Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
головуючого Селівона О.Ф.,
суддів Скотаря А.М., Пивовара
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 23 жовтня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на вирок Совєтського районного суду Автономної Республіки
Крим від 30 січня 2008 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 3 квітня 2008 року щодо
Цим вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця
с. Зибіни Білогірського району Автономної Республіки Крим, такого, що не має
судимості на підставі ч. 3 ст. 88 КК України,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і
призначено йому за цим законом покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з
іспитовим строком 2 роки та з покладенням на нього обов'язку, передбаченого п.
4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2
задоволено частково: постановлено стягнути на його користь з ОСОБА_1 48 грн. 53
коп. на відшкодування майнової шкоди та 8500 грн. на відшкодування моральної
шкоди, а разом - 8548 грн. 53 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 в
частині відшкодування заподіяної йому моральної шкоди відмовлено. В частині
стягнення з ОСОБА_1 4000 грн. втраченого доходу цивільний позов ОСОБА_2
залишено без розгляду.
Прийнято рішення щодо речових
Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
3 квітня 2008 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні злочину за таких обставин.
4 грудня 2006 року, приблизно о 15
год., перебуваючи на території колишнього консервного цеху КСП ім. Кірова,
розташованого по вул. Кірова, 4-е в с. Зибіни Білогірського району Автономної
Республіки Крим, під час з'ясування суперечностей з ОСОБА_2, які виникли із-за
складського приміщення на зазначеній території, на ґрунті особистих неприязних
стосунків, тримаючи в руках молоток і монтировку, якими він зривав зі спірного
приміщення складу замок, повішений потерпілим, маючи на меті заподіяння
останньому тілесних ушкоджень, почав розмахувати цими предметами в бік ОСОБА_2,
внаслідок чого умисно наніс йому декілька ударів по тілу, заподіявши тілесні
ушкодження у виді синця носу, синця із садном грудної клітки праворуч і двох
синців грудної клітки ліворуч. Після цього ОСОБА_1 спробував нанести
потерпілому ОСОБА_2, що саме присів, щоб поправити взуття, один удар
монтировкою по голові, але потрапив у ліву руку, яку потерпілий, захищаючись
від удару, підняв над головою. Внаслідок цього удару ОСОБА_2 отримав тілесне
ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров'я, у виді
закритого перелому лівої ліктьової кістки зі зсувом відламків.
У касаційній скарзі потерпілий
ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильну кваліфікацію дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України та
невідповідність призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого ним
злочину та його особі, просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_1 скасувати,
кваліфікувати його дії за ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому
покарання за цим законом, а також задовольнити в повному обсязі цивільний
позов, стягнувши з ОСОБА_1 на відшкодування завданої потерпілому моральної
вчинив замах на його вбивство.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що в її задоволенні необхідно відмовити.
Як встановлено судом і не заперечується потерпілим, між ним
та ОСОБА_1 існував спір з приводу права власності на приміщення складу,
з воріт якого потерпілий ОСОБА_2 зняв замок
ОСОБА_1 і повісив свій. Безпосередньо перед виникненням конфлікту,
під час якого ОСОБА_1 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_2, перший за допомогою молотка і монтировки намагався зірвати
зі спірного складського приміщення замок ОСОБА_2, і коли
останній почав це фотографувати і перешкоджати ОСОБА_1 знімати замок, той став розмахувати молотком і монтировкою,
які саме тримав у руках, в бік потерпілого і таким чином наніс йому удари.
Згідно з даними висновків судово-медичної та комісійної експертиз
у потерпілого ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої
ліктьової кістки зі зсувом відламків, синця носу, синця із садном грудної клітки праворуч і двох
синців грудної клітки ліворуч, які утворилися внаслідок дії тупого предмета з обмеженою
травмувальною поверхнею; закритий перелом лівої ліктьової кістки зі зсувом відламків
відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такий, що спричинив тривалий
розлад здоров'я, синці грудної клітки та носа не спричинили короткочасного розладу
здоров'я і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
З протоколу відтворення обстановки і обставин події з фототаблицею
до нього видно, що місцем вчинення злочину є відкрита територія і в момент нанесення
ударів потерпілий знаходився на відстані декількох метрів від паркану, через який
переліз, залишаючи територію, де розташований склад, тож ОСОБА_1 мав можливість переслідувати його, проте не став цього робити,
а повернувся до складу і продовжив знімати замок. Після нанесення ОСОБА_2 удару, внаслідок якого той отримав перелом лівої ліктьової
кістки, ОСОБА_1 припинив його побиття, хоча мав можливість продовжити наносити
йому удари в область розташування життєво важливих органів, враховуючи положення
потерпілого, який саме присів, щоб поправити взуття.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення
особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого
на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу,
якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від її
Проаналізувавши вищевказані та інші наявні у справі докази,
оцінивши їх у сукупності, враховуючи конкретні обставини вчиненого ОСОБА_1 злочину, суд дійшов правильного висновку про відсутність
у нього прямого умислу на вбивство ОСОБА_2 Про це свідчать
події, які передували злочину, характер та локалізація заподіяних потерпілому тілесних
ушкоджень, знаряддя злочину, якими стали предмети побутового призначення, що використовувались
ОСОБА_1 безпосередньо перед виникненням конфлікту, і той факт, що
ОСОБА_1 припинив свої злочинні дії в той час, коли мав реальну можливість
Оскільки замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом,
суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за їх наслідками
за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження і призначив
йому покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості
вчиненого ним злочину, його особи та конкретних обставин справи.
Розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 в сумі 8500 грн., визначений з урахуванням фізичних та моральних
страждань потерпілого та конкретних обставин справи і підстав вважати його необґрунтовано
заниженим не вбачається.
Апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляцією потерпілого
ОСОБА_2, перевірив наведені у ній доводи, аналогічні доводам його
касаційної скарги, і обґрунтовано визнав їх безпідставними, з чим погоджується і
колегія суддів.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону,
які могли б бути підставою для скасування або зміни постановлених у даній справі
судових рішень, не виявлено.
Таким чином, підстав для призначення кримінальної справи до
касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України, немає.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів
у задоволенні касаційної скарги потерпілого ОСОБА_2 відмовити.
Судді: