Справа № 303/6744/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.05.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2015, якою задоволено подання інспектора КВІ м. Мукачево ВДПтС України в Закарпатській області ОСОБА_7 (далі інспектор КВІ) про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , та направлення останнього для відбування призначеного вироком покарання.
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2012 ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.302 КК України три роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку, з покладенням на нього передбачених ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи (а.с. 2).
Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 14.07.2014 ОСОБА_6 засуджений за вчинення в період зазначеного іспитового строку 30.04.2012 нового злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України; призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.; на підставі ч.3 ст.72 КК України постановлено останній вирок та наведений вище вирок від 12.01.2012 виконувати «окремо» (самостійно (а.с. 11-12).
27.10.2014 інспектор КВІ ОСОБА_7 , посилаючись на дані обставини вчинення засудженим ОСОБА_6 в період іспитового строку нового злочину, вніс до Мукачівського міськрайонного суду вказане вище подання, в якому також йдеться про те, що засуджений ОСОБА_6 «порушив вимоги ч.2 ст.75, ч.2 ст.78 КК України».

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.03.2015 задоволено вказане подання інспектора КВІ з її обґрунтуванням, що ОСОБА_6 під час визначеного вироком від 12.01.2012 іспитового строку, а саме 30.04.2012, вчинив новий злочин, і останнім вироком від 14.07.2014, який набрав законної сили 29.07.2014, не було застосовано правила, передбачені ст.71 КК України (а.с. 106-108).

В апеляційній скарзі засуджений вказує, що постановлена щодо нього вищезазначена ухвала суду від 20.03.2015 незаконна, у зв`язку з чим просить її скасувати та постановити нову, якою в задоволенні зазначеного подання інспектора КВІ відмовити з таких підстав.

Так, вказане подання може бути мотивовано виключно невиконанням засудженим покладеного на нього обов`язку або систематичним вчиненням ним правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Натомість, подання інспектора КВІ містить посилання виключно на вчинення засудженим злочину, що не є передбаченою ч.2 ст.78 КК, ст.166 КВК підставою для задоволення подання.

Інспектор КВІ у своєму поданні вийшов за межі своїх повноважень, оскільки наслідки вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину передбачені виключно ст.ст. 71,72 КК і вирішення даного питання покладено на суд виключно під час призначення засудженому покарання за новий злочин.

Отже, засуджений ОСОБА_6 вважає, що Мукачівська КВІ фактично піддає сумніву законність вироку суду від 14.07.2014 щодо застосування ч.3 ст.72 КК України, в частині «окремого» виконання вироків.

В свою чергу суд першої інстанції оскарженою ухвалою від 20.03.2015 взяв на себе непередбачені для нього процесуальним законом функції апеляційного перегляду зазначеного вироку від 14.07.2014, фактично скасовуючи цей вирок в частині застосування ч.3 ст.72 КК України, що потягло за собою постановлення незаконної ухвали від 20.03.2015.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, перевіривши матеріали провадження (особової справи) та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.

Вказані вище подання інспектора щодо ОСОБА_6 та постановлена за наслідками його розгляду оскаржена засудженим ухвала суду першої інстанції від 20.03.2015 є необґрунтовані з огляду на наступне.

Зазначені у поданні доводи інспектора КВІ ОСОБА_7 про те, що засуджений «порушив вимоги ч.2 ст.75 КК» є необґрунтовані, оскільки даний кримінальний закон стосується виключно умов прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням: у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини тощо. Те саме стосується і посилання інспектора в поданні на ч.2 ст.78 КК умови направлення судом засудженого для відбування призначеного покарання у разі невиконання останнім покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.
В розумінні останньої норми кримінального закону, а також, виходячи зі змісту ч. 1-4 ст.166 КВК України, для настання вказаних наслідків засуджений має порушити саме обов`язки (достатньо одного з них), покладені на нього вироком суду або вчинити систематичні три чи більше адміністративних правопорушень.
Зазначеними нормами закону не передбачено повноважень суду щодо можливості скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання особи, яка в період іспитового строку (випробування) хоч і вчинила новий злочин, однак не порушила покладені на неї вироком суду передбачені ст.76 КК України обов`язки та не вчинила в цей же період систематичних адміністративних правопорушень.
Порушене інспектором КВІ у наведеному вище поданні питання повинно вирішуватися судом виключно в порядку ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71,72 цього Кодексу.
Отже, постановляючи за правилами КПК України 1960 року зазначений вище вирок від 14.07.2014, місцевий суд, встановивши вчинення засудженим нового злочину (30.04.2012) в період визначеного вироком від 12.01.2012 іспитового строку, повинен був керуватися, крім іншого, вимогами ч.3 ст.72, ч.3 ст.78 КК, а за даних обставин і роз`ясненнями, що містяться в абз.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст.75 КК, та призначення покарання, яке згідно з ч.3 ст.72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Вказану помилку судового рішення можливо виправити виключно у разі його оскарження стороною обвинувачення.
Тому апеляційний суд визнає, що за даних обставин суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні наведеного вище подання інспектора КВІ, як у безпідставному, натомість прийняв помилкове рішення про його обґрунтованість, яке підлягає скасуванню з прийняттям відповідного нового рішення апеляційним судом.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,409,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2015 щодо ОСОБА_6 скасувати.

В задоволенні наведеного подання інспектора КВІ м. Мукачево ВДПтС України в Закарпатській області ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: