Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/139/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження 0003897 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бузниковата Вільшанського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, офіційно не працює, однак працює без трудової угоди водієм, не одруженого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України є особою що не має судимостей,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 595 грн. 00 коп.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, при наступних обставинах.

14.06.2014 року близько 19.30 год. ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні належного ОСОБА_7 гаражу № НОМЕР_1 , що розташований на території гаражного кооперативу «Таврія», біля буд. № 67, корп. № 3 по вул. Повітрянофлотській в м. Кіровограді, на ґрунті особистих неприязних стосунків, що раптово виникли у ході сварки з потерпілою ОСОБА_7 , діючи умисно, схопив обома руками останню за одяг спереду та вдарив потерпілу ОСОБА_7 об стіну гаражу правою частиною голови. Від вказаного удару, потерпіла ОСОБА_7 впала назад до підвального приміщення гаражу. Після чого, ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні наміри, коли потерпіла ОСОБА_7 знаходилася в положенні лежачи на спині на підлозі підвального приміщення, схопив її обома руками за одяг спереду та вдарив три рази об підлогу потилицею, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 665 від 02.07.2014 року тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин тім`яної ділянки голови справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком 150 годин. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити, стягнути на її користь матеріальну шкоду в сумі 3890 грн. 52 коп. та моральну шкоди в сумі 50 000 грн.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано обставини, які обтяжують покарання, передбачені п.п. 6, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину ОСОБА_9 щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що суд при обранні міри покарання не врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 вину не визнав з метою уникнення від кримінальної відповідальності та не розкаявся у вчиненому, заподіяну шкоду не відшкодував. Разом з тим, вважає, що судом необґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог потерпілої, оскільки в ході судового розгляду вивчено документи, які обґрунтовують та підтверджують поданий цивільний позов.

Провівши під час апеляційного розгляду справи судове слідство в частині з`ясування характеризуючи даних про особу обвинуваченого та доказів на підтвердження цивільного позову, заслухавши в дебатах прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком 150 годин, цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнути на її користь матеріальну шкоду в сумі 3890 грн. 52 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн., обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок районного суду залишити без змін, а в останньому слові обвинувачений просив виправдати його за ч. 1 ст. 125 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Викладені у вироку суду висновки про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку

Зважаючи на те, що ніким з учасників судового провадження не оскаржуються доведеність вини ОСОБА_9 та юридична кваліфікація дій останнього, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 покарання, то колегія суддів погоджується із доводами прокурора стосовно того, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та призначив обвинуваченому покарання, яке явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

Пунктом 2 ч. 1 ст. 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, переглядаючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України районний суд, хоча і вказав, проте належним чином не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, та прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді штрафу, яке не є необхідним та достатнім за своєю мірою внаслідок м`якості.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.03. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Таким чином, при призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Колегія суддів погоджується з визнаними судом першої інстанції обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння.

Обставини, які б пом`якшували покарання, відсутні.

Як особа, обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання (т. 1, а.к.п. 53), на обліку в Кіровоградській обласній психіатричній лікарні та Кіровоградському обласному наркологічному диспансері не перебуває (т. 1, а.к.п. 54-55), відповідно до ст. 89 КК України є особою що не має судимостей (т. 1, а.к.п. 56-57).

Також, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 під час розгляду в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції вину не визнав, шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_7 не відшкодував.

Згідно з ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штраф.
Судом першої інстанції ОСОБА_9 призначено покарання в розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що незначною мірою перевищує мінімальну межу вказаного виду покарання, з чим колегія суддів погодитися не може.
Таким чином, зважаючи на вищевикладені обставини, а також, те, що кримінальне правопорушення було вчинено щодо особи похилого віку, наслідки, які настали у виді заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а тому, на переконання колегії, ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченого санкцією ст. 125 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Що стосується висновку суду щодо відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині стягнення матеріальної шкоди залишити без змін, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 звернулася до суду з цивільним позовом, в якому просила стягнути з обвинуваченого 3890,52 грн. матеріальної шкоди та 50 000 гр. моральної шкоди у з в`язку з заподіянням їй шкоди внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (т. 2, а.к.п. 10-13).

Потерпіла ОСОБА_7 заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди мотивувала тим, що в період з 24.06.014 р. по 25.07.2014 р. вона перебувала на лікуванні у КЗ «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда» з діагнозом гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, у зв`язку з чим понесла значні витрати на лікування та зазнала душевних страждань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_9 , суд обґрунтував тим, що відомості про одержані потерпілою травми (гостра закрита черепна мозкова, струс головного мозку), зазначені в довідці КЗ «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда» суперечать відомостям, зазначених у висновках судово-медичної експертизи № 665 від 27.06.2014 року та додаткової судово-медичної експертизи № 1016/665 від 04.09.2014 р.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 02.07.2014 р. №665 та висновку додаткової судово-медичної експертизи від 18.09.2014 р. №1016/665 потерпілій заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин тім`яної частини голови, синців та саден (т. 1 а.к.п. 32-33, 37-38).
Водночас, як вбачається з довідки КЗ «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда», ОСОБА_7 поставлено діагноз гостра закрита черепна мозкова травма (14.06.2014 побутова), струс головного мозку, остеохондроз(т.2 а.к.п.24).
Аналізуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги потерпілої в частині стягнення завданої матеріальної шкоди не підтверджуються належним чином, оскільки нею не доведено факт спричинення ушкоджень, зазначених в довідці КЗ «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда», саме ОСОБА_9 .
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 необхідно залишити без змін.
Разом з тим, з урахуванням того, що моральна шкода, спричинена ОСОБА_9 пов`язана із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілій, а саме легкої тяжкості тілесних ушкоджень та зваживши на те, що внаслідок лікування ОСОБА_7 перенесла моральні та фізичні страждання, порушився звичний для неї уклад життя, плани, зв`язки, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду.
З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.
Визнати винним ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що складає 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7

3 500 грн. (три тисячі п`ятсот гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2