Справа №486/2123/14-к 21.04.2015 21.04.2015 21.04.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000502, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Южноукраїнська Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комунарськ, Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням за ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарг.
Прокурор, не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 х років позбавлення волі.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання та роботи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи в сумі 393,12 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Прокурором подана апеляційна скарга, в якій він, не оскаржуючи висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 3 "Про практику призначення судами кримінальне покарання".

Вказує, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, після постановлення вироку Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 28 квітня 2014 року, що характеризує ОСОБА_6 , як особу схильну до вчинення злочинів. Крім того, обвинувачений перебуває на обліку у лікаря нарколога, що характеризує його, як особу, яка веде аморальний спосіб життя.

Крім того, на думку апелянта, судом в порушення вимог ст. 67 КК України не враховано обставини, які обтяжують покарання: рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи, що перебуває в безпорадному стані. Так, потерпілий є інвалідом, що обмежує його здатність чинити опір насильницьким та іншим незаконним діям обвинуваченого, чим останній скористався.

Вважає, що судом безпідставно визнано обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 щире каяття у вчиненому, оскільки, на думку апелянта, він не сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування, не визнавав своєї вини до розгляду справи у суді по суті. Лише збагнувши невідворотність покарання ОСОБА_6 намагався знайти примирення з потерпілим та відшкодував йому завдану шкоду.

Також не погоджується із посиланням суду на обставину, яка пом`якшує покарання відсутність негативних наслідків від кримінального правопорушення. Зазначає, що потерпілому завдано фізичного болю, що принизило його гідність як особи, завдано певних моральних та матеріальних страждань, адже, ще й досі потерпілому не повернуто посвідчення інваліда викраденого ОСОБА_6 .

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_10 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вирок суду - без змін.

Стверджує, що призначаючи йому покарання, суд першої інстанції діяв в межах закону про кримінальну відповідальність та визначив покарання необхідне та достатнє для виправлення і попередження вчинення нових злочинів, достатньо вмотивувавши рішення у вироку.

Також, вказує на те, що штраф, призначений за попереднім вироком суду, ним сплачено в повному обсязі, що свідчить про виконання ним покладених на нього обов`язків. Крім того, ним сплачені витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи, призначені судом першої інстанції.

Вказує і на те, що з наданих характеристик та довідок вбачається, що він не веде аморальний спосіб життя, і знаходиться на обліку у лікаря-нарколога, який є профілактичним, а не диспансерним.

ОСОБА_6 зауважує і те, що в обвинувальному акті, на час його складання, в ньому не містилися такі обставини, які обтяжують покарання, як рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, що перебуває в безпорадному стані. Крім того, зазначає, що потерпілий, не зважаючи на те, що є інвалідом, вчиняв йому опір, чим намагався присікти його протиправні дії.

Крім того, що він повністю визнав свою вину, сприяв суду у встановленні істини у справі, щиро кається, неодноразово вибачався перед потерпілим, про що свідчить клопотання потерпілого про обрання обвинуваченому покарання без позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_9 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, вказує, що суд першої інстанції дослідив всі докази по кримінальному провадженню, врахував тяжкість злочину та особу обвинуваченого.

Зазначає, що умови, за яких ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, були створені власне з його участю, оскільки він сам пригощав ОСОБА_6 пивом у під`їзді. Вважає, що саме його дії підштовхнули обвинуваченого на вчинення правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_6 має постійне місце роботи та стабільний дохід, а призначення покарання у вигляді позбавлення волі, призведе до втрати останнім роботи та залишить його батьків без засобів існування, оскільки його батько тяжко хворіє, а мати не працює.

Вважає і невірним твердження апелянта, про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення щодо особи, яка перебувала у безпорадному стані, оскільки він хоч і є інвалідом, але міг наздоганяти обвинуваченого та вчиняти йому опір.

Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
За вироком суду, 24 липня 2014 року близько 18.00 години ОСОБА_6 в під`їзді будинку АДРЕСА_2 розпивав спиртні напої з раніше незнайомим йому ОСОБА_9 .

Знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 повторно, відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , зірвавши з його шиї сумку з речами, що в ній знаходилися. Після чого ОСОБА_6 почав тікати. ОСОБА_9 його наздогнав та вимагав повернути своє майно. У відповідь ОСОБА_6 вдарив останнього ногою по ногам, збивши на землю, і наніс потерпілому кілька ударів ногою в область тулуба. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 555 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, Обставину, яка обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Обставини, які пом`якшують покарання судом визнано щире каяття обвинуваченим, відшкодування шкоди, відсутність негативних наслідків, клопотання потерпілого про призначення покарання без позбавлення волі, находження на утриманні обвинуваченого тяжко хворого батька. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі із звільнення від відбування покарання з випробуванням та застосував ст.75 КК України..

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість вироку суду, думку потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, відповідають фактичним обставинам справи, апелянтом не оскаржується, а тому вирок в цій частині апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не переглядається.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 65-67 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно і обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України в виді позбавлення волі.

Врахувавши тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який має постійне місце роботи, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, а також обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, відшкодування потерпілому майнової шкоди, находження у ОСОБА_6 на утриманні важкохворого батька, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і відповідно до вимог ст. 75 КК України обґрунтовано звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Суд обґрунтовано врахував як пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та добровільне до постановлення вироку відшкодування шкоди потерпілому, а також знаходження на утриманні у обвинуваченого тяжкохворого батька, оскільки дані обставини підтвердженні поведінкою обвинуваченого після вчинення злочину, показами потерпілого, документами щодо хвороби батька, а тому доводи апелянта про відсутність таких пом`якшуючих покарання обставин є непереконливими.

Доводи апелянта про те, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання не враховано такі обтяжуючі покарання обставини як рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи яка перебувала в безпорадному стані є безпідставними.

Оскільки, при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України судом була врахована кваліфікуюча ознака вчинення злочину повторно, тому відповідно до вимог ч.4 ст. 67 КК України, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Що стосується такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення злочину щодо особи яка перебувала в безпорадному стані, то знаходження потерпілого ОСОБА_9 в безпорадному стані, під час вчинення стосовно нього злочину, не встановлено матеріалами кримінального провадження. Наявність у потерпілого інвалідності 3 групи само по собі не свідчить про те, що ОСОБА_9 знаходився в такому стані. Крім того, потерпілий заперечує проти даної обставини і стверджує що він не перебував в безпорадному стані, а навпаки чинив опір обвинуваченому, намагався його наздогнати, а також зазначив що сам спровокував обвинуваченого на злочин своєю необдуманою поведінко, коли став розпивати з ним спиртні напої.

Посилання прокурора на неврахування судом попередньої судимості обвинуваченого є необґрунтованим, оскільки ця обставина врахована судом при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України, як вчинення злочину повторно та призначення йому за даною статтею покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Южноукраїниська Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді