Справа № 299/310/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.05.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/268/2015 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Виноградівського району ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.03.2015.
Цим вироком МОСКАЛЬКОВ ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , учень 11 класу Виноградівської ЗОШ № 2, судимий 06.12.2012 за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, 29.01.2015 за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі і звільнений від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, засуджений за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
За сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_6 визначено 5 років позбавлення волі.
Ухвалено: строк відбуття покарання обчислювати ОСОБА_6 з часу приведення вироку до виконання, запобіжним заходом залишити домашній арешт, речові докази: ніж, механізм замка та ключ знищити, монітор марки «Самсунг» передати ОСОБА_10 , дві веб-камери, чотири флеш-карти передати ОСОБА_11 , стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення експертиз.
Обвинувачений визнаний винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні і повторному таємному викраденні чужого майна з проникненням у приміщення за таких обставин.
08.12 2014 приблизно о 17 годині ОСОБА_6 зайшов до адміністративної будівлі на пл. Миру, 3 в м. Виноградові, сховався на першому поверсі під сходами, дочекався виходу всіх працівників, проник до кабінету № 112 і таємно викрав звідти належні Виноградівській РДА дві веб-камери по ціні 600 грн. та чотири флеш-картки по ціні 80 грн. загальною вартістю 1520 грн..
09.12 2014 приблизно о 17 годині ОСОБА_6 повторно зайшов до адміністративної будівлі на пл. Миру, 3 в м. Виноградові, сховався на першому поверсі під сходами, дочекався виходу всіх працівників, проник до кабінету № 113 і таємно викрав звідти належний Виноградівському районному управлінню юстиції монітор вартістю 2450 грн..
Цього ж дня приблизно о 23:30 в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_6 на ґрунті неприязні затіяв сварку з ОСОБА_12 під час якої схопив зі столу кухонного ножа і наніс його незагостреною частиною один удар ОСОБА_12 в область шиї та два удари загостреною частиною в область грудної клітки зліва.
В апеляційній скарзі захисник просить пом`якшити ОСОБА_6 покарання шляхом застосування щодо нього приписів ст.ст. 69, 75 та 76 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, визнав себе винним, сприяв розкриттю злочинів, відшкодував завдані збитки.
Прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що суд неправильно застосував ч. 4 ст. 70 КК України, пославшись на яку незаконно поглинув більш суворим покарання, призначене за вироком від 29.01.2015. Вважає, що через це порушення вирок від 02.03.2015 слід змінити шляхом зазначення в ньому про самостійне виконання вироку щодо ОСОБА_6 від 29.01.2015.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промови захисника, обвинуваченого і прокурора, які підтримали свої апеляційні вимоги, а апеляційну скаргу іншої сторони просили залишити без задоволення, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і знаходить, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, з таких підстав.
Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, викладених в обвинувальному акті і визнаних доведеними у вироку, в апеляційних скаргах не оспорюється.
Правова кваліфікація діянь ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України як умисного тяжкого тілесного ушкодження та за ч.3 ст. 185 КК України, як повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, цим обставинам відповідає.
Міра покарання ОСОБА_6 за ці злочини визначена судом з додержанням вимог ст. 65 та ч.1 ст. 70 КК України, зокрема з урахуванням визнання ним своєї вини, розкаяння, сприяння розкриттю злочинів, даних про його особу та сімейний стан.
Доводи апеляційної скарги захисника підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання не складають. Суд першої інстанції врахував, з одного боку, його неповнолітній вік, щире розкаяння, але, з іншого боку, і те, що він притягується до кримінальної відповідальності не вперше, нові умисні, тяжкі злочини, в тому числі корисливі, скоїв за наявності судимості за умисний злочин, негативно характеризується. Призначене йому за кожний злочин покарання є найм`якішим з передбачених санкціями ч.1 ст. 121 та ч.3 ст. 185 КК України, а при визначенні міри покарання за їх сукупністю застосовано найгуманніший з передбачених кримінальним законом принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Остаточне покарання за сукупністю цих злочинів відповідає ступеню їх тяжкості, особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. Вважати його надмірно суворим підстав немає. Обставин, які істотно знижували б ступінь тяжкості цих злочинів і складали б підставу для застосування ст. 69 КК України, в кримінальному провадженні не встановлено і в апеляційній скарзі захисника не наведено.
Правило, передбачене ч. 4 ст. 70 КК України суд застосовує у випадку, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення вироку.
В даному кримінальному провадженні суд встановив, що ОСОБА_6 злочини вчинив до постановлення попереднього вироку від 29.01.2015, за яким до нього було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Правил визначення сукупного покарання у випадках коли за один злочин особу звільнено від відбування покарання з випробуванням, а за другий вона засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, законом не передбачено. Проте, відповідно до роз`яснення, даного в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7, коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
За правилом, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок лише у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Окреме виконання вироків від 29.01.2015 та 02.03.2015, якого вимагає прокурор, має передумовою збільшення обсягу обмежень, які накладатимуться на ОСОБА_6 , тобто погіршення його становища.
Отже, суд першої інстанції неправильно застосував ч. 4 ст. 70 КК України і в такий спосіб незаконно, без застосування належної правової процедури, передбаченої ст.ст. 537-539 КПК України, звільнив ОСОБА_6 від покарання, призначеного йому за вироком від 29.01.2015. Але виправлення такої помилки шляхом зміни вироку від 02.03.2015, вказаним в апеляційній скарзі прокурора, вимогам закону також не відповідає.
Частиною першою статті 420 та частиною першою статті 421 КПК України передбачено, що в разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції. Натомість новий вирок, як визначають вказані норми кримінального процесуального закону, апеляційний суд ухвалює тільки за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник. Потерпілі чи їх представники апеляційних скарг не подали, а в апеляційній скарзі прокурора питання про скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку з погіршенням становища обвинуваченого не ставиться. Отже, ухвалити новий вирок апеляційний суд в даному випадку також не вправі.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, і, за наявності для цього підстав, зобов`язаний прийняти рішення на користь особи навіть за відсутності відповідної апеляційної вимоги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора прокуратури Виноградівського району ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.03.2015 щодо ОСОБА_6 в частині застосування ч. 4 ст. 70 КК України скасувати.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за злочини, передбачені ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 185 КК України, до остаточного покарання, визначеного за їх сукупністю на підставі ч.1 ст. 70 КК України, - 5 (п`ять) років позбавлення волі.
В решті вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.03.2015 щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Виноградівського району ОСОБА_8 в частині внесення до цього вироку змін шляхом призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ч.4 ст. 70 КК України залишити без задоволення, як таку, що суперечить вимогам ч.2 ст. 404 та п.4 ч.1 ст. 408 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді