Справа № 362/4475/13-к
Провадження № 1-кп/362/268/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2013 року
м.Васильків

Васильківський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого - судді А.А. Бабіша,

при секретарі - Н.М. Яренко,

з участю прокурора - О.В. Сідашова

обвинуваченого - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінального провадження,
внесеного в Єдиний реєстр досудових
розслідувань під №0001551 від 20.06.2013
року за обвинуваченням ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Київ,
громадянина України, освіта середня,
тимчасово не працюючого, проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого:
20.12.11 року Дніпровським районним судом
м .Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років
позбавлення волі та звільненого від
відбування покарання з іспитовим
строком на 2 роки,

- у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.
185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

20.06.2013 року близько 01 год. 00 хв.
ОСОБА_1 повторно, маючи намір на таємне
викрадення чужого майна та реалізуючи
свій злочинний намір, через незачинені
двері проник до будинку АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_2, звідки скоїв
крадіжку зварювального апарату
вартістю 1000 гривень, болгарки марки
«МАКІТРА» вартістю 1500 гривень та
бензопили марки «SHTORM» вартістю 1100
гривень. Після цього ОСОБА_1 з місця
вчинення кримінального правопорушення
зник, викраденим розпорядився на
власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_2
завдав матеріальної шкоди на суму 3600
грн.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_1 суду показав, що
20.06.2013 року о 01-00 годині ночі він
повертався додому на власному мопеді,
і проїжджаючи повз двоповерхового
будинку по АДРЕСА_2, вирішив зайти
подивитись його. Побачивши, що нікого
немає вдома, а двері будинку
відчинені, він зайшов всередину і
побачив, що там є багато інструментів.
Він взяв електрозварювальний апарат
та відніс його до мопеда, а потім
повернувся і взяв болгарку та
бензопилу, які також відніс до мопеда,
вказані речі на власному мопеді він
відвіз до себе додому в с. Зарічча.
20.06.2013 року зранку, коли прокинувся
вдома - йому зателефонував ОСОБА_2,
який спитав чи не він скоїв крадіжку з
його будинку, на що він відповів що
ні. Йому було дуже соромно, оскільки
ОСОБА_2 він добре знає. Потім він
приїхав до м. Василькова, де зустрівся
з ОСОБА_2, якому в присутності міліції
зізнався про крадіжку та розповів, де
зберігаються викрадені речі. Також
показав, що вибачився перед
потерпілим, повернув всі викрадені
речі. Щиро каявся у вчиненому, просив
суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, подавши письмову заяву, в
якій просив судовий розгляд даного
провадження проводити у його
відсутності. Претензій матеріального
та морального характеру до ОСОБА_1 не
має, при визначенні міри покарання
покладається на думку суду.

Головуючим у кримінальному
провадженні з'ясована думка учасників
судового провадження про те, які докази
треба дослідити та про порядок їх
дослідження.

Прокурор не заперечував проти
подальшого розгляду кримінального
провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК
України, обмежившись вивченням
доказів, які характеризують
обвинуваченого ОСОБА_1

Судом з'ясована думка всіх
учасників судового провадження
стосовно подальшого розгляду
кримінального провадження відповідно
до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом
з'ясовано, чи правильно розуміють
обвинувачений та інші учасники
кримінального провадження зміст
обставин, які ніким не оспорюються, чи
немає сумнівів у добровільності їх
позиції, а також роз'яснив їм, що у
такому випадку вони будуть позбавлені
права оскаржити ці обставини в
апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку
щодо недоцільності дослідження
доказів щодо тих обставин, які ніким не
оспорюються, та можливості обмежитись
вивченням доказів, які характеризують
обвинуваченого ОСОБА_1 що містяться в
матеріалах кримінального провадження
№0001551 від 20.06.2013 року відносно
ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що
були надані прокурором в судовому
засіданні.

Враховуючи вище вказане, суд
приходить до висновку про повну
доведеність вини ОСОБА_1 в таємному
викраденні чужого майна (крадіжка),
вчиненій повторно, поєднаній з
проникненням у житло, а його дії
правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК
України.

Визнаючи винним обвинуваченого
ОСОБА_1 і обираючи йому міру покарання,
суд враховує характер і ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину, що
відноситься, відповідно до ст. 12 КК
України, до тяжких злочинів, також
повною мірою вивчена особа
обвинуваченого: відповідно до вимоги
ГІБ МВС України ОСОБА_1 раніше судимий,
вчинив злочин в період відбування
покарання за попереднім злочином, на
обліку в лікаря нарколога та психіатра
не перебуває, характеризується
посередньо.

Судом, відповідно до ст. 66 КК
України, беруться до уваги обставини,
пом'якшуючі відповідальність
обвинуваченого ОСОБА_1: щире каяття,
активне сприяння розкриттю злочину,
добровільне відшкодування завданого
збитку.

Обставин, що обтяжує
відповідальність обвинуваченого
ОСОБА_1 відповідно до ст. 67 КК України,
судом не встановлено.

Підстав для застосування
відносно обвинуваченого ОСОБА_1
положень ст. 69 КК України судом не
вбачається.

Враховуючи посередню
характеристику на ОСОБА_1 за місцем
його проживання, те, що він раніше
судимий, щире каяття, думку
потерпілого, який претензій
матеріального і морального характеру
до обвинуваченого не має, суд вважає за
можливе призначити ОСОБА_1 покарання в
межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у
виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України,
покарання має на меті не тільки кару, а
й виправлення засудженого, а також
запобігання вчиненню нових злочинів,
як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України,
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, а тому
призначене покарання ОСОБА_1 буде
відповідати його особі і вчиненому ним
кримінальному правопорушенню.

Вироком Дніпровського районного суду
м. Києва від 20.12.2011 року ОСОБА_1
засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до 4
років позбавлення волі та звільненого
від відбування покарання з іспитовим
строком на 2 роки.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив злочин,
передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, до
повного відбуття покарання,
призначеного йому вироком
Дніпровського районного суду м. Києва
від 20.12.2011 року .

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо
засуджений після постановлення вироку,
але до повного відбуття покарання
вчинив новий злочин, суд до покарання,
призначеного за новим вироком,
повністю або частково приєднує
невідбуту частину покарання за
попереднім вироком. Остаточне
покарання за сукупністю вироків має
бути більшим від покарання,
призначеного за новий злочин, а також
від невідбутої частини покарання за
попереднім вироком.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
призначення судами кримінального
покарання» № 7 від 24.10.2003 р., невідбутою
частиною покарання за попереднім
вироком треба вважати, зокрема,
покарання, від відбування якого особу
звільнено з випробуванням (статті 75, 79,
104 КК), за винятком тримання під вартою в
порядку запобіжного заходу або
затримання, перебування в медичному
закладі тощо.

Отже, враховуючи все вище зазначене,
суд при призначенні остаточного
покарання ОСОБА_1 застосовує вимоги ч. 1
ст. 71 КК України щодо часткового
складання невідбутої частини
покарання за вироком Дніпровського
районного суду м. Києва від 20.12.2011 року,
до покарання, призначеного за даним
вироком, і призначає йому покарання у
виді тримання під вартою з поміщенням
до кримінально-виконавчої установи,
оскільки ОСОБА_1, будучи раніше судимим,
на шлях виправлення не став, а вчинив
новий умисний злочин під час
іспитового строку, а тому його
виправлення та перевиховання можливе
лише в умовах ізоляції від суспільства

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК
України і призначити йому покарання у
виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 статті 71 КК України
шляхом часткового складання
невідбутої частини покарання за
вироком Дніпровського районного суду
м. Києва від 20.12.2011 року остаточне
покарання ОСОБА_1 призначити у виді 3
(трьох) років 3 (трьох) місяців
позбавлення волі з поміщенням до
кримінально-виконавчої установи.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1
відраховувати з дати звернення вироку
суду до виконання.

Вирок може бути оскаржено
протягом 30 днів з дня його проголошення
до Апеляційного суду Київської
області.

Суддя
А.А. Бабіш