Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/495/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 222 (148-5) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001229 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 березня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено:

- за ч.1 ст. 222 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

виправдано:

- за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз на загальну суму 885 грн. 04 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту за відсутності ознак злочину проти власності, за таких обставин.

27.04.2012 року, точного часу органом досудового слідства, не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», яке знаходиться по вулиці Жовтневої Революції, 16, к.1 в місті Кіровограді, звернувся ОСОБА_6 для одержання грошового кредиту. На підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надав до вищевказаної банківської установи завідомо неправдиву інформацію, а саме: довідку про доходи від 19.04.2012 року № 132 виданої ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат «Інгульська шахта», у якій містилася завідомо недостовірна інформація про те, що він нібито працює на зазначеному підприємстві на посаді апаратника і за період з жовтня 2011 року по березень 2012 року, отримав заробітну плату на загальну суму 19 420 грн. 01 коп.
На підставі наданої ОСОБА_6 довідки, яка є документом з завідомо неправдивою інформацією про місце його роботи та отриману ним заробітну плату, 27.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено договір, згідно з яким ОСОБА_6 одержав кошти по договору кредиту в сумі 50 000 грн.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.
Своє рішення районний суд мотивував тим, що обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, вчиненого ОСОБА_6 , повністю охоплюються об`єктивною стороною ч. 1 ст. 222 КК України, а дії обвинуваченого не утворюють ідеальної сукупності злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України. Також вказує, що надання банку завідомо неправдивої інформації у вигляді підробленого документу з метою одержання кредиту охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 222 КК України, оскільки остання найбільшою мірою відображає специфіку і особливості даного злочинного діяння, тобто є спеціальною нормою, яка, при конкуренції норм, має перевагу, а тому підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 222 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян

Свої вимоги мотивує тим, що районний суд, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України, не взяв до уваги той факт, що дії обвинуваченого утворюють сукупність злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Разом з тим, апелянт зазначає, що кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України є надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту. Вказаний склад злочину вважається закінченим з моменту надання завідомо неправдивої інформації, при цьому надана завідомо неправдива інформація може бути викладена в різних формах, в тому числі і в формі документів, але не кожен документ охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

На переконання апелянта, використаний ОСОБА_6 завідомо неправдивий документ довідка про доходи від 19.04.2012 року № 132 з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»«Інгульська шахта» є окремим складом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а тому, в діях обвинуваченого мало місце як надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 222 КК України, так і використання завідомо підробленого документа, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 358 КК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що викладені у вироку суду висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України, крім визнання ним свої винуватості, підтверджуються сукупністю зібраних у справі, перевірених у судовому засіданні доказів, які досліджені судом першої інстанції під час розгляду провадження.

Зважаючи на те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація дій останнього за. 1 ст. 222 жодним із учасників не оспорюються, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена повністю, його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 222 КК України, як надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту за відсутності ознак злочину проти власності.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу необхідності виправдання ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, виходячи з наступного.

Так, органом досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_6 ставилось в провину те, що 27.04.2012 року, точного часу не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», яке знаходиться на вулиці Жовтневої Революції, 16, к. 1 в м. Кіровограді, звернувся ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту. Для підтвердження власної платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надав до вищевказаної банківської установи завідомо підроблений документ, а саме неправдиву довідку про доходи від 19.04.2012 року № 132 з «Інгульська шахта» Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якій містилася недостовірна інформація про те, що він нібито працює на зазначеному підприємстві на посаді апаратника і протягом 6 місяців отримав заробітну плату у розмірі 19420 грн. 01 коп. Після використання ОСОБА_6 підробленого документу, 27.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №R2В, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав кредитні кошти в сумі 50000 грн. Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України визнав та показав, що за обставинах, викладених в обвинуваченні вчинив надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту за відсутності ознак злочину проти власності, а саме: 27.04.2012 року він звернувся до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» з метою отримання грошового кредиту, надав для підтвердження своєї удаваної платоспроможності довідку про доходи від 19.04.2012 року № 132 з «Інгульська шахта» Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат», у якій містилася недостовірна інформація про те, що він нібито працює на зазначеному підприємстві на посаді апаратника і за період з жовтня 2011 року по березень 2012 року, отримав заробітну плату на загальну суму, 19420 грн. 01 коп. У вчиненому розкаюється.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних по справі достовірних, належних та допустимих доказів, а саме:

- результатами почеркознавчої експертизи № 17 від 10.02.2015 року, згідно висновку якої, підпис розташований у графі «Керівник ОСОБА_9 » у довідці про доходи № 132 від 19.04.2012 року, виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою, з наслідуванням підпису ОСОБА_9 . Відповісти на запитання, чи виконано підпис ОСОБА_10 , не представляється можливим (а.к.п. 156).

- результатами технічної експертизи № 41 від 11.02.2015 року, відповідно висновку якої, зображення досліджувального відтиску круглої печатки розташованого у графі «Керівник», довідки про доходи № 132 від 19.04.2012 року, нанесено струменевим способом з використанням кольорової множинної техніки (а.к.п. 165).

- довідкою № 132 від 19.04.2012 року, в якій зазначені доходи ОСОБА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на посаді апаратника «Інгульська шахта» Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за період з жовтня 2011 року по березень 2012 року, на загальну суму, 19420 грн. 01 коп. (а.к.п. 116).

- листом № 10/2239 від 15.07.2013 року, згідно змісту якого, ОСОБА_6 , на посаді апаратника «Інгульська шахта» Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат», не працював, та відповідно довідка про доходи № 132 від 19.04.2012 року йому не надавалася (а.к.п. 37).

- анкетою заявою із завідомо неправдиво внесеною особисто ОСОБА_6 інформацією при його опитуванні про: місце роботи на посаді апаратника «Інгульська шахта» Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат», яку він власноруч завірив своїм підписом (а.к.п. 89).

Аналізуючи вищевикладені докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку стосовно того, що дії ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 358 КК України повністю охоплюються об`єктивною стороною ч. 1 ст. 222 КК України та не утворюють ідеальної сукупності злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Так, диспозицією ч.1 ст. 222 КК України передбачена кримінальна відповідальність за надання завідомо неправдивої інформації органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим чи органам місцевого самоврядування, банкам або іншим кредиторам з метою одержання субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків у разі відсутності ознак злочину проти власності.

Злочин, передбачений ч. 1 цієї статті, вважається закінченим з моменту надання винною особою завідомо неправдивої інформації незалежно від того, чи вдалося їй у такий спосіб одержати субсидії, субвенції, дотації, кредити або пільги щодо податків.

Завідомо неправдива інформація, надана відповідним органам влади, банкам або іншим кредиторам, це така інформація, яка могла бути або стала підставою для прийняття рішення про надання відповідному суб`єкту субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків.

Водночас диспозицією ч. 4 ст. 358 КК України визначена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту надав до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» неправдиву довідку про доходи від 19.04.2012 року № 132 з «Інгульська шахта» Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якій містилася недостовірна інформація про те, що він нібито працює на зазначеному підприємстві на посаді апаратника і протягом 6 місяців отримав заробітну плату у розмірі 19420 грн. 01 коп.

Таким чином, на переконання колегії суддів, виростання завідомо підробленого документа, у якому зазначено недостовірні відомості, є окремим складом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а тому дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляції прокурора стосовно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок районного суду в цій частині підлягає скасуванню.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості.

Характеризуючи особу ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, осудний, на обліку у лікарів: нарколога і психіатра, не перебуває.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує призначення покарання обвинуваченому, а саме щире каяття та відсутністю обставин, що його обтяжують.

Враховуючи вищевикладені обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставини, яка його обтяжує, колегія суддів вважає за необхідне признати ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в межах санкцій статей ч. 1 ст. 122 та ч. ч. 4 ст. 358 КК України, при цьому остаточне покарання необхідне призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, зважаючи на те, що обвинувачений на час вчинення даного кримінального правопорушення не займав будь-яких посад, які пов`язані з матеріальною відповідальністю колегія суддів приходить до висновку, що додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 222 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю до обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 55 КК України не може бути застосоване.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 березня 2015 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині виправдання його за ч. 4 ст. 358 КК України скасувати

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 222 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2