Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючої Григор'євої
І.В.,

суддів: Єленіної Ж.М.,
Фурика Ю.П.,

при секретарі судового засідання
Гладкіх Л.М.,за участю прокурора
Кравченко Є.С.,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні в
режимі відеоконференції кримінальне
провадження № 0000061 щодо
засудженого

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця с.
Вознесенського Золотоніського району
Черкаської області, мешканця АДРЕСА_1,

обвинуваченого у вчинені злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційних скаргах, аналогічних за
змістом, захисник ОСОБА_3 та засуджений
ОСОБА_2, заперечуючи законність
ухвалених щодо останнього судових
рішень та посилаючись на істотне
порушення вимог кримінального
процесуального закону, неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність, просять
ці рішення скасувати, а кримінальне
провадження закрити. Суть доводів
скаржників зводиться до того, що суд не
дав належної оцінки зібраним доказам,
унаслідок чого дійшов хибного висновку
про доведеність винуватості ОСОБА_2 у
вчиненні інкримінованого
кримінального правопорушення та
безпідставно ухвалив обвинувальний
вирок. Свою позицію обґрунтовують тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій належним чином не було
з'ясовано характеру дій та ступеня
участі ОСОБА_2 у вчиненні злочину, не
розмежовано, яких саме тілесних
ушкоджень заподіяв кожен із
засуджених. Посилаючись на зазначене й
на те, що ініціатором бійки був
потерпілий ОСОБА_4, вважають
неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_2
за ч. 2 ст. 121 КК. Разом із цим, у скаргах
засуджений та захисник указують, що
суд, призначаючи покарання, повною
мірою не врахував усіх даних, які
характеризують особу ОСОБА_2, та
пом'якшуючих обставин, унаслідок чого
призначив занадто суворий та
несправедливий захід примусу. На думку
скаржників, апеляційний суд не
дотримався вимог ст. 404 КПК, не
розглянув належним чином апеляційної
скарги ОСОБА_2 і ухвалив рішення, яке не
відповідає положенням ст. 419 цього
Кодексу.

У запереченнях на касаційну скаргу
потерпілий ОСОБА_6 зазначає про
безпідставність касаційних вимог
захисника ОСОБА_3, відсутність порушень
кримінального процесуального закону
та правильність застосування закону
про кримінальну відповідальність за
встановлених фактичних обставин, а
відтак, законність й обґрунтованість
ухвалених судових рішень щодо ОСОБА_2

Вироком Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 липня 2013
року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 8 років.

Вирішено цивільний позов та питання
про речові докази у кримінальному
провадженні.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_7,
судові рішення щодо якого в
касаційному порядку не переглядаються.

ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні
умисного тяжкого тілесного ушкодження,
що спричинило смерть потерпілого, за
обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, 26 вересня 2012 року
близько 22.30 год. по АДРЕСА_2, ОСОБА_2
разом зі ОСОБА_7, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, на ґрунті
раптово виниклих неприязних відносин
завдали ОСОБА_4 численних ударів руками
та ногами по голові та тулубу,
заподіявши цим тілесних ушкоджень
різного ступеня тяжкості, у тому числі
тяжких, небезпечних для життя у момент
заподіяння, у виді черепно-мозкової
травми, а саме: забою-розміжчення
мозочка, крововиливу під оболонку
головного мозку, крововиливів у м'які
покрови черепа, від яких потерпілий
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської
області від 28 жовтня 2013 року вирок
місцевого суду в частині стягнення зі
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 моральної шкоди
змінено: постановлено стягнути
солідарно із засуджених на користь
потерпілого ОСОБА_6 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
У решті вирок залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_2 заявив клопотання
про здійснення касаційного
провадження дистанційно в режимі
відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого та його захисника, котрі
підтримали касаційні скарги, водночас
ОСОБА_2 просив пом'якшити призначене
йому покарання, пояснення прокурора,
який заперечив проти задоволення
касаційних вимог сторони захисту,
перевіривши матеріали кримінального
провадження й обговоривши наведені у
скаргах та запереченнях доводи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційні скарги задоволенню не
підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для
скасування або зміни судових рішень
при розгляді справи в суді касаційної
інстанції є: істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону;
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність; невідповідність
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого. На будь-яких інших
підставах, зокрема неповноти судового
розгляду, суд касаційної інстанції не
вправі приймати рішення про скасування
чи зміну оскаржуваних судових рішень.

Зі змісту касаційних скарг убачається,
що засуджений ОСОБА_2 та його захисник
посилаються на неповноту судового
розгляду і просять доказам по справі
дати іншу оцінку, ніж її дали суди
першої та апеляційної інстанцій, тоді
як перевірка цих обставин до
повноважень касаційного суду законом
не віднесена.

Разом із тим, у результаті перевірки
матеріалів кримінального провадження
встановлено, що висновок суду про
доведеність винуватості засудженого
ОСОБА_2 у вчиненні злочину зроблено на
підставі об'єктивного з'ясування
обставин, підтверджених доказами,
дослідженими під час судового розгляду
та оціненими судом відповідно до ст. 94
КПК.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на
підставі аналізу: показань потерпілого
ОСОБА_6, який повідомив, що дізнався від
свого сина - ОСОБА_4 про побиття
останнього засудженими ОСОБА_7 та
ОСОБА_2; показань свідка ОСОБА_8, котрий
був очевидцем цих подій і підтвердив,
що засуджені удвох били ОСОБА_4;
показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, допитаних у судовому
засіданні щодо обставин події злочину;
показань самих засуджених, які не
заперечували факту побиття ОСОБА_4;
даних, що містяться у документах:
протоколах огляду місця події,
відтворення обстановки та обставин
події, а також у висновках
судово-медичних експертиз, та на
підставі інших доказів, зміст яких
детально відображено у вироку.

Розглянувши наявні у кримінальному
провадженні судово-медичні експертизи,
суд установив причину смерті ОСОБА_4 та
ступінь тяжкості заподіяних
потерпілому тілесних ушкоджень. Поряд
із цим суд взяв до уваги дані
експертних висновків щодо механізму
виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_4
тілесних ушкоджень, які виникли від
неодноразової дії твердих тупих
предметів, а також дані щодо можливості
заподіяння ушкоджень саме за обставин,
указаних засудженими ОСОБА_2, ОСОБА_7 та
свідком ОСОБА_8 під час проведення за їх
участю відтворення обстановки та
обставин події. Крім того, на підставі
зазначених висновків суд з'ясував, що
відсутні відомості для розмежування
тілесних ушкоджень, яких заподіяв
ОСОБА_4 кожен із засуджених.

Покладені в основу вироку докази
отримано у порядку, визначеному
законом, вони є допустимими, належними
і не викликають сумніву в їх
достовірності. У своїй сукупності вони
переконливо свідчать про те, що ОСОБА_2
разом із іншим засудженим спільно
заподіяли ОСОБА_4 тяжких тілесних
ушкоджень, що спричинили смерть
потерпілого. Дії засуджених носили
умисний характер, оскільки вони,
завдаючи ударів, спрямованих у голову
потерпілому, тобто заподіюючи тілесних
ушкоджень, у тому числі й тяжких,
усвідомлювали суспільно небезпечний
характер своїх дій, передбачали їх
суспільно небезпечні наслідки, і хоча
не бажали, але свідомо припускали їх
настання. Тому за встановлених у вироку
фактичних обставин кримінального
провадження суд правильно
кваліфікував винні дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст.
121 КК.

Таким чином, доводи засудженого та його
захисника у касаційних скаргах про
неправильне застосування
кримінального закону при юридичній
оцінці діяння є необґрунтованими.

Не вбачає колегія суддів і підстав для
пом'якшення ОСОБА_2 заходу примусу, як
про це йдеться у поданих скаргах.

Відповідно до приписів статей 50, 65 КК
суд, призначаючи ОСОБА_2 покарання
врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, характер діяння та його
наслідки. Також суд врахував усі дані
про особу винного, який вважається
таким, що не має судимості відповідно
до ст. 89 КК, за місцем проживання
характеризується посередньо, за місцем
роботи - позитивно. Обставиною, яка
пом'якшує покарання, суд визнав
часткове відшкодування заподіяної
злочином шкоди. Водночас обтяжуючою
покарання обставиною суд визнав
вчинення злочину у стані алкогольного
сп'яніння.

З огляду на все це суд першої інстанції,
дотримуючись загальних засад
призначення покарання, визначив його
ОСОБА_2 ближче до мінімальної межі
санкції кримінального закону, за який
його засуджено.

Підстав вважати таке покарання явно
несправедливим через суворість у
колегії суддів немає.

Під час розгляду справи в порядку
апеляційного провадження суд,
дотримавшись положень глави 31 КПК,
ретельно перевірив усі доводи,
викладені в апеляції засудженого
ОСОБА_2 й вмотивовано відмовив у її
задоволенні, навівши аргументи, які
ґрунтуються на матеріалах
кримінального провадження. Ухвала
апеляційного суду відповідає вимогам
ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були би
безумовними підставами для скасування
або зміни оскаржуваних судових рішень
при розгляді справи в суді касаційної
інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК,
суд

у х в а л и в:

Вирок Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 липня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Черкаської області від 28 жовтня 2013 року
щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а
касаційні скарги засудженого та його
захисника ОСОБА_3 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її оголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

І.В. Григор'єва Ж.М. Єленіна Ю.П. Фурик