Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі :
головуючого Пивовара
суддів Гошовської Т.В., Мороза М.А.
за участю прокурора Глибченко Т.Г.
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 31 січня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок апеляційного суду
Автономної республіки Крим від 07 листопада 2007 року.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого у
с. Коктебель, пансіонат “Блакитна
раніше не судимого, -
засуджено за пунктом “г” ст. 93 КК України (1960 року) на
15 років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь
потерпілої ОСОБА_4 на відшкодування
моральної шкоди 100 000 грн.
Постановлена окрема ухвала з приводу встановлених судом
порушень кримінально-процесуального закону при проведенні досудового слідства.
Як визнав суд, ОСОБА_1 вчинив злочин за таких обставин.
23 червня 1995 року приблизно о 15 годині, перебуваючи
неподалік від кафе “Акваріум”, розташованого в с. Курортне м. Феодосії, у процесі бійки між місцевими жителями з
однієї сторони, серед яких були
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та охоронцями пансіонату “Кримське
примор'є” ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 з другої сторони,
ОСОБА_1 з метою умисного вбивства завдав дерев'яним бруском по одному удару в
область голови ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та з місця вчинення злочину зник. Від
отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер на місці події, а ОСОБА_7 - через
кілька годин у лікарні. Смерть обох потерпілих настала від закритої
черепно-мозкової травми.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 порушує питання про зміну
вироку у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону,
невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі
засудженого внаслідок суворості та неправильним визначенням суми моральної
шкоди. При цьому захисник, не оспорюючи факту настання смерті потерпілих від
дій ОСОБА_1 та даючи свій аналіз досліджених доказів, вважає, що дії ОСОБА_1
підлягають кваліфікації за ст. 118 КК України, оскільки він вчинив вбивство
двох осіб, захищаючи себе та своїх друзів від нападу потерпілих. Крім цього
захисник зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував усіх
пом'якшуючих покарання обставин, зокрема, з'явлення ОСОБА_1 із зізнанням до
органів міліції, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, його стан
здоров'я, позитивні характеристики, притягнення до кримінальної
відповідальності вперше, наявність батьків пенсійного віку та їх стан здоров'я,
часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_4. Ці обставини, як вважає
адвокат, дають підстави для призначення його підзахисному покарання із
застосуванням ст. 69 КК України. Також, на думку захисника, суд, визначаючи
розмір моральної шкоди, не дотримався вимог закону, а тому ця сума має бути
зменшена до 20 000 грн. Крім цього, захисник, посилаючись на порушення органами
досудового слідства вимог кримінально-процесуального закону, зазначає, що цілий
ряд доказів, на які послався суд у вироку, є недопустимими.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який
заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 у вчиненні умисного
вбивства двох осіб за встановлених судом обставин, що викладені у вироку, є
обґрунтованим і правильним, що підтверджується дослідженими в судовому
засіданні доказами.

ОСОБА_1 як на досудовому слідстві, так і в суді визнав факт спричинення
потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дерев'яним бруском тілесних ушкоджень в область
голови, від яких настала смерть останніх.

З показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 вбачається, що кожний з них,
відтворюючи події відповідно до тих моментів, які кожний з них
спостерігав, підтвердили факт бійки між
двома групами чоловіків, під час якої ОСОБА_5 завдав поранення ОСОБА_11, а
ОСОБА_1 дерев'яним бруском вдарив ззаду по голові спочатку одного, а потім
другого потерпілого. Після цього потерпілі одразу ж впали, а засуджений втік з
місця події.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність показань вказаних
свідків не встановлено. Деякі розбіжності щодо викладення ними характеру
розвитку подій та послідовності дій учасників бійки зумовлені особистим
сприйняттям кожним із свідків тих моментів, які вони спостерігали, а тому не
дає підстави для визнання показань окремих свідків недостовірними, як про це
ставиться питання у касаційній скарзі.

Локалізація і характер виявлених при дослідженні трупів потерпілих тілесних
ушкоджень в області голови, зокрема, забита рана тім'яної області зліва,
переломи потиличної, скроневих, правої тім'яної кісток черепа з крововиливами
під м'які оболонки головного мозку у ОСОБА_7 та переломи скроневих, тім'яних
кісток черепа зліва з крововиливами у м'які оболонки головного мозку у ОСОБА_6,
які за висновками судово-медичних експертиз відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, повністю узгоджуються з показаннями свідків щодо механізму
заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим.

Згідно з висновком судово-медичної криміналістичної експертизи, спричинення
ОСОБА_7 вказаних тілесних ушкоджень дерев'яним бруском, виявленим та вилученим
під час огляду місця події, не виключається.

Як убачається з пояснень судово-медичного експерта Горіна В.І., утворення виявлених у потерпілих
тілесних ушкоджень в області голови від однократної ударної дії не виключається.

Отже, характер заподіяних потерпілим тілесних ушкоджень, їх локалізація,
механізм спричинення та знаряддя злочину підтверджують висновок суду про
направленість умислу ОСОБА_1 на умисне вбивство потерпілих.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 36 КК України під перевищенням меж
необхідної оборони розуміється умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої
шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання чи обстановці захисту.
При цьому особа має перебувати в стані необхідної оборони.

Як убачається з матеріалів справи, посилання захисника на те, що ОСОБА_1
вчинив умисне вбивство потерпілих при перевищенні меж необхідної оборони з
достатньою повнотою перевірено судом і спростовуються наведеними у вироку
доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_20, ОСОБА_17, ОСОБА_18 з яких убачається, що під час бійки
ОСОБА_1 відійшов у сторону, взяв дерев'яний брус та, повернувшись до місця
події, одразу ж завдав ним ззаду по одному удару по голові потерпілим, які
ніяких неправомірних дій взагалі не вчиняли. У зв'язку з цим колегія суддів
вважає надуманими посилання захисника на те, що ОСОБА_1 захищався від нападу
потерпілих і тому змушений був ударити їх, а тому підстав для перекваліфікації
дій засудженого з п. “г” ст. 93 КК України (1960 року) на ст. 118 КК України,
як про це ставиться питання у касаційний скарзі, немає.

Суд, на підставі досліджених доказів, дійшов правильного висновку щодо
доведеності винності ОСОБА_1 та обґрунтовано кваліфікував його дії за п. “г”
ст. 93 КК України (1960 року).

Порушень вимог КПК, що ставлять під сумнів доведеність винності ОСОБА_1 у
зазначеному вироком обсязі злочинних дій, не встановлено.

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, то колегія суддів вважає, що
вирішення цього питання судом першої інстанції відповідає положенням,
передбаченим ст. 65 КК України, оскільки судом було враховано ступінь тяжкості
вчинених ним злочинів, встановлені по справі дані, що характеризують
засудженого. Будь-яких підстав для пом'якшення йому покарання та застосування
ст. 69 КК України, як про це ставиться питання у касаційній скарзі захисника,
колегія суддів не вбачає, оскільки призначене покарання за своїм видом і розміром
є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових
злочинів.

Зазначені в касаційній скарзі захисника обставини - стан здоров'я
засудженого, наявність у ОСОБА_1 батьків пенсійного віку, їх стан здоров'я не є
такими обставинами, що пом'якшують покарання.

Аргументованим і мотивованим вважає колегія суддів і рішення суду першої
інстанції щодо визначення розміру стягнення на відшкодування потерпілій ОСОБА_4
моральної шкоди.

З огляду на викладене, підстави для зміни вироку відсутні.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 07 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1
- без зміни.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Пивовар В.Ф. Мороз М.А.