Номер провадження 11-сс/788/308/13 Суддя-доповідач - Демченко М. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2013 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Демченка М. О.,

суддів - Філонової Ю. О., Макаровець А. М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 жовтня 2013 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Рекун С.С. звернувся до Ковпаківського районного суду міста Суми з клопотанням, погодженим зі старшим прокурором прокуратури міста Суми ОСОБА_2 про накладення арешту на заставне майно по кредитній лінії № 114/07 ЮР від 17 липня 2007 року, а саме лінію по виробництву торфодревесновугільного брикету ті лінію по виготовленню та розфасуванню торфомінеральних добрив, яку необхідно передати на зберігання для вирішення питання по суті директору ТОВ «Денвер» ОСОБА_4 Своє клопотання слідчий мотивував тим, що у нього перебуває кримінальне провадження за ознаками ст. 190 ч. 2 КК України за фактом відчуження посадовими особами ТОВ «Денвер» без годи банку, вищевказаного майна «Інтервуд», що перебуває в заставі банку «Імексбанк» по кредитному договору 2007 року. Підставою для накладення арешту вважає перебування майна в статусі предмету кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 жовтня 2013 року у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на лінію по виробництву торфодревесного брикету та лінію по виготовленню та розфасуванню торфомінеральних добрив, належних ПП «Інтервуд» та передачу вказаного майна на зберігання директору ТОВ «Денвер» відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді змінити та накласти арешт на вказане у клопотанні слідчого майно. Свої вимоги мотивує тим, що одночасно між ТОВ «Денвер» та ПАТ «Імексбанк» для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії № 114/07 ЮР від 17 липня 2007 року було укладено договір застави рухомого майна від 17 липня 2007 року, предметом якого була лінія по виробництву торфодривесновугільного брикету та лінія по виготовленню та розфасуванню торфомінеральних добрив. Договір застави забороняє до повного погашення кредиту реалізовувати заставне майно без згоди ПАТ «Імексбанка». За договором купівлі-продажу обладнання на умовах відтермінування платежів, укладеного 8 листопада 2012 року між ТОВ «Денвер» та ПП «Інтервуд» було реалізовано заставне майно по кредитній лінії № 114/07 ЮР від 17 липня 2007 року без згоди ПАТ «Імексбанк». Враховуючи те, що саме заставне майно є предметом на яке спрямоване кримінальне правопорушення, з метою недопущення втрати, реалізації та звернення заставного майна на користь третіх осіб необхідно накласти на нього арешт. Крім того накладення арешту на заставне майно обумовлено необхідністю: призначення та проведення по справі судово - товарознавчої експертизи для визначення розміру шкоди, недопущення знищення та розкрадання основних частин зазначеного обладнання з метою забезпечення позовних вимог ПАТ «Імексбанку» та проведенню інших слідчих дій.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 170 ч. 1 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Частиною 3 вище зазначеної статті передбачено, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Слідчий суддя відповідно до вимог ст. 173 ч. 2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Із матеріалів провадження вбачається, що 15 грудня 2012 року від ПАТ «Імексбанку» м. Суми надійшла заява щодо реалізації заставного майна службовими особами ТОВ «Денвер» по договору кредитної лінії від 17 липня 2007 року № 114/07. За результатами перевірки даної заяви 29 березня 2013 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України. Вище зазначена постанова слідчого була постановою старшого прокурора прокуратури міста Суми від 5 квітня 2013 року скасована, як незаконна, а матеріали направлені начальнику Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області для організації подальшого досудового розслідування. В матеріалах провадження не містяться даних які б вказували на намагання ПАТ «Імексбанку» в судовому порядку вирішити спірні питання стосовно ТОВ «Денвер». Крім того під час проведення досудового розслідування старшим оперупоноваженим ВДСБЕЗ СМУ УМВС України в Сумській області Драновським В.А. було допитано у якості свідка директора ТОВ «Денвер», який пояснив, що у жовтні 2012 року до нього підійшов директор ПП «Інтервуд» ОСОБА_6 та повідомив, що може купити заставне майно в присутності представника ПАТ «Імексбанка» ОСОБА_7, який повідомив, що він проти проведення такого розрахунку буде не проти. В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу обладнання на умовах відтермінування платежів № 1 від 8 листопада 2012 року, предметом якого було обладнання для виробництва торфобрикетів відповідно до специфікації № 01 від 8 листопада 2012 року, що є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу, вказаний договір був укладений між ТОВ «Денвер» та ПП «Інтервуд» та посвідчений відповідним чином. Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кошти отриманні від ПП «Інтервуд» ТОВ «Денвер» були перераховані банку ПАТ «Імексбанк» в сумі 60000 грн. Тому колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про реалізацію заставного майна ТОВ «Денвер» без згоди ПАТ «Імексбанку», оскільки дані доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Також не можна погодитися з доводами апеляційної скарги з приводу того, що накладення арешту спрямоване на недопущення втрати майна, реалізації та звернення заставного майна на користь третіх осіб, оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься доказів, які б вказували на намагання ТОВ «Денвер» вчинити дії направленні на відчуження заставного майна без вирішення в суді питання погашення заборгованості перед «Імексбанком».

Приймаючи рішення по справі, слідчий суддя обґрунтовано, без порушення вимог кримінального процесуального законодавства у відповідності з вимогами ст.ст. 170-173 КПК України дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на заставне майно по кредитній лінії № 114/07 ЮР від 17 липня 2007 року, а саме лінію по виробництву торфодревесновугільного брикету та лінію по виготовленню та розфасуванню торфомінеральних добрив.

Таким чином, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 жовтня 2013 року, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на лінію по виробництву торфодревесного брикету та лінію по виготовленню та розфасуванню торфомінеральних добрив, належних ПП «Інтервуд» та передачу вказаного майна на зберігання директору ТОВ «Денвер» було відмовлено залишити без міни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Демченко М. О. Філонова Ю. О. Макаровець А. М.