Справа № 738/2911/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/252/2015
Категорія - ст.185 ч.3 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000324, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого:

1) вироком Менського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_8 за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року та остаточно призначено покарання 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів, у сумі 540,54 грн.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим, в період не відбутого покарання за попередніми вироками, вчинив нові умисні злочини при наступних обставинах.

14 серпня 2014 року близько 13-00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку, АДРЕСА_2 , скориставшись неуважністю господаря, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку належного ОСОБА_10 мобільного телефону марки «Nokia-105» вартістю 219,46 грн. з карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 15,00 грн. з коштами на рахунку 11,38 грн., чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 245,84 грн.

Повторно, 05 вересня 2014 року близько 13-00 год. ОСОБА_8 з метою крадіжки прибув до господарства ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 , де, шляхом відчинення запираючого пристрою вхідних дверей будинку, проник у веранду, звідки умисно, таємно викрав належний ОСОБА_10 велосипед марки «Аист» з рамою відкритого типу вартістю 310,00 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14 вересня 2014 року близько 10-00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи поряд з господарством, розташованим по АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав велосипед марки «Мінськ» з рамою відкритого типу, належний ОСОБА_11 , вартістю 538,05 грн.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений звернувся з апеляційною скаргою в якій просить вирок суду скасувати та зменшити міру призначеного покарання. Посилається на те, що йому не було надано достатньо часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, чим були порушені його права. Вказує на те, що умислу на крадіжку мобільного телефону він не мав та заперечує вину у викраденні велосипеду потерпілого ОСОБА_10 . Вважає, що потерпілий ОСОБА_11 під психологічним тиском подав заяву та дав показання стосовно зникнення його велосипеда. Зазначив, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не звернув увагу на його вибачення перед потерпілими, думку потерпілих, які просили суворо не карати та те, що велосипеди були повернуті господарям.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року залишити без змін. Вказує на те, що вина обвинуваченого у вчиненні злочинів повністю підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, а вирок суду є законним та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу з вказаних в ній підстав, уточнивши свої апеляційні вимоги змінити вирок суду щодо нього і пом`якшити призначене покарання, думку прокурора, який вважав, що вирок суду законний та обґрунтований, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

У судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні крадіжки мобільного телефону, велосипеду марки «Аист» та велосипеду «Мінськ» визнав повністю.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні крадіжок телефону у потерпілого ОСОБА_10 та велосипеда у потерпілого ОСОБА_11 визнав, фактичні обставини вчинення цих злочинів, що викладені в обвинувальному акті та правову кваліфікацію дій не оспорював, вину у вчиненні крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_10 визнав, проте заперечував проти проникнення у веранду з метою викрадення майна потерпілого.

По епізоду вчинення крадіжки мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_10 , під час судового розгляду показав, що 14 серпня 2014 року прийшов до ОСОБА_10 додому. Під час спілкування з потерпілим, скориставшись тим, що ОСОБА_10 відволікся, викрав телефон і пішов додому. Вдома замінив сімкартку з телефону на іншу, а вилучену сімкартку з викраденого телефону, залишив на тумбі, телефон загубив в цей же день.

По епізоду вчинення крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав, під час судового розгляду в суді першої інстанції декілька разів змінював свої показання. Спочатку показав, що точних дати та часу не пам`ятає, але не заперечує, що 05 вересня 2014 року прийшов до потерпілого ОСОБА_10 , вхідні двері у веранду були зачинені із внутрішньої сторони на засув дерев`яною палкою, декілька разів штовхнув двері, палка випала і двері відчинилися. Зайшов у веранду, посмикав за дверну ручку вхідних дверей в будинок, двері відкрив господар. Прийшов до ОСОБА_10 з метою дізнатися про приїзд його брата, а не з метою крадіжки велосипеда. Після спілкування з потерпілим, виходячи з будинку, побачив у веранді велосипед, який вирішив викрасти. Велосипедом поїхав додому та сховав його у веранді свого будинку. Згодом показав, що 05 вересня 2014 року прийшов до ОСОБА_10 , вхідні двері будинку були зачинені із внутрішньої сторони на гачок. Постукав у двері, потім у вікно. Оскільки двері ніхто не відкрив, то за допомогою гілки з дерева відкрив гачок і зайшов у веранду. Двері із веранди у будинок також були зачинені. Він постукав у двері, смикнув за ручку дверей, прислухався, у будинку було тихо, подумав, що потерпілий придрімав й вирішив його не турбувати. Виходячи з веранди, побачив велосипед, який вирішив взяти, щоб з`їздити додому, а не з метою викрадення.

Обвинувачений ОСОБА_8 по епізоду вчинення крадіжки велосипеда у потерпілого ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 14 вересня 2014 року в першій половині дня, проходячи по вулиці Кірова в м. Мена, біля одного з господарств побачив велосипед марки відкритого типу з кошиком для багажу, скориставшись тим, що на вулиці нікого не було, викрав велосипед і поїхав на ньому на вул. Сахновського у м. Мена до знайомого ОСОБА_13 . Через годину приїхав потерпілий ОСОБА_11 і сказав, що це його велосипед, пересвідчившись, що дійсно велосипед належить йому, віддав велосипед потерпілому. ОСОБА_8 пояснив, що жалкує з приводу вчиненого, під час судового розгляду попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_10 , зазначивши, що перед потерпілим ОСОБА_11 вже вибачався раніше, просив не призначати суворе покарання.

Не може колегія суддів погодитись з твердженням апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд у вироку не проаналізував його показання та не надав їм належної оцінки.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд не просто виклав показання обвинуваченого, а й надав їм належну оцінку в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання обвинуваченого по епізоду вчинення крадіжки велосипеда у ОСОБА_10 висловлені з метою перешкодити встановленню фактичних обставин кримінального провадження, покращити своє становище з метою уникнути кримінальної відповідальності. До такого висновку колегія суддів приходить на підставі того, що обвинувачений як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду давав суперечливі показання, змінював їх, а тому у суду об`єктивно виникли підстави сумніватись у їх правдивості і достовірності , що виключає можливість беззаперечного прийняття судом до уваги показань наданих обвинуваченим в суді першої інстанції.

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , що він не мав на меті заволодіння велосипедом ОСОБА_10 і не викрадав його мобільний телефон, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі не встановлено.

Так, потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 14 серпня 2014 року до нього додому заходив ОСОБА_8 , після чого зник телефон. 05 вересня 2014 року в обідню пору виявив зникнення з веранди будинку велосипеда марки «Аист». В цей день він знаходився вдома, вхідні двері в будинок та двері з веранди були зачинені із внутрішньої сторони. ОСОБА_8 не бачив, але чув якийсь шум. Якби обвинувачений постукав у двері чи у вікно, то він почув би. Про викрадення велосипеду повідомив в міліцію, також повідомив про те, що у крадіжці велосипеда підозрює ОСОБА_8 .. При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Згідно заяви ОСОБА_14 від 11 вересня 2014 року, останній звернувся до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області з письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який 14 серпня 2014 року викрав у нього мобільний телефон.

З висновку судової товарознавчої експертизи від 13 жовтня 2014 року № 507 вбачається, що середня ринкова вартість мобільного телефону «Nokia-105» з урахуванням зносу, виходячи з режиму вільного ціноутворення на території України станом цін на 14 серпня 2014 року, може складати 219,46 грн.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_15 вартість картки оператора мобільного зв`язку «Лайф» станом на 14 серпня 2014 року становила 15 грн.

Як вбачається з протоколу обшуку від 21 жовтня 2014 року у будинку за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 в одній з кімнат будинку на тумбі з дзеркалом було виявлено та вилучено картку оператора мобільного зв`язку «Лайф», а також зафіксовані пояснення ОСОБА_8 про те, що йому невідомо походження вилученої картки «Лайф».

З протоколу огляду від 21 жовтня 2014 року слідує, що під час огляду вилученої 21 жовтня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_8 картки оператора мобільного зв`язку «Лайф», було встановлено номер оператора - НОМЕР_1 , шляхом поміщення сімкартки до мобільного телефону, перевірено її рахунок та встановлено, що на рахунку маються грошові кошти в розмірі 11 грн.38 коп., потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що це та сімкартка, яка була у нього викрадена разом з телефоном.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_10 звернувся до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області з усною заявою про вжиття заходів до ОСОБА_8 , який 05 вересня 2014 року з будинку викрав велосипед марки «Аист» жіночого типу зеленого кольору.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 08 вересня 2014 року було оглянуто господарство ОСОБА_10 , розташоване по АДРЕСА_4 , під час якого виявлено, що вхідні двері у веранду із внутрішньої сторони зачиняються на гачок з проволоки, який на час огляду розігнутий. На зображенні під №4 ілюстративної таблиці зафіксовано місце, де зберігався велосипед та звідки його було викрадено.

Під час огляду господарства ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 у веранді на підлозі під ковдрами було виявлено та вилучено до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області велосипед марки «Аист» зеленого кольору, передні та задні щитки відсутні, сидіння чорне, шкіряне, кермо нікельоване з чорними ручками, на рамі сліди пошкодження фарбованого покриття, ободи коліс нікельовані, на задньому колесі спиці зігнуті, про що зафіксовано у протоколі огляду місця події від 08 вересня 2014 року.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 10 жовтня 2014 року №506 середня ринкова вартість велосипеда марки «Аист» з відкритим типом рами, з урахуванням зносу, за умови знаходження його у відповідному товарному, робочому та придатному для подальшого використання стані, станом на 05 вересня 2014 року, могла складати 310 грн.

Потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 14 вересня 2014 року він залишив на вулиці свій велосипед марки «Мінськ» синього кольору з відкритим типом рами біля господарства, розташованого по АДРЕСА_3 . Коли вийшов з подвір`я на вулицю, то велосипеда не було. Велосипед знайшов на АДРЕСА_5 в одному з господарств та повідомив ОСОБА_8 та іншим особам, які були присутні, що велосипед належить йому і він хоче його забрати, ОСОБА_8 не заперечував.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 показала, що у вересні 2014 року, до її господарства приїхав ОСОБА_8 на велосипеді жіночого типу, блакитного чи синього кольору з кошиком для багажу. ОСОБА_17 повідомив, що велосипед взяв у сусідки покататися. Через годину прийшов потерпілий ОСОБА_11 та повідомив, що велосипед належить йому і забрав велосипед з подвір`я.

13 листопада 2014 року ОСОБА_11 звернувся до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області з письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який у вересні 2014 року викрав велосипед марки «Мінськ» жіночого типу синього кольору.

Доводи ОСОБА_8 про те, що потерпілий ОСОБА_11 під психологічним тиском подав заяву не заслуговують на увагу, оскільки заява була написана потерпілим власноруч, сам потерпілий не заявляв, що на нього здійснювався психологічний тиск.

Згідно протоколу огляду місця події від 13 листопада 2014 року було оглянуто територію відкритої місцевості по вулиці Кірова в м. Мена поряд з господарством №21 та було встановлено місце, де потерпілий ОСОБА_11 залишив велосипед, який було викрадено.

13 листопада 2014 року було проведено огляд велосипеда марки «Мінськ» з рамою відкритого типу, синього кольору, що зафіксовано у протоколі огляду від 13 листопада 2014 року.

З висновку судової товарознавчої експертизи від 14 листопада 2014 року №580 вбачається, що середня ринкова вартість велосипеда марки «Мінськ» з урахуванням зносу, станом на 14 вересня 2014 року, може складати 538 грн.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 27 листопада 2014 року, що з метою перевірки і уточнення відомостей щодо обставин вчиненої ОСОБА_8 14 вересня 2014 року крадіжки велосипеда «Мінськ», було проведено слідчий експеримент з участю ОСОБА_8 , в ході якого останній детально розповів про обставини викрадення ним велосипеда марки « Мінськ».

Висновки суду є переконливими, ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах і сумніву у колегії суддів не викликають, тому доводи обвинуваченого про те, що умислу на крадіжки у нього не було не підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, є необґрунтованими.

Посилання обвинуваченого на те, що йому не було надано достатньо часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування 01.12.2014 року ОСОБА_8 ознайомлений з матеріалами досудового розслідування. Крім того, обвинувачений як в ході досудового розслідування так і судового розгляду не заявляв клопотань про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого про те, що було порушено його право на захист є надуманими, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. В ході досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від послуг захисника, що зафіксовано в журналі судового засідання та на носії інформації, на якому зафіксовані судові засідання, не заперечував цього ОСОБА_8 і у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України як крадіжка, вчинена повторно, та за ч.3 ст. 185 КК України - крадіжка, вчинена повторно з проникненням в приміщення.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, що він вчинив умисні середньої тяжкості та тяжкий корисливі злочини, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, злочини вчинив протягом короткого проміжку часу один за одним та в період не відбутого покарання за попередніми вироками, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально караних дій і небажання стати на шлях виправлення, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення дрібної крадіжки, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Менської ЦРЛ не перебуває, його вік, матеріальний стан, відсутність постійної роботи, соціальні зв`язки та схильності, відношення до вчиненого, думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано не врахував таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття з огляду на те, що судом не встановлено факторів, які б об`єктивно підтверджували щирість каяття обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду.

Суд першої вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_8 у даному випадку не призначається покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки він вчинив один із злочинів, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме крадіжку мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_10 , 14 серпня 2014 року, тобто до ухвалення вироку Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, а інші злочини вчинив після постановлення вироку, та остаточно призначив покарання за сукупністю вироків шляхом частково складання призначених покарань.

З огляду на обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання про достатність та справедливість призначеного судом першої інстанції покарання та не знаходить підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як про це просив в суді апеляційної інстанції обвинувачений.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і справедливим, а тому скасуванню він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінально - процесуального закону при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_2 ОСОБА_19