У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Федченка О.С., Школярова В.Ф.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

та захисника

ОСОБА_1

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 24 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на судові рішення щодо ОСОБА_2

За вироком Алуштинського міського
суду АР Крим від 21 листопада 2005 року ОСОБА_2, громадянка України, не судима,

засуджена
за ст. 367 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 2 роки
позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади.

На підставі ст. 75 КК України суд постановив звільнити ОСОБА_2 від
відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий
строк на 2 роки.

Згідно п. “б” ст. 1 Закону України від 31 травня 2005 року “Про амністію”
суд вирішив звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання.

Суд постановив стягнути з АКБ “Укрсоцбанк” на користь ППФ “Ірон” 702 120
грн.

Ухвалою апеляційного суду АР Крим від 09 лютого 2006 року зазначений вирок
в частині цивільного позову скасовано, а справу направлено на новий судовий
розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті цей вирок залишено без змін.

ОСОБА_2 визнано винуватою у тому, що вона, займаючи посаду ІНФОРМАЦІЯ_2, в
період з 03 січня 2003 року по 30 грудня 2003 року, через несумлінне ставлення
до своїх службових обов'язків, допустила порушення пп. 1.1, 1.5, 1.7, ч.2,
пп.4.1, 4.2 посадової інструкції економіста першої категорії операційного
відділу корпоративних клієнтів указаного філіалу АКБ від 27 січня 2003 року, п.
80 Інструкції НБУ “Про організацію емісійно-касової роботи в банках України”,
ст. 60 Закону України “Про банки та банківську діяльність” та інших відомчих
підзаконних актів при обслуговуванні клієнта банку - ППФ “Ірон”. Зокрема, вона
складала і видавала банківські виписки про добовий стан поточного рахунку ППФ
“Ірон” не уповноваженій на те фізичній особі - ОСОБА_3, яка не була працівником
указаного підприємства, не мала довіреності від керівника ППФ на отримання
зазначених відомостей.

На протязі 2003 року, неналежно виконуючи свої обов'язки, ОСОБА_2
здійснювала видачу готівки ППФ “Ірон” по підробленим грошовим чекам, які були
підписані ОСОБА_3 шляхом підроблення підпису керівника указаного ППФ ОСОБА_4,
громадянкам ОСОБА_3, яка не являлась ні працівником ні уповноваженим
представником цього підприємства, а також ОСОБА_5, яка була головним
бухгалтером ППФ “Ірон”, але не мала права підпису документів в банку і також не
була уповноваженим представником зазначеного ППФ.

Неналежне виконання ОСОБА_2 своїх службових обов'язків призвело до того, що
в указаний період стало можливим привласнення грошових коштів ППФ “Ірон” в сумі
702 120 гривень громадянками ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які за цей період по
підробленим грошовим чекам отримували готівку ППФ “Ірон” з поточного рахунку
юридичної особи в Алуштинському філіалі АКБ “Укрсоцбанк”. В результаті указаних
неправомірних дій ППФ “Ірон” було спричинено майнову шкоду на суму 702 120
гривень.

У касаційній скарзі, як видно із її змісту, та доповненнях до скарги
захисник ОСОБА_1 ставить питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_2
судових рішень і закриття справи за відсутністю в її діях складу злочину,
посилаючись на однобічність, неповноту судового слідства, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування
акту амністії. Захисник вважає, що ОСОБА_2, з урахуванням характеру виконуваних
нею функціональних обов'язків, не була службовою особою, а тому її засуджено
безпідставно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1, який підтримав
подану скаргу, думку прокурора про необхідність скасування ухвали апеляційного
суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали
справи та обговоривши викладені у касаційній скарзі захисника доводи, колегія
суддів вважає, що скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Як видно із матеріалів даної справи засуджена ОСОБА_2 як під час досудового
слідства, так і у судовому засіданні не визнавала себе винуватою у вчиненні
службової недбалості.

Оспорюючи правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини
ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України, у своїх
апеляціях і засуджена і захисник ОСОБА_1, зокрема, посилались на те, що ОСОБА_2
на момент вчинення інкримінованих їй у обвинуваченні дій не була службовою
особою, а була лише технічним працівником, обов'язком якого був первинний
контроль банківських документів. Функцій службової особи вона не виконувала
взагалі, в тому числі і щодо операцій, пов'язаних з отриманням і привласненням
коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Згідно ст. 377 КПК України при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі
апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано
необґрунтованою.

По даній справі апеляційним судом указані вимоги закону виконані не були.

Із мотивувальної частини ухвали апеляційної інстанції видно, що даючи
відповідь на доводи апеляцій стосовно того, що ОСОБА_2 не є суб'єктом складу
злочину, за вчинення якого її було засуджено, апеляційний суд, посилаючись на
відомчу посадову інструкцію економіста першої категорії, зазначив, що вона є
службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції.

При цьому, апеляційний суд не зазначає які ж саме функціональні обов'язки,
перераховані в указаній посадовій інструкції, свідчать чи можуть свідчити про
те, що ОСОБА_2 була службовою особою. Також не зазначено в ухвалі: чи має
відношення виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків, які апеляційний суд визнав за
ознаки обов'язків службової особи, до обставин, що сприяли привласненню коштів
ППФ “Ірон” ОСОБА_3 та ОСОБА_5, чи вона дійсно виконувала лише технічну роботу,
як про це ставлять питання у своїх апеляціях засуджена та захисник.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний суд поверхнево
дослідив питання законності визнання ОСОБА_2 судом першої інстанції службовою
особою, у зв'язку з чим ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справу
необхідно направити на новий апеляційний розгляд.

Під час цього розгляду апеляційному суду слід, з використанням при
необхідності передбачених законом процесуальних можливостей, розглянути подані
на вирок апеляції і прийняти законне та обґрунтоване рішення з викладенням в
ухвалі аналізу доказів та мотивів його прийняття, звернувши увагу на інші
доводи, викладені у скарзі захисника, про які також йде мова в апеляціях
засудженої та захисника.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду АР Крим від 09 лютого 2006 року щодо ОСОБА_2
скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у той же апеляційний
суд.

Судді:

Кармазін Ю.М. Школяров
В.Ф. Федченко О.С.