пр. № 1-кс/759/3039/14
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 2.01.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24.09.2014 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про зняття арешту з транспортного засобу марки «Тоуоtа», модель «Highlander», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Святошинського райсуду м. Києва від 9.04.2014 р. по справі №759/5547/14-к.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Вона є власником транспортного засобу марки «Тоуоtа», модель « Highlander», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 . Її право власності на автомобіль ніким не було оспорене та на сьогоднішній день не існує будь-яких судових рішень, де ставився б під сумнів його правомірність.

Як їй стало відомо, 09 квітня 2014 року Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_4 по справі № 759/5547/14-к виніс ухвалу про накладення арешту на майно, якою заборонив відчужувати, використовувати та розпоряджатися транспортним засобом марки «Toyota», модель «Highlander», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 , який належить їй на праві приватної власності.

Слідчий суддя ОСОБА_4 , постановляючи ухвалу про накладення арешту на майно, керувався тим, що в ході досудового розслідування з показань свідків було встановлено, що ОСОБА_5 у 2013 р. на посаді голови правління СТ «Діамед» використовує майно, цінності та грошові кошти Товариства не за цільовим призначенням, самовільно, без згоди (незрозуміло яку саме згоду ОСОБА_5 як голова правління і від кого повинен був отримати) використовує в своїх цілях вище зазначений транспортний засіб, печатку Товариства для фальсифікації документів.

На підтвердження вище зазначених відомостей, нібито встановлених досудовим розслідуванням, немає жодних документів, фактів, рішень судів чи інших органів державної влади, а зазначені лише зі слів двох свідків, без посилання на належні та допустимі докази. Оскільки дані відомості не підтверджуються, тому слідчий зробив такі висновки, покладаючись лише на припущення, які видає як встановлені факти.

Вона вважає такі висновки зроблені досудовим розслідуванням передчасними та незаконними з огляду на наступне.

По-перше.
Як вище зазначено, кримінальне провадження відкрито щодо ОСОБА_5 , що нібито він незаконно, не маючи на це відповідних повноважень, перепродав майно у власність інших осіб, а саме вище зазначений транспортний засіб. Слідство ставить під сумнів наявність повноважень ОСОБА_5 , однак Постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/5038/14 від 16.07.2014 року, яка набрала законної сили, чітко встановлено, що починаючи з 12.01.2014 року легітимним та чинним Головою правління Споживчого товариства «Діамед» є ОСОБА_5 та зобов`язано відділ Державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві внести зміни до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців шляхом зміни керівника Споживчого товариства «Діамед» з ОСОБА_6 на ОСОБА_5 .

Дане рішення по суті встановлює, що усі дії, які вчиняв ОСОБА_5 від імені СТ «Діамед» є законними та правомірними (в тому числі продаж вище зазначеного транспортного засобу), адже він як голова правління мав на це усі правові підстави.

По-друге.

В кримінальному провадженні № 0000295, що відкрите за заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зазначено, що: « ОСОБА_5 викрав … печатку Товариства для фальсифікації документів, а саме договорів оренди приміщення за адресою: м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 5». Тобто тут по-суті слідство стверджує, що ОСОБА_5 незаконно діяв від імені СТ «Діамед» і не мав права укладати договори, адже це фальсифікація і він нібито щось викрав. Дане твердження, що отримано слідчим ОСОБА_8 від двох свідків, було повністю спростоване Господарським судом міста Києва, а саме рішенням від 11.06.2014 р. за №910/7146/14, яке набрало законної сили. В даному рішенні визнається законним договір оренди нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , і як наслідок підтверджує те, що ніхто (в тому числі ОСОБА_5 ) жодних документів не підробляв, не фальсифікував, все було законно відповідно до чинного законодавства України.

Усе вище зазначене, що підтверджується рішеннями судів, що набрали законної сили та свідчить про те, що ОСОБА_5 щодо якого відкрито кримінальне провадження та ведеться досудове розслідування, діяв відповідно до чинного законодавства, жодних протиправних дій не вчиняв. На всі дії, що вчиняв ОСОБА_5 , він мав законні повноваження та правові підстави, що підтверджено судами.

Оскільки в даній справі вона не має статусу ні підозрюваного ні обвинуваченого, проти неї не відкрито жодного кримінального провадження, а ОСОБА_5 , щодо якого відкрито кримінальне провадження, по якому на її майно наклали арешт, відповідно до вище зазначених рішень судів діяв законно та правомірно, вважає, що у застосуванні такого заходу, як арешт її транспортного засобу марки «Toyota» відпала потреба, тому арешт підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст. 174 КПК України.

Накладання арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову та взагалі при арешті майна, можливо лише:

1) на майно, яке перебуває у власності:

а) фізичної особи - обвинуваченого чи підозрюваного,

б) на майно, яке перебуває у власності фізичних чи юридичних осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого чи підозрюваного (тобто осіб, які можуть бути цивільним відповідачем у справі)

2) у сумі, що не перевищує суму можливого цивільного позову.

Тобто, накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна можливе лише на майно, яке перебуває у власності фізичної особи, яка підозрюється або обвинувачується у скоєні злочину, за який можливе покарання у вигляді конфіскації майна. А в її випадку вона є по суті взагалі особою, яка відношення до кримінального провадження не має, оскільки заява про злочин і досудове розслідування ведеться щодо іншої особи, за дії якого вона не несе жодної відповідальності. Тому, у випадку конфіскації її майно, на яке накладено арешт, не буде підпадати під конфіскацію. Також в матеріалах справи відсутні будь-які документи чи докази, що можуть свідчити про наявність у осіб, щодо дій яких ведеться розслідування, майнових прав на її майно, на яке накладено арешт і що вона несе відповідальність за їх дії. Відсутній заявлений цивільний позов чи можливість його пред`явлення в майбутньому. Тому вважає накладення арешту таким, що суперечить чинному законодавству.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні, а також пояснив про те, що ухвалою слідчого судді від 9.04.2014 р.. порушені права ОСОБА_3 .

Представник прокуратури Святошинського району м. Києва в особі прокурора ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечує, мотивуючи тим, що клопотання є необґрунтованим.

Святошинське РУ ГУ МВС України в м. Києві в особі слідчого ОСОБА_8 належним чином про час, місце слухання справи повідомлявся, в судове засідання не з`явився, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе розглянути клопотання без його участі.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 , прокурора, вивчивши матеріали, додані до клопотання, суддя приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Святошинського райсуду м. Києва від 9.04.2014 р. за клопотанням слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000295, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 2.01.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, було накладено на майно, з забороною відчуження, використання та розпорядження на транспортний засіб, який належить ОСОБА_3 , а саме

власнику майна розпоряджатись таким майном будь-яким чином та використовувати його, а саме автомобіль марки «Тоуоtа», модель «Highlander», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , з забороною під час проведення розслідування по кримінальному провадженню або до винесення відповідного рішення ОСОБА_3 проводити будь-які дії з зазначеним транспортним засобом, пов`язані з його відчуженням, передачею третім особам, використанням та розпорядженням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Частина 2 ст.167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов*язаного з їх незаконним обігом.

Частинами 2, 4 ст.173 КПК України визначені обставини, які слідчий суддя повинен враховувати при вирішенні питання щодо арешту майна, зокрема, правову підставу арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та справедливість обмеження права власності завданням кримінального провадження і у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна; слідчий суддя, суд зобов*язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відносно ОСОБА_3 кримінальне провадження не заводилось органом досудового слідства, їй не повідомлялось про підозру про вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених утому числі ч.4 ст.190 КК України.

Тобто, на дату подання до суду та розгляду в суді клопотання слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000295 і на дату винесення ухвали про накладення арешту на майно ОСОБА_3 остання не була підозрюваною у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

ОСОБА_3 також не є обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння

З аналізу даних правових норм випливає, що відносно осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.

У відповідності до вимог п.3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову.

Як випливає з матеріалів справи, ухвали слідчого судді про накладання арешту на автомобіль ОСОБА_3 , і як пояснили учасники судового розгляду в судовому засіданні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, сума матеріального збитку споживчому товариству не оцінювалась, позов про визнання недійсним правочину по купівлі-продажу автомобіля не подавався.

Відповідно до вимог п. 1. ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідності до вимог ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Форма та зміст позовної заяви визначаються положеннями ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, й зокрема, ч. 4 зазначеної статті вимагає зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру.

Вказаному слідчим суддею при накладенні арешту на майно не було дано належної оцінки.

Слідчим суддею при винесенні ухвали про накладення арешту залишений поза увагою той факт, що вищевказаний автомобіль, на який накладено арешт, належить не ОСОБА_5 , а іншій особі.

Виходячи з текстів клопотання слідчого про накладення арешту на майно, ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 9.04.2014 р. про накладення арешту на майно, слідчий СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 та слідчий суддя не зазначили, яким конкретно критеріям, передбаченим ч.2 ст.170, ч.2 ст. 167 КПК України, відповідає майно, оскільки за своєю правовою природою та походженням цей арештований об`єкт рухомого майна не відповідає означеним критеріям, тобто цей автомобіль не підпадає під ознаки, які є як:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

Не вбачається по наданим матеріалам, що транспортний засіб одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майном, в яке їх було повністю або частково перетворено, й до того ж, з наданих документів не вбачається достовірно, що автомобіль відчужувався СТ «Діамед» новому власнику ОСОБА_3 незаконним шляхом.

Суддя при цьому приймає до уваги і те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/5038/14 від 16.07.2014 року, яка набрала законної сили, зобов`язано відділ Державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві внести зміни до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців шляхом зміни керівника Споживчого товариства «Діамед» з ОСОБА_6 на ОСОБА_5 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що орган досудового слідства, звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_3 у вигляді автомобіля, мотивував своє клопотання, зокрема, й тим, що ОСОБА_3 спільно зі своїм рідним братом ОСОБА_5 незаконно заволоділи вищевказаним транспортним засобом, чим спричинили матеріальну шкоду СТ «Діамед». Таке твердження суд вважає безпідставним, бо відносно ОСОБА_3 кримінальне провадження не заводилось, підозра їй не пред`являлась, діє принцип презумпції невинуватості.

Отже, при таких обставинах, арешт накладений на автомобіль ОСОБА_3 , власником якого вона є, по ухвалі слідчого судді Святошинського райсуду м. Києва від 9.04.2014 р., підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 173, 174, 309, 236 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 9.04.2014 р., на транспортний засіб марки «Тоуоtа», модель «Highlander», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: