Дата документу Справа № 310/19/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/19/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/725/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005791 від 25 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
на адресу апеляційного суду надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, виключити з його мотивувальної частини вказівку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ознакою повторності, а в іншій частині вирок суду залишити без змін. Апелянт вказує на те, що суд не дотримався вимог ст.ст.337,370 КПК України, оскільки, зазначивши у вироку при кваліфікації дій ОСОБА_6 ознаку повторності, вийшов за межі висунутого обвинувачення.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 22 листопада 2014 року приблизно о 16-00 годині, знаходячись на території ВАТ Азовсинтез по вул.Героїв Сталінграду в м.Бердянськ Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проник до складу фасувального цеху, скориставшись відсутністю відповідального складом, та будучи впевненим, що його дії сприймаються сторонніми особами як законні та правомірні, за допомогою ОСОБА_9 , умислом якого не охоплювалось скоєння крадіжки, завантажив 10 мішків цукру загальною вагою 500 кг, вартістю 7,38 грн за 1 кг, на загальну суму 3690 грн, в автомобіль Mercedes Benz 210, р/н НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_6 вивіз цукор в кількості 10 мішків з території ВАТ Азовсинтез та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим завдав підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 3690 грн.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, розглядаючи провадження у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам та належним чином мотивував у вироку свої висновки.

В той же час, кваліфікуючи дії обвинуваченого, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, суд вийшов за межі висунутого обвинувачення через наступне.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 є особою, раніше не судимою в силу ст.89 КК України, вчинив одне правопорушення проти власності, органом досудового розслідування його дії кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло. Прокурором вказане обвинувачення не змінювалось та не доповнювалось в порядку, передбаченому ст.ст.338, 339 КПК України.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону та безпідставну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 ще і за ознакою повторності.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.409 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає зміні з виключенням з його мотивувальної частини вказівки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ознакою повторності.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини зазначеного вироку вказівку суду про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ознакою повторності.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4