Справа № 748/2901/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/32/2015
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника кримінальної міліції в

справах неповнолітніх ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в залі суду в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2014 року

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Чернігова, не працюючий, мешкаючий в АДРЕСА_1 , раніше судимий: 8 жовтня 2013 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст. 289 ч.2, 69, 75, 104 КК України до 3-х років позбавлення волі, звільнений від покарання з іспитовим строком на 2 роки,

засуджений за ч. 2 ст. 289, 69, 71 КК України до 4-х років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_12 визнаний судом винним і засуджений за те, що 1 червня 2014 року в нічний час в селищі Гончарівському Чернігівського району і області він, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку № 76 по вул. Танкістів, шляхом з`єднання двох проводів, завів двигун мотоцикла марки «Zongshen» 200GS д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 та почав його рух, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, вартість якого згідно висновку експерта становить 12338 грн. 27 коп.

На вирок суду адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 подано апеляційну скаргу, в якій поставлено питання про скасування вироку, проведення судового розгляду у повному обсязі апеляційним судом та постановлення нового виправдовувального вироку. Доводи скарги зводяться до наступного:

- суд порушив вимоги ст. 348 КПК України, не роз`яснив обвинуваченому суті обвинувачення, не з`ясував питань, чи зрозуміле воно йому;

- суд, вирішуючи питання про обсяг досліджуємих доказів, не вияснив, чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст недоцільності частини доказів, добровільність позиції обвинуваченого і не роз`яснив обвинуваченому, що він в майбутньому буде позбавлений права оскаржити ці докази;

- в обґрунтування вироку суд поклав докази, які повинні бути визнані недопустимими, зокрема протокол слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_13 , протокол впізнання особи з участю свідка ОСОБА_14 . Суд, крім того, не з`ясував стану здоров`я, рівня розвитку обвинуваченого, інших соціально-психологічних рис, які необхідно врахувати при індивідуалізації відповідальності, умови життя та виховання.

Прокурором, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в якій стверджується про її безпідставність. Зокрема, стверджує, що при розгляді справи в суді першої інстанції суд роз`яснив обвинуваченому суть обвинувачення, останній стверджувально відповів, що обвинувачення йому зрозуміле. Весь час він був присутнім в залі судового засідання і погоджувався з обвинуваченням. Йому було вручено пам`ятку з його правами і обов`язками. Безпідставними вважає твердження апеляційної скарги про визнання недопустимим частини доказів. На думку прокурора. Суд у достатній мірі встановив відомості про особу обвинуваченого.

В засіданні апеляційного суду захисник просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених в ній. Його скаргу також підтримала законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 . Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною. Потерпілий ОСОБА_9 повідомив суду, що йому матір`ю обвинуваченого частково відшкодовано вартість викраденого майна в розмірі 7000 грн. та погодився з позицією прокурора.

Обвинувачений клопотання про доставку його в зал судового засідання не подавав, тому у відповідності до ч.4 ст. 401 КПК України викликаний до суду не був.

Вислухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Таке рішення ґрунтується наступним.

У відповідності до ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При розгляді справи в місцевому суді головуючим по справі було з достатньою повнотою вияснено, що обвинувачений розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення і бажає давати показання. В цей час він не знаходився під вартою, його захист в суді представляли адвокат і законний представник. Будь-хто з них ніяких зауважень або клопотань з приводу процесуальної поведінки судді не заявив. Тому цей пункт апеляційної скарги колегією суддів відхиляється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при його розгляді суд не застосовував положення ч. 3 ст. 349 КПК України, а дослідив ті докази, які надала суду сторона обвинувачення. При подачі цих доказів сторона захисту їх не оспорювала і клопотань про долучення до справи будь-яких інших додаткових доказів не заявляла.

Колегія суддів не вбачає неповноти судового розгляду даного кримінального провадження. У відповідності до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення, зокрема, коли судом були відхилені клопотання учасників судового провадженняё про допит певних осіб, дослідження доказів та ін., що має значення для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права щодо збирання і подання до суду доказів. А згідно ч. 3 цієї ж норми, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатись на одну і ту ж особу.

Як уже вказувалось вище, під час розгляду кримінальної справи в місцевому суді сторони кримінального провадження, користуючись наданим їм законом правами, подавали до суду свої докази. Ніяких клопотань щодо дослідження додаткових доказів, допиту свідків, сторона захисту не заявляла, як не заявляла клопотань про визнання певних доказів недопустимими. В цій ситуації суд не мав права за власною ініціативою витребовувати додаткові докази та відомості, оскільки тим самим він перебирав би на себе функції сторони кримінального провадження, що безумовно поставило б під сумнів неупередженість суду.

Протокол слідчого експерименту і протокол впізнання, досліджені судом, містять в собі відомості щодо результатів проведених слідчих дій. Вони є джерелами доказів і цілком підставно покладені в обґрунтування вироку. До того ж сам обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав свою вину і детально розповів про скоєння ним злочину з моменту виникнення умислу і до його закінчення. Ці його показання об`єктивно підтверджені низкою досліджених судом доказів, описаних у вироку, яким суд дав правильної правової оцінки.

Безпідставними є твердження апелянта про невиконання судом вимог закону в частині не вияснення особливостей виховання обвинуваченого. Документи з цього приводу були досліджені судом (а.с.70-74) та допитана законний представник обвинуваченого його мати.

Таким чином, будь-яких вагомих підстав для задоволення апеляційної скарги з причин порушення процесуального законодавства колегії суддів надано не було.

Крім того, резолютивна частина апеляційної скарги містить вимогу, яка не передбачена процесуальним законодавством постановлення виправдовувального вироку апеляційним судом. Ця вимога суперечить ст. 420 КПК України і не може бути задоволена.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України є правильною.

Щодо призначеного покарання, то колегія суддів знаходить, що воно також не підлягає зміні. Суд врахував усі обставини по справі, в тому числі скоєння злочину під час іспитового строку звільнення з випробуванням, але з урахуванням даних про особу обвинуваченого, призначив йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Ніякого іншого покарання, крім позбавлення волі, за сукупністю вироків в даному випадку призначити не можна. В апеляційній скарзі питання про пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання не поставлене.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для скасування вироку, колегія суддів при апеляційному розгляді не встановила.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_12 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4