ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-3161кМ14 У х в а л а
30 жовтня 2014 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - ОСОБА_6,
суддів - ОСОБА_7, ОСОБА_8, при секретарі судового засідання - ОСОБА_10,
з участю прокурора - ОСОБА_9, засудженого - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №5-3161км14 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця міста

Павлоград Дніпропетровської області,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

раніше судимого:

15 квітня 2005 року Юр'ївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік;

1)
6 березня 2006 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки і 6 місяців;

2) 2 грудня 2008 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України; ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців;

3) 4 квітня 2013 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 122 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з іспитовим строком 1 рік;

4) 25 липня 2013 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, до покарання в виді позбавлення волі на строк 4 роки, з іспитовим строком 2 роки,

засуджено:

· за ч. 3 ст. 186 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

· за ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 4 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 69 875 гривень, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 5 000 гривень - на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення крадіжок, грабежу та шахрайства, знову вчинив корисливі злочини за наступних обставин.

3 листопада 2013 року, близько 4 години, засуджений, з метою заволодіння чужим майном, проник через вікно у квартиру АДРЕСА_2, і повторно, таємно викрав звідти майно ОСОБА_3 загальною вартістю 3 200 гривень, завдавши матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, 23 листопада 2013 року, близько 2 години 30 хвилин, ОСОБА_1, з метою заволодіння чужим майном, проник через вікно у приміщення церкви «Нове покоління», розташованої по вулиці Харківській, 39-а в місті Тернівка Дніпропетровської області, та викрав з кабінету пастора ОСОБА_2 його майно загальною вартістю 69 875 гривень, завдавши матеріальної шкоди на вказану суму.

Коли засуджений разом з викраденим намагався залишити місце злочину, його протиправні дії були виявлені ОСОБА_5, яка стала вимагати їх припинення та повернення матеріальних цінностей.

Однак ОСОБА_1, розуміючи, що його дії набули відкритого характеру, ігноруючи законні вимоги ОСОБА_5, повторно відкрито заволодів зазначеним майном.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року вирок Тернівського міського суду від 14 лютого 2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано в частині призначення покарання. ОСОБА_1 призначено покарання: за ч. 3 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки і 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засудженому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та суворість призначеного покарання, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування наведеного зазначає, що апеляційний суд не дав належної оцінки обставинам, які пом'якшують покарання і були враховані судом першої інстанції, та безпідставно задовольнив апеляційні скарги прокурора і потерпілого, які були необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 186 КК України в касаційній скарзі не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються.

Згідно зі ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Покарання, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішення судом апеляційної інстанції питання про призначення ОСОБА_1 покарання відповідає наведеним вимогам.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суд урахував ступінь тяжкості злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, конкретні обставини їх вчинення, особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини, переважно корисливої спрямованості, нові крадіжку та грабіж вчинив під час іспитового строку через три місяці після постановлення останнього вироку, грабіж щодо ОСОБА_2 скоїв після повідомлення про підозру у вчиненні попереднього злочину та застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов'язання, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на диспансерному психіатричному обліку не перебуває, перебуває на диспансерному наркологічному обліку з діагнозом «психічні і поведінкові розлади, викликані вживанням психостимуляторів, зі шкідливими наслідками» (т. 2, а. с. 28-29, 38, 41-45, 55-57, т. 4, а. с. 54, 56-62).

Як обставину, що пом'якшує покарання, враховано активне сприяння розкриттю злочинів, а як обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинної діяльності.

Призначене ОСОБА_1 апеляційним судом покарання, яке за строком наближене до мінімальних меж санкції ч. 3 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів та підстав для його пом'якшення не знаходить.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Керуючись ст. ст. 336, 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8