УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11,

виправданого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 31 липня 2014 року щодо ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України за відсутністю у його діях складу злочину.

Вирішено питання щодо цивільного позову та судових витрат у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 31 липня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що він 04 червня 2011, приблизно о 21 год 30 хв, керуючи технічно справним автомобілем «CITROEN JUMPY 1.9», д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись по вул. Очаківській в с. Кам'янка Очаківського району Миколаївської області, зі сторони м. Очакова в напрямку м. Миколаєва, з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю 50-60 км/год, у темний час доби, по сухій, неосвітленій ділянці дороги, виконуючи маневр розвороту, біля заїзду до будинку № 57, в порушення п. 2.3 «б», п. 10.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність в дорожній обстановці, перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, допустив зіткнення з мотоциклом «RIO 150» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який рухався у попутному напрямку з включеним ближнім світлом фар зі швидкістю 40-50 км/год. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла ОСОБА_3 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Виправдовуючи ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу злочину, суд у вироку на підставі аналізу зібраних органами досудового слідства і досліджених судом доказів дійшов висновку, що вони об'єктивно не підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень із направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незаконного виправдання засудженого. При цьому, вважає, що судом порушено вимоги ст. 374 КПК України 1960 року. Крім того, зазначає, що апеляційний суд під час перегляду вироку в апеляційному порядку не дотримався вимог ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки при залишенні апеляційної скарги прокурора без задоволення не зазначив підстави, через які її визнано необґрунтованою.

На касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_2, який діє в інтересах виправданого ОСОБА_1, подав заперечення, в яких наводить доводи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника проти задоволення касаційної скарги прокурора, пояснення ОСОБА_1, який також заперечував проти задоволення касаційної скарги, думку прокурора на підтримання касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 327 КПК України 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Згідно з ч. 4 ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як убачається із матеріалів справи, суд належним чином проаналізував зібрані у справі органом досудового слідства докази і, дотримуючись вимог ст. 334 КПК України 1960 року, вказав у вироку, з яких саме підстав він дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд при постановленні виправдувального вироку, безпосередньо дослідивши зібрані по справі докази, з дотриманням процесуальних норм виклав в мотивувальній частині вироку результати їх оцінки за критеріями допустимості, достовірності та достатності для прийняття рішення по справі. Зазначені вимоги кримінального-процесуального закону судом виконані.

Так, висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені судом та взяті до уваги при з'ясуванні дійсних обставин події, що ґрунтуються на зібраних й належним чином перевірених і проаналізованих доказах.

Виправдовуючи ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху суд врахував, що останній керував технічно справним автомобілем, з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю 50-60 км/год, у темній час доби, по сухій неосвітленій ділянці дороги, перебуваючи у тверезому стані. При цьому, судом враховано показання ОСОБА_1, який пояснив, що ним було суворо дотримані всі вимоги правил дорожнього руху, зокрема, дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія ОСОБА_3, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння, не був у мотошоломі, їхав по зустрічній смузі руху на мотоциклі з конструктивними змінами зовнішніх світлових приладів, у темну пору доби, без увімкненого світла фар.

Разом із тим, показання ОСОБА_1 повністю узгоджуються з показаннями безпосередніх свідків дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили, що фари головного світла мотоцикла не працювали. Також, свідок ОСОБА_6 вказав, що освітлювальні прилади мотоциклу не могли працювати, оскільки генератору не вистачило би для того, щоб й одночасно рухатися на ньому.

Крім того, враховано й показання потерпілого ОСОБА_3, який неодноразово змінював їх та не зміг пояснити, який маневр він виконував на дорозі, чи вмикав сигнал повороту перед здійсненням маневру та чому не гальмував.

Як убачається з висновку судово-автотехнічної експертизи від 03 серпня 2011 року ознак роботи лампочок мотоцикла під час дорожньо-транспортної пригоди в ході огляду не виявлено, як і не виявлено ознак, які б підтверджували той факт, що в момент зіткнення лампочки були в неробочому стані.

Також, судом взято до уваги показання експерта ОСОБА_7, який зазначив, що на мотоциклі було здійснено конструктивні зміни зовнішніх світлових приладів на автомобільні, які не передбачені штатною конструкцією (цей факт підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи). Зауважив, що, світло фар на мотоциклі не могло нормально функціонувати з автомобільними лампочками, а несправна освітлювальна система може призвести до дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з тим, що знижує можливість інших учасників дорожнього руху бачити транспортний засіб та можливість самого водія бачити перешкоди.

До того ж судом враховано, що експертним шляхом не представилось можливим визначити чи працювали фари головного світла мотоцикла в момент дорожньо-транспортної пригоди. Натомість, факт того, що в цей момент фари головного світла мотоциклу не працювали, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які були безпосередніми очевидцями події.

Таким чином, усім цим доказам суд дав у вироку оцінку у сукупності з іншими доказами по справі і дійшов обґрунтованого висновку про їх недостатність для підтвердження обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому органами досудового слідства злочину, та навів відповідні мотивування, з якими погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що апеляційний суд не розглянув усіх обставин справи та не навів належної оцінки дослідженим по справі доказам, є необґрунтованими, оскільки зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, в ній повно викладені всі підстави, через які апеляцію прокурора визнано необґрунтованою.

При цьому об'єктивність оцінки наведених у вироку доказів, а також порушень процесуального порядку їх збирання, апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції прокурора, аналогічних викладеним у касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості.

За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 323, 327 КПК України 1960 року про те, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачаться на її користь, суди першої та апеляційної інстанцій прийняли законні та обґрунтовані рішення про виправдання ОСОБА_1 у вчиненні злочину, який йому був інкримінований.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлено істотних порушень судами вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 31 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10