вбивства потерпілого, а також про те, що
в результаті окремих дій кожного із них не могла настати смерть ОСОБА_5 колегія
суддів вважає надуманими, і такими, що суперечать встановленим по справі
фактичним обставинам.

З цих же підстав колегія суддів розцінює як надумані
викладені у скаргах засуджених доводи щодо стану їх алкогольного сп'яніння. Не
тільки із показань свідка ОСОБА_6, а й з показань самих засуджених ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 видно, що на протязі дня 13 грудня 2006 року вони випили по декілька
пляшок горілки.

Безпідставними вважає колегія суддів посилання засуджених
у скарзі на порушення їх прав на захист.

Те, що кожного з них було допитано 14 грудня 2006 року
без участі захисника не може бути визнано порушенням їх права на захист,
оскільки дану справу було порушено за статтею КК України, яка не передбачає
обов'язкової участі захисника. У матеріалах справи містяться протоколи від 14
грудня 2006 року роз'яснення прав ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як підозрюваним, із змісту
яких видно, що на той час вони від участі по справі захисників відмовлялись.

Крім того, як свідчать матеріали справи, після винесення
15 грудня 2006 року постанови про перекваліфікацію дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ч.2
ст. 115 КК України слідчим також було винесено постанови про допуск до участі у
справі захисників.

Те, що при вирішенні 16 грудня 2006 року місцевим судом
питання щодо обрання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 запобіжного заходу був присутній один і
той же захисник колегія суддів також не вважає істотним порушенням КПК,
оскільки при розгляді цього питанні з боку засуджених ніяких заперечень не було
і на той час ніяких особливих розбіжностей чи суперечностей у їх показаннях
щодо обставин вчинення злочину також не було.

Матеріали даної справи свідчать про те, що як під час
досудового слідства при проведенні допитів та інших слідчих дій, так і у
судовому засіданні засуджений ОСОБА_2 не звертався з клопотаннями чи заявами
про те, що він не може у повній мірі здійснювати свій захист при відсутності у
нього окуляр.

У зв'язку з чим посилання засудженого на це у касаційній
скарзі колегія суддів не може розцінити як порушення його прав і визнати як
підставу для скасування вироку.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання,
то колегія суддів вважає, що вирішення цього питання судом першої інстанції
відповідає положенням, передбаченим ст. 65 КК України.

Будь-яких підстав для пом'якшення засудженим покарання
колегія суддів не вбачає.

У ст. 370 КПК України міститься вичерпний перелік
істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які можуть бути
підставами для скасування або зміни вироку.

Зазначений у поданні прокурора недолік, допущений судом
при вирішенні питання щодо речових доказів, у цьому переліку відсутній. Крім
того, касаційний суд вважає, що постановити законний та обґрунтований вирок
суду він не перешкодив. Приймаючи до уваги перелічені обставини, а також
враховуючи те, що указане у цьому поданні питання може бути вирішене у порядку,
передбаченому ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційного подання прокурора.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, та касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2007
року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

Міщенко С.М.
Паневін В.О. Федченко
О.С.