Єдиний унікальний номер 725/1824/15-к
Номер провадження 1-кп/725/76/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.06.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 12 грудня 2014 року, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, українцем, уродженцем та мешканцем АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 у жовтні 2014 року вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 127, 128, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою ухилитись від проходження військової служби та припинити виконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, 29 жовтня 2014 року біля 08-ї години самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 та вибув до місця постійного проживання в с.Владична, Хотинського району, Чернівецької області, де проводив час на власний розсуд до 23 лютого 2015 року, чим скоїв самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Таким чином, аналізуючи всі наведені вище докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового слідства правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.407 ч.3 КК України, тобто непокора, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

В ході судового розгляду 26.06.2015 року від прокурора військової прокуратури Чернівецького гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 надійшла угода про визнання винуватості, укладена 26.06.2015 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

Крім того, під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 узгодили покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, з урахуванням особи винного, в силу вимог ст. 69 Кримінального кодексу України, сторони дійшли до згоди перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті та, на підставі ст.ст. 50, 53 Кримінального кодексу України, узгодили покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, у виді штрафу в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.3 ст.407 КК України щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказував на те, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним із прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи вищевикладене, суд переконався, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 12 грудня 2014 року, зі сторони обвинувачення, та громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та може бути затверджена судом.

Так, відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як було встановлено судом, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчиненим правопорушенням шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і зрозумів, роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 усвідомив наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття у вчиненні злочину; особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, наявність на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи в сукупності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, суд вважає вірним застосування відносно нього ст.69 КК України при узгодженні міри покарання сторонами кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.100, ч.1 ст. 314, ч.4 ст.469, ст.ст. 472, 473 ч.2, п.п.1, 3, 4 ч.4 ст.474 та ст.475 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і за його вчинення призначити йому покарання з врахуванням вимог ст. 69 Кримінального кодексу України, на підставі ст.ст. 50, 53 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 4250 чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн..
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1