Ухвалаіменем україни

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

за участю прокурора ОСОБА_10,

засудженого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_11

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001055, за касаційною скаргою засудженого на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 березня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого, останній раз 10 липня 2012 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 296 КК України на 1 рік обмеження волі, звільненого умовно-достроково ухвалою Торезького міського суду Донецької області від 25 березня 2013 року, невідбутий строк 4 місяці 16 днів,

в с т а н о в и л а:

вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки, за ч. 3 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 10 липня 2012 року Добропільського міськрайонного суду Донецької області і остаточно призначено 5 років 2 місяці позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2 рішення суду щодо котрого не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 березня 2014 року вирок міськрайонного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вироку та ухвали суду, закриття провадження у справі щодо нього, оскільки його вину у вчиненні злочинів не доведено. Висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок постановлено на припущеннях, обґрунтовано недопустимими доказами. Суд апеляційної інстанції не дав усіх відповідей на доводи його апеляційної скарги та наведені порушення не усунув.

ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочинів за наступних обставин. 08 травня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння, із хуліганських спонукань, та з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, шляхом вільного доступу, проникли до квартири ОСОБА_3 по АДРЕСА_2. Нанесли останньому удари кулаками, а ОСОБА_1 обрізком пластикової труби по тілу, чим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження. Діючи повторно, ОСОБА_1, відкрито викрав майно потерпілого на загальну суму 310 грн. та розпорядився ним на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, прокурора, який заперечив проти касаційної скарги засудженого та вважав, що вирок та ухвала суду скасуванню не підлягає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено за викладених у вироку обставин, ґрунтуються на доказах, зібраних та оцінених відповідно до вимог КПК України.

Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 08 травня 2013 року до нього в квартиру ввійшли ОСОБА_1 та ОСОБА_2, котрі спочатку спитали його за телефон, а потім почали завдавати удари. ОСОБА_1 бив пластиковою трубою. Зі слів співмешканки ОСОБА_5, йому стало відомо, що ОСОБА_1 забрав його кросівки та портмоне.

Очевидець події свідок ОСОБА_5 підтвердила показання ОСОБА_4, вказала на ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як на осіб, які завдавали удари потерпілому. Окрім того, зазначила, що після того, як потерпілий втік з квартири, ОСОБА_1 в її присутності, витяг портмоне з грошима та забрав кросівки - особисті речі потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_2, показав, що в день вчинення злочину вони із ОСОБА_1 вживали алкогольні напої, а потім разом пішли розбиратися із ОСОБА_4 з приводу мобільного телефону. В квартирі він почав бити потерпілого руками, потерпілий втік.

Коли вони вийшли з квартири, в руках ОСОБА_1 він побачив кросівки, які останній заховав. У ту саме ніч його затримали, він показав місце, де були знайдені та вилучені речі ОСОБА_4

Об'єктивно вина засудженого підтверджується протоколом огляду від 09 травня 2013 року та фототаблицею місця події, протоколом огляду автомобільного скату в якому виявлені кросівки та портмоне з купюрою 100 грн., які належали потерпілому, висновком експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_4 виявлено легкі тілесні ушкодження.

Показання очевидців події ОСОБА_3 та ОСОБА_5 узгоджуються з показаннями співучасника злочину ОСОБА_2, у зв'язку із чим, судом правильно зроблено висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів.

Доводи засудженого з приводу порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, оскільки в основу вироку покладено показання свідка ОСОБА_6, який не був допитаний безпосередньо в судовому засіданні не впливають на законність постановленого вироку щодо ОСОБА_1

Зокрема, як убачається з вироку суду, винуватість ОСОБА_1 підтверджено іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами, як того вимагає ст. 95 КПК України, якими обґрунтовано обвинувальний вирок.

Окрім того, наведене порушення в силу ст. 412 КПК України не є істотним, оскільки не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому не може бути підставою для скасування постановленого вироку.

В цілому вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2013 року є правильним.

Висновки суду щодо встановлених фактичних обставин злочину, дотримання вимог кримінально-процесуального закону та кваліфікація злочинних дій засудженого перевірялися судом апеляційної інстанції, ухвала якого є належно мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Апеляційним судом, в тому числі перевірено доводи засудженого на свій захист щодо непричетності до злочину, порушення його прав.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи скарги засудженого безпідставними, а касаційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_8 ОСОБА_7