У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого - судді Верещак В.М.

суддів Гошовської
Т.В., Кривенди О.В.

за участю прокурора
Кравченко Є.С.

розглянула в судовому засіданні 15 лютого 2007 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Донецької
області на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 6 вересня 2005 року відносно ОСОБА_1 та на постанову
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 вересня
2005 року відносно ОСОБА_2.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з
установленням іспитового строку на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладені такі обов'язки: періодично з'являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу цього органу.

Зазначеною постановою до

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого,

Справа № 5-297 км 07

Категорія КК: ч. 1 ст. 190

Головуючий у першій інстанції Пономаренко Г.І.

Доповідач Гошовська
Т.В.

за вчинення суспільно небезпечного
діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, застосований такий примусовий
захід виховного характеру як передача під нагляд матері - ОСОБА_3.

В апеляційному порядку зазначені рішення не розглядалися.

За вироком суду, ОСОБА_1 засуджено за те, що він, 5 січня 2005 року,
приблизно о 13 годині, разом із ОСОБА_2, який не досяг віку, із якого можлива
кримінальна відповідальність, перебуваючи в районі дитячого оздоровчого центру
імені Зої Космодем'янської, розташованого на Комсомольському бульварі в
Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, з метою заволодіння чужим майном
підійшли до раніше їм незнайомим неповнолітнім
потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і під приводом скористатися їх мобільними
телефонами для здійснення дзвінків, заволоділи мобільним телефоном «Сіменс
А-65», вартістю 635 гривень, що належав ОСОБА_4, та мобільним телефоном «Філіпс
Сісіо 120», вартістю 400 гривень, котрий належав ОСОБА_5, після чого втекли
з місця події.

Ці ж самі обставини скоєння суспільно-небезпечного діяння зазначені й у
постанові суду щодо ОСОБА_2.

У касаційному поданні заступник прокурора Донецької області, посилаючись на
допущені судом істотні порушення кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування кримінального закону, просить рішення суду щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. При
цьому, як зазначає прокурор, на порушення вимог ст. 277 КПК України суд: не
надав можливості підсудному ОСОБА_1, його захиснику та законному
представнику підготуватися до захисту
проти нового обвинувачення; не роз'яснив потерпілим та їх законним
представникам право підтримувати обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі.
Висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, зокрема, щодо
способу вчинення та ознак складу
злочину. Також у вироку неправильно зазначений місяць народження засудженого -
замість червня вказаний липень. Крім цього, при призначенні покарання ОСОБА_1 суд не врахував його неповнолітній
вік як обставину, що пом'якшує покарання, а також неправильно застосував
кримінальний закон, призначивши йому всупереч вимогам ч. 3 ст. 61 КК України
покарання у виді обмеження волі та, на порушення вимог ч. 2 ст. 104 КК України,
звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, як зазначає прокурор, при вирішенні питання щодо закриття справи
відносно ОСОБА_2. та застосування до нього примусових заходів виховного
характеру був порушений порядок, передбачений ст. 7-3 КПК України.
Кримінально-процесуальний закон, на думку касатора, не передбачає права
прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, або прокурора, який бере
участь у розгляді справи, виносити
постанови про закриття справи та застосування до підсудного примусових заходів
виховного характеру під час розгляду справи судом. Суд, на порушення вимог
кримінально-процесуального закону, прийняв до розгляду та розглянув таку
постанову прокурора, який затвердив обвинувальний висновок. Крім цього, суд при
викладенні обставин скоєння ОСОБА_2 суспільно-небезпечного діяння допустив
істотні суперечності. Також прокурор зазначає, що суд на порушення вимог
кримінально-процесуального закону розглянув справу поверхово, без належного
дослідження всіх доказів, зібраних досудовим слідством, та у відсутності
представника міліції у справах
неповнолітніх.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Кравченко
Є.С., яка підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали справи та,
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне
подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Кримінальна справа надійшла на розгляд до суду по обвинуваченню ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При розгляді справи прокурор, прийшовши до переконання, що пред'явлене
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачення потрібно змінити, виніс 6 вересня 2005 року
постанову, в якій сформулював нове обвинувачення щодо ОСОБА_1 із кваліфікацією
його дій за ч. 1 ст. 190 КК України, а також прийняв рішення про закриття
кримінальної справи щодо ОСОБА_2. на підставі ст. 7-3 КПК України та
застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

Усупереч вимогам ст. 277 КПК України суд цю постанову прокурора про зміну
обвинувачення ОСОБА_1 та закриття справи щодо ОСОБА_2. не вручив неповнолітнім
потерпілим й їх законним представникам; не роз'яснив указаним особам право
підтримувати обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі та взагалі не з'ясував
їх відношення до зміни обвинувачення й закриття справи, а у той же день 6
вересня 2005 року прийняв рішення по справі.

Крім того, як убачається з долученої судом до матеріалів кримінальної
справи постанови в.о. прокурора Орджонікідзевського району м. Маріуполя від 6
вересня 2005 року про закриття кримінальної справи та направлення матеріалів
справи до суду для застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_2. примусових
заходів виховного характеру, то вона не підписана прокурором ( а.с. 35 - 40 ).

Таким чином, суд допустив такі порушення вимог кримінально-процесуального
закону, які, на думку колегії суддів, перешкодили йому повно та всебічно
розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок та
постанову.

Оскільки зазначені порушення вимог кримінально-процесуального закону є
істотними, то постановлені судові рішення підлягають скасуванню, а кримінальна
справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду необхідно
повно й об'єктивно дослідити обставини справи та прийняти законне й
обґрунтоване рішення з дотриманням відповідних вимог КПК України, зокрема, тих,
що регламентують розгляд у суді справ про злочини неповнолітніх.

Якщо під час розгляду справи у суді буде встановлено, що ОСОБА_2 вчинив
суспільне небезпечне діяння та не досяг віку, з якого можлива кримінальна
відповідальність, то питання про закриття щодо нього кримінальної справи має
бути вирішено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Що стосується інших, наведених
у касаційному поданні доводів, то вони
мають бути перевірені під час нового розгляду справи у суді.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України. колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від
6 вересня 2005 року щодо ОСОБА_1 та постанову Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від 6 вересня 2005 року про застосування до
ОСОБА_2 примусових заходів виховного характеру скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Верещак В.М. Гошовська
Т.В. Кривенда О.В.