№ 5 - 2407 ск 15
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_8,
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянула в судовому засіданні 21 травня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 7 квітня 2015 року.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено:

· за ч. 2 ст. 156 КК України на 5 років позбавлення волі;

· за ч. 2 ст. 125 КК України на 1 місяць арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання засудженому у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 7 квітня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 13 травня 2014 року, приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи в будинку АДРЕСА_1, вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_6 та заподіяв останній легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений та його законний представник порушують питання про зміну судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. При цьому посилаються на те, що суди визнали, проте не врахували при призначенні покарання засудженому обставини, що його пом'якшують. Просять застосувати до засудженого ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи касаційної скарги засудженого та його законного представника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначені засудженому покарання суди врахували ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та дані про особу засудженого.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, суд виходив з того, що засуджений вчинив тяжкий злочин та злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся, вчинив злочин у неповнолітньому віці, проживає з матір'ю, двома сестрами та братом без батька, який помер, стан здоров'я засудженого, та те, що він позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, засуджений та його законний представник попросили вибачення у законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та відшкодували матеріальну та частково моральну шкоду. Таким чином, судом враховано конкретні обставини кримінального провадження, особу неповнолітнього засудженого, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та стан його здоров'я. Обставин, що обтяжують покарання засудженому, в ході судового розгляду не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі на які засуджений та його законний представник посилаються у касаційній скарзі, суди обґрунтовано дійшли висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а суд першої інстанції правильно призначив покарання, у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 156 КК України.

На думку колегії суддів, суд призначаючи ОСОБА_4 покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених злочинів, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначають засуджений та його законний представник у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається підстав для його пом'якшення.

При розгляді апеляцій засудженого та його законного представника, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 7 квітня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10