У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Кузьменко О.Т., Скотаря А.М.

Кузьменко О.Т.,

за участю прокурора

Матюшевої О.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 24 травня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 21
грудня 2004 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, судимості не має,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, судимості не має,

і

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, судимості не має,

засуджено кожного: за ч.5 ст.191 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення
права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та без конфіскації
майна, ч.2 ст.358 КК України - на 2 роки позбавлення волі, ч.3 ст.358 КК
України - на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
остаточно призначено покарання - 5 років позбавлення волі без позбавлення права
обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та без конфіскації майна.

Відповідно
до ст. 75 КК України їх усіх звільнено від відбування покарання з випробуванням
з встановленням іспитового строку ОСОБА_1 3 роки, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 2 роки.

Постановлено
стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 252
грн. 64 коп. на користь НДЕКЦ УМВС у Вінницькій області.

Ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2005 року апеляцію
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
задоволено. Вирок змінено й призначено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за ч.4 ст. 191
КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі кожному.

Ухвалою
колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України
від 04 липня 2006 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 частково задоволено
й зазначену вище ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу щодо всіх
засуджених направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2006 року апеляцію
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
задоволено. Вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 змінено та їх дії
перекваліфіковано з ч.5 на ч.4 ст.191 КК України й призначено за цим злочином
кожному із застосуванням ст. 69 КК України по 5 років позбавлення волі без
позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та без
конфіскації майна. На підставі ст.70 КК України ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
остаточно визначено кожному по 4 роки позбавлення волі без позбавлення права
обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та без конфіскації майна.
В решті рішення суду про звільнення ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України
залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він, працюючи завідуючим
сектором інспектування відділу банківського нагляду Управління Національного
банку України в Тернопільській області,
вчинив злочини за наступних обставин.

Під час перебування у відрядженні у м. Києві для комплексного інспектування
АКБ „Укрсоцбанк”, для чого в готелі „Україна” членам інспекційної групи були
заброньовані місця для проживання,
ОСОБА_1 на початку вересня 2001 року
з метою привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, а саме
грошових коштів, отриманих під звіт на проживання у готелі, добові і на проїзд
до місця відрядження, у невстановленої досудовим слідством особи отримав
підроблені рахунок готелю „Україна” НОМЕР_1 від 03.09.2001р. та фіскальний чек
НОМЕР_2, у відповідності, із яким він проживав у дорожчому номері НОМЕР_3
вказаного готелю з 03.09.2001р. до 01.10.2001р. і сплатив 4819грн. 52коп., хоча
фактично за проживання у готелі за зазначений період ним було сплачено 1082
грн.96 коп. 01.10.2001 року ОСОБА_1 із метою привласнити чуже майно, яке йому
було ввірене, підробив та подав до бухгалтерії Управління НБУ в Тернопільській області
авансовий звіт про витрати у відрядженні, долучивши підроблені рахунок готелю,
„Україна” НОМЕР_1 від 03.09.2001р. на суму 4819грн. 52коп. та фіскальний чек
НОМЕР_2 на ту ж суму. Незаконно обернену на свою користь різницю між фактично
сплаченими та відзвітованими коштами у сумі 3736грн.56коп. ОСОБА_1 привласнив
та використав на власні потереби.

Аналогічним способом ОСОБА_1 привласнив 3166грн. 58коп., подавши
01.11.2001р. до бухгалтерії Управління НБУ в Тернопільській області
недостовірний авансовий звіт про витрати у відрядженні у м. Києві, долучивши до
нього підроблені невстановленими досудовим слідством особами рахунком готелю
„Україна” НОМЕР_4 від 03.10.2001 р. та фіскальний чек НОМЕР_5, згідно з якими
він нібито проживав у дорожчому номері НОМЕР_6 вищезазначеного готелю в період
з 03.10.2001 р. до 31.10.2001 р. Ці дії ОСОБА_1 вчинив за попередньою змовою з
провідним економістом відділу банківського нагляду Управління НБУ у Вінницькій
області ОСОБА_2, яка, діючи у той же
спосіб, привласнила чуже майно, яке їй було ввірене, у сумі 1679грн. 55коп.,
подавши 02.11.2001р. до бухгалтерії Управління НБУ в Вінницькій області
авансовий звіт із недостовірними даними про витрати у відрядженні у м. Києві
разом із переданими їй ОСОБА_1 підробленими невстановленими досудовим слідством
особами рахунком готелю „Україна” НОМЕР_7 від 03.10.2001 р. та фіскальним чеком
НОМЕР_5, у відповідності з якими вона нібито проживала у дорожчому номері
НОМЕР_8 вищезазначеного готелю в період з 03.10.2001 р. до 31.10.2001 р.

ОСОБА_3, працюючи провідним економістом відділу банківського нагляду
Управління НБУ в Миколаївський області, прибув у м. Київ із метою інспектування
АКБ „Брокбізнесбанк” та прожив у готелі „Україна” з 22.10.2001р. до
23.10.2001р., після чого виселився з готелю та проживав у невстановлених
досудовим слідством осіб. У жовтні 2001 року ОСОБА_3 отримав у невстановлених
досудовим слідством осіб підроблені рахунок готелю „Україна” НОМЕР_9 від
22.10.2001 р. та фіскальний чек НОМЕР_10, відповідно до яких він проживав у номері
НОМЕР_11 цього готелю з 22.10.2001 р. до 16.11.2001 р. та сплатив 3724
грн.85коп. 19.11.2001 р. ОСОБА_3 із метою привласнити чуже майно, яке йому було
ввірене, підробив і подав до бухгалтерії Управління НБУ в Миколаївській області
авансовий звіт про витрати у відряджені, долучивши підроблені невстановленими досудовим
слідством особами рахунок НОМЕР_9 від 22.10.2001 р. і фіскальний чек НОМЕР_10,
згідно з якими він нібито проживав у
дорожчому номері НОМЕР_3 вказаного готелю з 22.10.2001р. до 16.11.2001 р. і
сплатив 3724 грн.85 коп., хоча фактично за проживання у готелі ним було
сплачено 173 грн. Різницю у сумі 3551грн. 85коп. ОСОБА_3 привласнив та
використав на власні потреби..

ОСОБА_1 повторно привласнив 3030 грн. 56коп., подавши 05.12.2001 р. до
бухгалтерії Управління НБУ в Тернопільській області підроблений ним авансовий
звіт про витрати у відрядженні у м. Києві разом
із підробленими невстановленими досудовим слідством особами рахунком
готелю „Україна” НОМЕР_12 від 05.11.2001 р. та фіскальним чеком НОМЕР_13,
відповідно до яких він нібито проживав у дорожчому номері НОМЕР_14 цього готелю
в період з 05.11.2001 р. до 03.12.2001 р. та сплатив за проживання 4819 грн. 52
коп., фактично сплативши 1788 грн. 96 коп.
Ці дії ОСОБА_1 повторно вчинив за попередньою змовою з ОСОБА_2, яка
повторно аналогічно привласнила 1473грн. 89коп., подавши 05.12.2001 р. до
бухгалтерії Управління НБУ у Вінницькій області підроблений нею авансовий звіт
про витрати у відрядженні у м. Києві, долучивши надані їй ОСОБА_1 підроблені невстановленими
досудовим слідством особами рахунок НОМЕР_15 від 05.11.2001 р. та фіскальний
чек готелю „Україна” НОМЕР_16, згідно з якими вона ніби проживала у дорожчому
номері НОМЕР_8 вищезазначеного готелю в період з 05.11.2001 р. до 30.11.2001 р.
та сплатила за проживання 4302 грн. 99 коп., фактично сплативши 2829 грн. 10
коп.

10.12.2001р. ОСОБА_3 повторно підробив та подав до бухгалтерії Управління
НБУ в Миколаївській області авансовий звіт про витрати у відряджені у період з
22.11.2001 р. до 07.12.2001 р., додавши отримані у невстановлених досудовим
слідством осіб підроблені рахунок №121938 від 22.11.2001р. і фіскальний чек
НОМЕР_17, у відповідності, із якими він нібито проживав у номері НОМЕР_18
готелю „Україна” з 22.10.2001р. до 16.11.2001 р. і сплатив 2229 грн.65 коп.,
хоча фактично безоплатно проживав у невстановлених досудовим слідством осіб.
Кошти у сумі 2229 грн.65 коп. привласнив та використав на власні потреби.

У період з квітня до червня 2002 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також провідні
економісти відділу банківського нагляду Управління НБУ в Миколаївський області
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у відрядженні у м. Львові з метою комплексного
інспектування АТ „Кредит Банк (Україна)”.

08.04.2002 р. ОСОБА_1 поселився в готелі „Супутник”, де членам інспекційної
групи були заброньовані місця для проживання. У першій половині квітня 2002 р.
ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримав від
невстановлених досудовим слідством осіб підроблені бланки рахунків готелю
„Супутник” НОМЕР_18, НОМЕР_19 від 07.04.2002 р. та НОМЕР_20 та НОМЕР_21 від
08.04.2002 р. і фіскальні чеки до них, відповідно НОМЕР_22, НОМЕР_23 від
07.04.2002 р. та НОМЕР_22 та НОМЕР_23
від 08.04.2002р. і власноручно вніс до підроблених рахунків НОМЕР_19, НОМЕР_18,
НОМЕР_24 завідомо неправдиві дані про те, що ніби-то ОСОБА_4 і ОСОБА_3
проживали у номерах НОМЕР_25, НОМЕР_26 готелю „Супутник” з 07.04.2002 р. до
27.04.2002 р. і сплатили за це по 3502 грн. кожний, а ОСОБА_2 ніби-то проживала
у номері НОМЕР_27 зазначеного готелю з 08.04.2002 р. до 26.04.2002 р.,
сплативши 3152 грн. У свою чергу ОСОБА_2 власноручно внесла у підроблений
рахунок НОМЕР_21 на ім'я ОСОБА_1 неправдиві дані про те, що він ніби-то
проживав у номері НОМЕР_28 готелю „Супутник” з 08.04.2002 р. до 30.04.2002 р.
та сплатив за це 3852 грн.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за попередньою змовою 16.04.2002 р., сплативши
за проживання у готелі „Супутник” відповідно 942 грн., 1160 грн. та 962 грн.
виселилися з вказаного готелю і оселилися в готелі „Гетьман” в м. Львові, де
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали з 16 до 19 квітня 2002р., за що ними сплачено по
122 грн. 40 коп. кожним, а ОСОБА_2- з 16 до 19 та з 22 до 23 квітня 2002 року,
заплативши 292 грн. Після цього ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оселилися у квартирі
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, за що сплатили 300 грн., а ОСОБА_3 безоплатно
проживав у невстановленої досудовим слідством особи.

30.04.2002 р. ОСОБА_1 підробив та подав до бухгалтерії Управління НБУ в
Тернопільській області авансовий звіт про витрати у відрядженні, на
підтвердження якого надав підроблені рахунок готелю „Супутник” НОМЕР_21 від
08.04.2002р. на суму 3852грн. 52коп. та фіскальний чек НОМЕР_23 на ту ж суму.
Незаконно обернену на свою користь різницю між фактично сплаченими та
відзвітованими коштами у сумі 2637 грн.60 коп. він привласнив та використав на
власні потереби.

В свою чергу, 29.04.2002 р. ОСОБА_2 підробила та подала до бухгалтерії
Управління НБУ в Вінницькій області авансовий звіт про витрати у відрядженні
разом з підробленими рахунком готелю „Супутник” НОМЕР_20 від 08.04.2002 р. на
суму 3152 грн. та фіскальним чеком НОМЕР_22 на ту ж суму. Різницю між фактично
сплаченими та відзвітованими коштами у сумі 1550грн. вона привласнила.

29.04.2002 р. ОСОБА_3 підробив та подав до бухгалтерії Управління НБУ в
Миколаївській області авансовий звіт про витрати у відрядженні, долучивши
підроблені рахунок готелю „Супутник” НОМЕР_18 від 07.04.2002 р. на суму 3502
грн. і фіскальний чек НОМЕР_22 на ту ж суму та привласнивши 2417грн. 60коп..

29.04.2002 р. ОСОБА_4, підробив та подав до бухгалтерії Управління НБУ в
Миколаївській області авансовий звіт про витрати у відрядженні з підробленими
рахунком готелю „Супутник” НОМЕР_19 від 07.04.2002 р. на суму 3502 грн. та
фіскальним чеком НОМЕР_23 на ту ж суму,
хоча фактично безоплатно проживав вказаний період у своєї тітки ОСОБА_6. Незаконно обернені на свою
користь кошти у сумі 3502 грн. він, привласнивши, використав на власні
потереби.

Достовірно знаючи про те, що для проживання членам інспекційної групи
заброньовані місця в готелі „Супутник”, ОСОБА_1, прибувши до Львова 07.05.2002
р. та оселившись одночасно з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, за яку
було сплачено у попередньому місяці, та знаючи про те, що ОСОБА_4 проживає у
тітки ОСОБА_6, а ОСОБА_3- у невстановленої досудовим слідством особи, повторно
отримав від невстановлених досудовим слідством осіб підроблені бланки рахунків
готелю „Супутник” НОМЕР_29, НОМЕР_30, НОМЕР_31 та НОМЕР_32 від 07.05.2002 р., а
також фіскальні чеки до них НОМЕР_33, НОМЕР_34, НОМЕР_35 та НОМЕР_36 (остання
цифра нечітка). За попередньою змовою з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_1
власноручно вніс до підробленого рахунку НОМЕР_31 завідомо неправдиві дані про
те, що ОСОБА_2 ніби-то проживала у номері НОМЕР_37 готелю „Супутник” з
07.05.2002 р. до 05.06.2002 р. та сплатила за це 5075 грн., а до підроблених
рахунків НОМЕР_29, НОМЕР_30 - завідомо
неправдиві дані про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4, проживаючи у номерах НОМЕР_28,
НОМЕР_38 вказаного готелю з 07.05.2002
р. до 01.06.2002 р., сплатили за це по 4375 грн. кожний. У рахунку НОМЕР_32 та
фіскальному чеку до нього НОМЕР_36 (остання цифра нечітка) на ім'я ОСОБА_1
невстановленою досудовим слідством особою були внесені неправдиві дані про те,
що він проживав у номері НОМЕР_39 готелю „Супутник” з 07.05.2002 р. до
05.06.2002р., сплативши 5075 грн.

03.06.2002 р. ОСОБА_3 і ОСОБА_4, маючи намір привласнити чуже майно, яке їм
було ввірене, підробили та подали до бухгалтерії Управління НБУ в Миколаївській
області авансові звіти про витрати у відрядженні з підробленими рахунком готелю
„Супутник” НОМЕР_29 і НОМЕР_30 від
07.05.2002 р. на суму 4375 грн. та фіскальним чеком НОМЕР_40, НОМЕР_41 на ту ж суму, хоча фактично не сплачували за
проживання. Незаконно обернені кожним з них на свою користь кошти у сумі по
4375 грн. вони привласнили та використали на власні потереби.

06.06.2002 р. ОСОБА_2 підробила та подала до бухгалтерії Управління НБУ в
Вінницькій області авансовий звіт про витрати у відрядженні, до якого додала
підроблені рахунок готелю „Супутник” НОМЕР_31 від 07.05.2002 р. на суму 5075
грн. та фіскальний чек НОМЕР_35 на ту ж суму. Різницю між фактично сплаченими
та відзвітованими коштами у сумі 5075 грн. вона привласнила та використала на
власні потереби.

В свою чергу 10.06.2002 р. ОСОБА_1 підробив та подав до бухгалтерії
Управління НБУ в Тернопільській області авансовий звіт про витрати у
відрядженні, долучивши до нього підроблені рахунок готелю „Супутник” НОМЕР_32
від 07.05.2002 р. на суму 5075 грн. та фіскальний чек НОМЕР_36 (остання цифра
нечітка) на ту ж суму. Кошти у сумі 5075 грн. він привласнив та використав на
власні потреби.

У касаційному поданні прокурор, посилаючись на те, що апеляційний суд,
призначивши ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за ч.4 ст.191 КК України покарання по 5
років позбавлення волі кожному без позбавлення права обіймати певні посади чи
займатись певною діяльністю та без конфіскації майна, у порушення вимог ст.70
КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш
суворим, визначив усім засудженим покарання менше ніж це покарання, а саме по 4
роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись
певною діяльністю та без конфіскації майна, просить ухвалу апеляційного суду
скасувати, а справу направити на новий апеляційний
розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів вважає, що
подання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Твердження прокурора у касаційному поданні про те, що апеляційний суд, призначаючи
остаточне покарання ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, порушив
вимоги закону є обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши
покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне
покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом
повного чи часткового складання призначених покарань.

Як видно з матеріалів справи, апеляційний суд, перекваліфікувавши дії
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 із ч.5 на ч.4 ст.191 КК України призначив їм
покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Разом із тим, визначаючи їм остаточне
покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 КК України (з урахуванням
ч.ч.2 і 3 ст.358 КК України), застосувавши при цьому принцип поглинення менш
суворого покарання більш суворим, апеляційний суд неправильно призначив
зазначеним засудженим покарання у виді 4 років позбавлення волі, що є меншим,
аніж призначене за ч.4 ст.191 КК України.

Також на думку колегії суддів є зайвим посилання апеляційного суду в
резолютивній частині ухвалі про те, що покарання ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за
ч.4 ст.191 КК України призначається без застосування конфіскації майна,
оскільки даний вид покарання взагалі не передбачений цією частиною ст.191 КК
України.

Окрім того, апеляційний суд при новому апеляційному розгляді справи не
виконав вказівку колегії суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України, зазначену в ухвалі від 04.07.2006 р., щодо перевірки
правильності вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат між
засудженими, оскільки судом у вироку постановлено ці витрати стягнути судом із засуджених
солідарно, тоді як відповідно до ч.2 ст.93 КПК України та п.11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 р. № 11 “Про відшкодування
витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових
витрат”, якщо у справі засуджено декілька осіб, судові витрати мають
визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану
кожного із засуджених.

У
зв'язку з вищевикладеним ухвала апеляційного суду щодо всіх засуджених, як
незаконна та не обґрунтована, підлягає скасуванню, а справа - направленню на
новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді кримінальної справи в апеляційному порядку суд має
ретельно перевірити зібрані в справі докази, дати їм та висновкам суду першої
інстанції належну оцінку, перевірити доводи апеляції прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, урахувавши доводи касаційного
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, та прийняти належне рішення, виклавши його у відповідному
процесуальному документі згідно з вимогами закону.

З урахуванням того, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 обвинувачувалися, визнані
винуватими і засуджені за привласнення майна, яке їм було ввірене, вчинене
повторно, апеляційному суду необхідно перевірити кваліфікацію всіх епізодів
обвинувачення за ч.4 ст.191 КК України, без урахування розміру коштів, які вони
привласнили по кожному епізоду.

Керуючись
статтями 395 і 396 КПК України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу
Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2006 року щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 скасувати, а справу
направити на новий апеляційний розгляд в
той же суд в іншому складі.

Судді:

КОНОВАЛОВ В.М. КУЗЬМЕНКО О.Т. СКОТАРЬ А.М.