Справа № Провадження №11-384/12 11/1090/1935/12 Головуючий у І інстанціїПироженко
Категорія42Доповідач у 2 інстанції Ященко
УХВАЛА

Іменем України

«15 »березня 2012 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Беха М.О.

суддів - Ященко І.Ю., Димарецького В.М.

з участю прокурора - Єлфімова І.П.

представника потерпілого ОСОБА_1 ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями пом. Васильківського міжрайпрокурора та потерпілого ОСОБА_1 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2011 року, яким

ОСОБА_3, 2.05.1978р.н., уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр. України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, зобовязано повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично зявлятись для реєстрації до Фастівського міжрайонного відділу КВІ управління ДДВП України в м. Києві та Київській області.

З ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 53 353,67грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 25 000грн. у відшкодування моральної шкоди.

З ОСОБА_3 стягнуто на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області 1 393,20грн. за проведення автотехнічної експертизи.

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

12.06.2010р. близько 1год.40хв. ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи власним технічно справним автомобілем НОМЕР_1», рухаючись із швидкістю близько 80 км/год., по вул. Декабристів в м. Василькові в напрямку м. Києва, невірно оцінивши погодні та дорожні умови та не обравши безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та поблизу автобусної зупинки «КП №2»допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із автомобілем «ВАЗ - 21099», д.н. «АІ 8364 АО», під керуванням ОСОБА_1, внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 398 м/д від 13.09.2010р. потерпілому заподіяно струс головного мозку, перелом правої стегнової кістки, відкритий уламковий перелом лівої стегнової кістки, перелом шийки лівої стегнової кістки, забійну рану лівого колінного суглобу, обємне садно лівого передпліччя, геморагічний шок Ш-1У, дихальну недостатність Ш-1Уст. Вказані переломи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпечності для життя в момент їх спричинення, рана передньої поверхні лівого колінного суглобу та садно лівого передпліччя кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоровя.

Допущені ОСОБА_3 порушення вимог п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 2.9 «а», 11.2, 12.4 ПДР України перебувають в прямому причинному звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

В апеляції та доповненнях до неї прокурор, не оспорюючи вирок в частині доведеності вини засудженого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в звязку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи; постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі реально з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, а цивільний позов потерпілого направити на новий судовий розгляд в цивільному провадженні.

Обґрунтовуючи апеляцію та доповнення, апелянт послався на те, що при призначенні ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.75 КК України та без позбавлення права керування транспортними засобами суд в повній мірі не врахував нехтування та грубий характер вчинених засудженим порушень ПДР України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а також обставину, яка обтяжує покарання - тяжкі наслідки завдані злочином, які виразились в спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та належним чином не мотивував своє рішення пославшись у вироку виключно на дані про особу засудженого та думку потерпілого.

Крім того, прокурор послався на порушення судом вимог кримінально-процесуального законодавства, оскільки суд, обмеживши дослідження доказів по справі допитом ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів справи, у мотивувальній частині вироку в порушення ч.1 ст.334 КПК України, не навів показів ОСОБА_3 та даних про оцінку ним своїх дій, а визначаючи розмір доведеної моральної шкоди, належним чином не обґрунтував своє рішення.

В змінах до апеляції прокурор з вищенаведених підстав просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

В апеляції потерпілий ОСОБА_1, не оспорюючи вирок в частині доведеності вини засудженого, просить вирок суду скасувати в звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок мякості, постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого 150 000грн. у відшкодування моральної шкоди. та 3 000грн. у відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката.

Обґрунтовуючи апеляцію апелянт зазначив, що суд при призначенні ОСОБА_3 покарання в повній мірі не врахував грубий характер допущених засудженим порушень ПДР України та тяжких наслідків, що настали, безпідставно не застосував до засудженого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин в стані алкогольного спяніння; не повною мірою врахував вимоги розумності та справедливості та не мотивував своє рішення, щодо стягнення з ОСОБА_3 саме 25 000грн. моральної шкоди, не зясувавши характер правопорушення, глибини та довготривалий характер фізичних та душевних страждань потерпілого, які тривають до цього часу.

Крім того апелянт зазначив, що ОСОБА_3 розкаявся лише формально, по теперішній час не відшкодував потерпілому навіть підтверджених документально матеріальних витрат, про стан здоровя потерпілого в ході досудового та судового слідства не цікавився, не вибачився та за місцем проживання характеризується посередньо.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримавши апеляцію зі змінами та доповненнями, просив вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, пояснення представника потерпілого ОСОБА_2, який підтримав апеляцію потерпілого, пояснення засудженого ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляцій, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, вирок суду підлягає скасуванню з поверненням справи на новий судовий розгляд з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора щодо істотного порушення судом вимог кримінально-процесуального закону є обгрунтованими.

Відповідно до вимог ст.ст.323,334 КПК України вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд обгрунтовує вирок лише тими доказами, які були розглянуті в судовому засіданні, та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що базується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді справи у їх сукупності. Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких грунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом»якшують або обтяжують покарання та ін.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВСУ з питань розгляду кримінальних справ і постановлення вироку»вказується на необхідність точного виконання вимог ст.334 КПК України про обгрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та ін. джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної бази.

В порушення зазначених вимог закону суд, в ході судового слідства засудженого ОСОБА_3 фактично щодо обставин вчинення ним злочину не допитував і у мотивувальній частині вироку показань ОСОБА_3 не навів, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Є обгрунтованими і доводи апеляції потерпілого щодо вирішення судом цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи потерпілим був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вирішуючи даний позов та стягнувши у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 31 000 грн. та моральної шкоди в сумі 25 000 грн. суд не навів мотивів прийнятого рішення.

Колегія суддів вважає, що, стягуючи моральну шкоду заявлену потерпілим на суму 150 000 грн. в сумі 25 000 грн., суд в повній мірі не врахував тривалі фізичні та моральні страждання потерпілого, пов»язані з отриманням тяжких тілесних ушкоджень.

Також, на думку колегії суддів, є обгрунтованими і доводи апеляцій прокурора та потерпілого щодо безпідставного незастосування відносно ОСОБА_3 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 керував автомобілем в стані алкогольного сп»яніння, колегія суддів вважає, що призначення покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не відповідає тяжкості вчиненого та особі засудженого внаслідок м»якості.

За таких обставин, вирок суду не може вважатися законним, а тому підлягає скасуванню з поверненням справи на новий судовий розгляд, який слід провести у

відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, і в залежності від встановленого, прийняти законне і обгрунтоване рішення по справі.

В разі доведеності винності ОСОБА_3 у вчиненні злочину в тому ж обсязі, покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, слід вважати м»яким.

Разом з тим, доводи апеляцій прокурора та потерпілого щодо м»якості призначеного ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України судом враховано низку обставин наведених у вироку, що пом»якшують покарання засудженого, тому колегія суддів вважає, що застосування вимог ст.75 КК України до основного покарання-позбавлення волі, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляції пом. Васильківського міжрайпрокурора та потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2011 року щодо ОСОБА_3 скасувати, а кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд іншим суддею.

Судді