АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1006/15 Справа № 182/9129/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

09 червня 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0003153 за апеляційними скаргами старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, одруженого, на утриманні має неповнолітнього сина, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винним за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає 3400 гривням без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_7 звільнений від покарання.

Крім того, зазначеним вироком відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7

встановила:
ОСОБА_7 , 24 квітня 2013 року приблизно о 14 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2106», д/з НОМЕР_1 , рухався по вул. Електрометалургів в м. Нікополі, з боку вул. Некрасова в бік вул. Краснодонської, де на перехресті вул. Краснодонської та пр. Електрометалургів, при необмеженій видимості та оглядовості проїзної частини в напрямку свого руху, не прийняв заходів до своєчасного зниження швидкості, гальмуванню та зупинки керованого ним транспортного засобу, у зв`язку з чим допустив зіткнення з мопедом д/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , яка здійснюючи рух в попутному напрямку праворуч, змінила напрямок свого руху та здійснювала маневр лівого повороту на вул. Електрометалургів.
У результаті зіткнення транспортних засобів, водій мопеду ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритих переломів обох лонних та сідалішних кісток, закритого перелому правої клубової кістки з деформацією тазового кільця, нейрогенної дисфункції сечового міхура, які відносять до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я
більше 21 дня.
Керуючи автомобілем ВАЗ 2106, ОСОБА_7 грубо порушив правила дорожнього руху, а саме п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само взаємовічливими; п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди.
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 і з`явилися причинним зв`язком у виникненні дорожньо-транспортної пригоди з наслідками, що настали. При виконанні п. 12.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді.
В апеляціях:

- прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді арешту строком на 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_7 вину не визнав, шкоду потерпілій не відшкодував та всіляко на протязі півтора року затягував розгляд даного кримінального провадження з метою ухилення від відповідальності;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду відносно останнього скасувати та визнати ОСОБА_7 невинуватим в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України послався на висновок експерта №70/27-670 від 18 вересня 2013 року, який був зроблений на підставі не точних вихідних даних. Крім того, апелянт зазначає що попри того що клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту шляхом відтворення подій та обстановки ДТП, судом було задоволено, проте вимоги зазначені в клопотанні захисту, слідчим не були виконані.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Доводи апеляції захисника обвинуваченого, що в діях останнього не міститься склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає такими, що суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам.

Як вбачається з технічного запису та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 не визнавав себе винним в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та наводив доводи на свою користь, зазначаючи що він не порушував правил дорожнього руху, оскільки він не мав реальної можливості запобігти зіткнення. Такі твердження обвинуваченого судом першої інстанції були ретельно перевірені та їм судом була дана відповідна оцінка.

Так, перевіряючи вищезазначені доводи обвинуваченого судом було допитано обвинуваченого, потерпілу, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та у відповідності до ст.356 КПК України, допитав експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо роз`яснень висновків відповідних авто технічних експертиз, безпосередньо в судовому засіданні дослідив докази а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної події та схеми до нього, оглянуто CD диск з інформацією відеозапису д.т.п. отриманого з відео регістратору та переглянуто безпосередньо судом зазначений відеозапис, протоколи слідчого експерименту з участю ОСОБА_9 від 28.08.2013р (а.п.55-70 т.1), протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , від 26.12.2013р. (а.п.110-131 т.2), протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 від 13.01.2014р.(а.п.70-107 т.2), висновок авто технічної експертизи № 70/27-670 від 18.09.2013р, висновок судово-медичної експертизи № 631 від 24.09.2013р, згідно якого ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження середньої ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, довідку КП «Міськавтодор» згідно якої на перехресті вулиць Електрометалургів та Краснодонської в м. Нікополь по одній смузі руху в кожному напрямку, висновок авто технічної експертизи № 719-14 від 16.06.2014р. Зазначеним доказам, які є належними та допустимими, суд дав належну оцінку, та на думку колегії суддів, прийшов до обґрунтованого висновку, що всі докази, які були предметом дослідження суду першої інстанції узгоджуються між собою, та у сукупності спростовують твердження обвинуваченого щодо того, що він не мав технічної можливості запобігти д.т.п. та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерплому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Що стосується доводів апеляції прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання в наслідок його м`якості, то вони підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.

Так суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо призначення найменш суворого основного виду покарання передбаченому санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у мінімальному його розмірі мотивувавши те цим, що в діях потерпілої Нагорної також містилося порушення правил дорожнього руху, що фактично призвело до д.т.п.

Разом з тим, суд першої інстанції приходячи до висновку про можливість призначення покарання без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення керування транспортними засобами, таке своє рішення мотивував тим, що обвинувачений не притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень на транспорті.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені вище обставини та дані про особу обвинуваченого не є достатніми для не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Тому, враховуючи вищенаведене та поведінку винного щодо усунення наслідків кримінального правопорушення, невизнання свої вини, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів зазначених в апеляції прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню згідно зі ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням свого вироку у відповідності до ст. 420 КПК України, з призначенням ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Крім того, відповідно до Закону України «Про амністію у 2014 році», застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений заперечує проти цього. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Однак зазначені вимоги закону судом першої інстанції було порушено. Так, з технічного запису та журналу судового засідання вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично не дав згоди на застосування до нього положень акту амністії.

Тому суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі акту амністії. Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 звернувся з письмовою заявою, в якій він заперечував щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,407,408, 409,413,414,420 КПК України, судова колегія,

засудила:

Апеляцію прокурора задовольнити частково, а апеляцію захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року, відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 3400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В іншій частині вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Апеляційному суді Дніпропетровської області.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4