Справа № 466/7174/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/59/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 року, -

в с т а н о в и л а:
ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 року у задоволенні клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії №30 управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженому ОСОБА_7 відмовлено у зв`язку з його безпідставністю.

Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти таку до розгляду, змінити ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 року та задовольнити клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженому ОСОБА_7 . В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та неправомірною, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що протягом часу перебування у виправній колонії працевлаштований кухарем в їдальні установи та неодноразово заохочувався (чотири рази) адміністрацією установи. Один раз апелянт притягувався до дисциплінарної відповідальності, яке допустив на початку перебування у виправній колонії та, як вказує апелянт, у зв`язку з тим, що пройшло більше як 6 місяців з дня накладення такого стягнення і на ОСОБА_7 не було накладено нового стягнення він є таким, що не має стягнення. Апелянт вказує, що суд не вправі враховувати дане стягнення при винесенні рішення. Щодо вчинення злочину під час умовного-дострокового звільнення, то апелянт вказує, що за попередньою судимістю був звільнений на невідбутий термін 10 місяців і 22 дні 11 лютого 2008 року, а злочин, за який відбуває покарання вчинив у вересні 2009 року. Щодо відшкодування шкоди згідно з вироком від 12.04.2010 року, то апелянт не відмовляється від відшкодування і неодноразово звертався до адміністрації установи з проханням перерахувати кошти, накопичені за час відбування покарання, проте йому було відмовлено.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали справи №466/7174/14-к та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч.3, п.2 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів справи №466/7174/14-к ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений за корисливі злочини, зокрема 14.02.1997 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст.ст. 140 ч.2, 44, 46-1 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою строку на 1 рік, 14.03.2003 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. 186 ч. 1 КК України до 1020 гривень штрафу, 06.01.2006 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. 187 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, за який звільнений 18.02.2008 року за постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11.02.2008 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 10 місяців 22 дні, 12.04.2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст. ст. 187, ч.2 ст. 186, 304, ч.1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2010 року вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12.04.2010 року змінено. Скасовано засудження за ст. 304 КК України і справу провадженням в цій частині закрито. В решті вирок залишено без змін .
Таким чином, наявність у нього за час відбування покарання кількох заохочень та одного стягнення, на думку суду, не свідчать про те, що він став на шлях виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, що передбачено ч.3 ст. 107 КВК України.
За таких обставин ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 року щодо відмови в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженому ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року залишити без змін.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4