Справа № 11-74/2008 Головуючий І інстанції: Триголова В.М..
категорія - ч.3 ст. 152 КК України Доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2008 року Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської
області у складі:

головуючого Гром Л.М.

суддів
Борисенко І.П. , Рудомьотової С.Г.

з
участю прокурора Лисуна С.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 та Ніжинського міжрайонного прокурора на вирок Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2007 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Вертіївка, Ніжинського району, Чернігівської
області, громадянин України, з освітою 2 класи, не працюючий, не одружений,
зареєстрований АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 152 КК
України - до 7 років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 122 КК України - до 2 років
позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 133 КК України - до 2 років
позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покараннябільш
суворим, остаточно призначено покарання 7 років позбавлення волі.

Запобіжний
захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді взяття під
варту та постановлено рахувати йому строк покарання з 22 березня 2007 року.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 454 грн. 16 коп. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди та 8 000 грн. моральної шкоди.

Питання
про речові докази вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Судом
ОСОБА_1 було засуджено за те, що він 16 лютого 2007 року, близько 17 години,
перебуваючи в нетверезому стані, АДРЕСА_2, де перебувала неповнолітня ОСОБА_2,
коли остання зайшла в окрему кімнату, зайшов за нею слідом, штовхнув її, від
чого потерпіла впала на ліжко, вдарившись головою о ліжко, і насильно здійснив
з нею статевий акт. При цьому ОСОБА_1 душив ОСОБА_2 подушкою, від чого вона
втрачала свідомість.

Згідно
висновку судово-медичної експертизи ушкодження у потерпілої у вигляді
черепно-мозкової травми відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних
ушкоджень. Крім того, достовірно знаючи, що він хворий венеричною хворобою,
ОСОБА_1 при зґвалтуванні ОСОБА_2 заразив її також венеричною хворобою -
трихомоніазом і хламідіозом, що також судово-медичною експертизою розцінене як
тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В
апеляції

Засуджений
ОСОБА_1 просить вирок скасувати, застосувати до нього ст. 69 КК України та
пом'якшити призначене йому покарання. Категорично заперечує скоєння ним
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 133 КК України, мотивуючи тим, що він пройшов
повний курс лікування від венеричних захворювань, на обліку у лікаря не перебуває, та вважає, що венеричні хвороби
у нього відсутні. Крім того, не
погоджується з висновками суду про доведеність його вини у скоєнні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України оскільки ніяких тілесних ушкоджень
потерпілій він не спричиняв і сама потерпіла на досудовому слідстві заперечувала це. Зазначає, що він не знав про
вік потерпілої і вона сама запропонувала вступити з ним в статевий зв'язок.
Вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання не врахувавши всіх пом'якшуючих
його відповідальність обставин, а саме наявність у нього хворої матері, повне
визнання ним вини у скоєнні зґвалтування, позитивні характеристики по місцю
проживання та активне сприяння розкриттю злочину.

Ніжинський
міжрайонний прокурор просить вирок змінити та перекваліфікувати дії засудженого
з ч. 1 ст. 122 КК на ст. 128 КК України. Вказує, що на досудовому слідстві та в
суді засуджений ОСОБА_1 стверджував, що він дійсно хворів на венеричну хворобу,
проте лікувався, тому вважав, що у нього відсутні венеричні захворювання.
Зазначає, що інших доказів вини засудженого в умисному спричиненні потерпілій
середньої тяжкості тілесних ушкоджень по справі не встановлено.

Заслухавши
доповідача , думку прокурора , який вважав апеляція засудженого ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню , а також який підтримав апеляцію прокурора
частково зазначивши , що крім
перекваліфікації дій засудженого
зі ст. 122 ч. 1 на ст. 128 КК України , підлягає виключенню з вироку засудження
останнього за ст. 133 ч. 1 КК України за
відсутністю умислу , перевіривши матеріали справи в повному обсязі судова
колегія вважає , що апеляції засудженого та
прокурора підлягають частковому задоволенню.

Вина засудженого ОСОБА_1 у частині зґвалтуванні неповнолітньої потерпілої
ОСОБА_2, при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам
справи та повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої
інстанції доказів.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_1 свою вину не
визнав та пояснив, що він з потерпілою ОСОБА_2 зустрілися 16.02.2007 року у
його племінниці ОСОБА_3. Він перебував у нетверезому стані. Коли він побачив,
що ОСОБА_2 зайшла до спальні, він пішов за нею. Там він вступив з ОСОБА_2 в
статевий зв'язок. Він при цьому ніякої сили не застосовував, потерпіла сама
зняла з себе одежу. Вказував, що він раніше лікувався від венеричного
захворювання і вважав, що вилікувався.

Незважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_1у скоєнні зґвалтування
підтверджується іншими доказами по справі.

Так, із показів потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що вона 16.02.2007 року
прийшла до своєї знайомої ОСОБА_3. До ОСОБА_3 також прийшов ОСОБА_1. Побувши у
неї деякий час, вона зібралась йти додому і пішла до кімнати, де вона залишила
свою куртку. Слідом за нею зайшов ОСОБА_1. Він зразу ж накинувся на неї та
кинув на ліжко. При цьому вона вдарилася головою о дерев'яну частину ліжка.
ОСОБА_1 почав роздягати та душити її подушкою, від чого вона знепритомніла. Він
насильно здійснив з нею статевий акт. Після
цих обставин вона лікувалася від венеричного захворювання.

Із показів законного представника потерпілої ОСОБА_4 вбачається, що її
дочка, ОСОБА_2 розповіла їй, що 16.02.2007 року ОСОБА_1 її зґвалтував. Після
цього з'ясувалося, що ОСОБА_2 захворіла на венеричну хворобу. Ці покази
підтвердив також допитаний в суді вітчим потерпілої ОСОБА_5.

Із досліджених судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_3, даних в ході
досудового слідства (а.с. 167), вбачається, що вона є племінницею засудженого
ОСОБА_1та навчається в одній школі з потерпілою. Вказувала, що ОСОБА_2 часто
бувала у неї дома, де познайомилася з ОСОБА_1 16.02.2007 року до неї додому
прийшла ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Вони разом пили на кухні чай. Потім вона вийшла у
іншу кімнату, а потерпіла та ОСОБА_1 залишилися. Через деякий час вона
побачила, що світло на кухні вимкнене, а двері в її кімнату зачинені. Звідти
нічого не було чути. Через деякий час з її кімнати вийшла ОСОБА_2. Вона була
заплакана та натякнула, що її зґвалтував ОСОБА_1

Крім
показів засудженого, потерпілої та свідків, вина засудженого ОСОБА_1 у
зґвалтуванні також підтверджується висновками судово-медичних експертиз № 128
від 22.03.2007 року, № 145 від 05.04.2007 року та № 12 від 08.06.2007 року
(а.с. 45 - 47, 99 - 103, 131), згідно яких у потерпілої були виявлені тілесні
ушкодження у вигляді, сліду від крововиливу на внутрішній поверхні правого
плеча, невелика ділянка після заживлення садна на правому бедрі, порушення
цілісності дівочої пліви, які могли виникнути 16.02.2007 року. Крім того у
ОСОБА_2 були виявлені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, яка могла
утворитися від падіння і удару головою о дерев'яну частину ліжка та виявлено
венеричне захворювання , яке могло виникнути 16.02.2007 року, яке теж було
кваліфіковано як середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те , що він не знав про неповнолітній вік
потерпілої спростовуються поясненнями свідків
і сам засуджений знав , що потерпіла навчається в одній школі з його племінницею ОСОБА_3

За
таких підстав, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_1
в частині зґвалтування неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 152 КК
України.

Разом
з тим, як вбачається із диспозиції ст. 133 КК України, даний склад злочину
передбачає обізнаність винної особи про наявність у неї венеричного
захворювання.

Засуджений
ОСОБА_1 в суді першої інстанції стверджував, що він дійсно лікувався від
венеричного захворювання і вважав що вилікувався.

По справі не було зібрано жодних доказів, які б спростовували ці показання
засудженого і підтверджували б умисел ОСОБА_1 на зараження потерпілої
венеричною хворобою.

За
таких підстав з вироку підлягає виключенню кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст.
133 КК України та справа в цій частині закриттю за відсутністю в діях
засудженого складу злочину.

Крім
того, по справі також не здобуто жодних доказів, які б спростовували показання
засудженого ОСОБА_1 про відсутність його умислу на спричинення потерпілій
тілесних ушкоджень щодо зараження
останньої венеричною хворобою.

На підставі цього, дії засудженого ОСОБА_1в частині заподіяння потерпілій
середньої тяжкості тілесних ушкоджень підлягають перекваліфікації з ч.1 ст. 122
КК України на ч. 1 ст. 128 КК України, як необережне спричинення середньої
тяжкості тілесного ушкодження.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, суд, у відповідності з
вимогами ст. 65 Кримінального кодексу України, призначив його враховуючи
тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, дані про особу
засудженого - те що засуджений ніде не працює та раніше притягувався до
кримінальної відповідальності, обставини, які пом'якшують покарання - позитивні
характеристики по місцю його проживання, а також обставину що обтяжує покарання
засудженому - вчинення ним злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Керуючись ст.ст. 365, 366,
Кримінально-процесуального кодексу України, судова колегія ,

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1задовольнити частково, апеляцію Ніжинського
міжрайонного прокурора задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня
2007 року щодо ОСОБА_1 в частині
засудження його за ст. 133 ч. 2 КК України
скасувати та закрити в цій частині провадження по справі за відсутністю
в діях ОСОБА_1 складу злочину.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня
2007 р. щодо ОСОБА_1 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК
України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ст. 152
ч. 3 КК України до покарання призначеного судом.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_1
покарання 7 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Рудомьотова С.Г. Гром Л.М. Борисенко І.П.