Справа № 11-266/2007 року Головуючийв 1-й інстанції Коваль Р.И..
Категорія cm.cm.185 4.3,396 ч.1 КК України Доповідач СусловМ.І.
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

Головуючого - Ковтуна В.П., суддів Суслова М.І., Цугеля І.М., З участю прокурора Підлісного О.В., захисника ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями і доповненнями до неї засудженого ОСОБА_1, в його інтересах захисника ОСОБА_2 та потерпілоїОСОБА_3 на вирок Шепетівського міськрайонного суду від
20 лютого 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина
України, з середньою освітою, не
одруженого, на утриманні перебуває малолітня дитина, не працюючого, раніше
не судимого,

- засуджено за ст.185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ст..396 ч.1 КК -на 2 роки позбавлення волі, а на
підставі ст..70 КК йому остаточно обрано 5 років позбавлення
волі.

Строк покарання рахується з 6 квітня 2005 року, в цей строк зараховано час перебування
під арештом при досудовому слідстві.

Він утримується під вартою.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілихОСОБА_3 39120 грн. матеріальної
та 5 тис .грн. моральної шкоди, ОСОБА_4. - 1040
грн. матеріальної та 5 тис. грн. моральної, а на користь НДЕКЦ при
УМВСУ в Хмельницькій області 470 грн.70 коп. судових витрат
за проведення експертиз.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він 27 жовтня 1995 року в нічний час разом з іншою особою, матеріали стосовно якої
виділені в окреме провадження, перебуваючи в
квартиріАДРЕСА_2, в якій на той час проживав ОСОБА_6
і в нього знаходилася ОСОБА_5після позбавлення їх життя іншою
особою, викрав особисте майно потерпілих та автомобіль ВАЗ- 2109, державний номерний знак НОМЕР_1, спричинивши останнім
матеріальні збитки на загальну суму 40702 грн.

Крім того, його засуджено і за заздалегідь не обіцяне приховування злочину,
оскільки достовірно знаючи і усвідомлюючи фактичні
обставини вбивства ОСОБА_6 та ОСОБА_5не повідомив про них в правоохоронні органи.

2

В апеляції та доповненнях до неї засуджений просить вирок суду скасувати, направивши матеріали справи на новий судовий розгляд. При
цьому він посилається на його необгрунтованність і
помилковість. Стверджує про однобічність судового слідства, необ"єктивність в оцінці доказів та неповноту дослідження
матеріалів справи, що в кінцевому результаті
призвело до обрання занадто суворого покарання. Крім того, на його думку, суд без достатніх підстав не погодився з доводами
його захисника про застосування щодо нього
законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності
в зв"язку з закінченням строків давності.

За аналогічних підстав захисник ОСОБА_2 просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити у зв"язку з сплином строків давності притягнення до кримінальної
відповідальності її підзахисного.

ПотерпілаОСОБА_3 в своїй апеляції ставить питання про скасування вироку з направленням матеріалів справи на додаткове
розслідування. При цьому вона вважає вказане
судове рішення незаконним, поскільки судом дано поверхову і однобічну оцінку доказам по справі та невірно кваліфіковано дії
ОСОБА_1 при вчиненні ним злочинних посягань. Наголошує,
що останній являється співучасником вбивства і розбійного нападу, за скоєне
повинен нести відповідальність в повному обсязі, а обране судом покарання
тому є необгрунтовано м"яким.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого та в
його інтересах захисника на підтримку доводів апеляцій,
міркування прокурора про законність і
обгрунтованність вироку, перевіривши твердження потерпілої та вивчивши
матеріали справи, колегія суддів судової палати

знаходить

апеляції засудженого та його захисника як такі, що підлягають частковому задоволенню,
а потерпілої - задоволенню в повному обсязі.

Міськрайонний суд засудив ОСОБА_1 за таємне викрадення з помешкання ОСОБА_6
його особистого майна та майна потерпілої ОСОБА_5з проникненням в житло, а з міської автостоянки - автомобіля потерпілого,
з нанесенням останнім матеріальної шкоди на 40702 грн та
за здалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Разом з тим, вирок суду не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки
він постановлений з порушенням вимог матеріального
права та однобічністю оцінки доказової бази, а тому
не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з таких підстав.

Як вказано в вироку, під час судового слідства знайшли своє підтвердження обставини перебування ОСОБА_1 з іншою особою в квартирі,
яку тимчасово займав потерпілий ОСОБА_6, в період з 27 на
28 жовтня 1995 року. В цій же квартирі на час вчинення злочинних посягань перебувала і співмешканка останнього ОСОБА_5. В
період постановки автомобіля потерпілого на
автостоянку засудженим ОСОБА_1 інша особа вчинила
розбійний напад та з корисливих мотивів вбила ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Повернувшись в дану квартиру, ОСОБА_1. виявив трупи вказаних осіб і усвідомлюючи, що злочин скоєно особою, з якою він
перебував в даному помешканні, на пропозицію останнього вчинив разом з
ним крадіжку чужого майна. Погрузивши майно

3

потерпілого на автомобіль
останнього, прибули в м.Черкаси, де реалізували невстановленим слідством особам усе майно, здобуте злочинним шляхом, та
транспортний засіб.

На підставі наведеної мотивації суд прийшов до переконання про вину ОСОБА_1 у вчиненому, засудивши його за ст.ст. 185 ч.3, 396 ч.1
КК України на п"ять років позбавлення волі.

Перевіряючи доводи апелянтів та аналізуючи обставини розбійного нападу з позбавлення життя потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_5, колегія
суддів прийшла до переконання, що ще органами досудового слідства було допущено
цілий ряд помилок і неузгодженостей при формуванні обвинувачення для ОСОБА_1,
які не могли бути усунені в суді першої інстанції.

Місцевий же суд при постановлені обвинувального вироку стосовно останнього внаслідок неуважності і поспішності, поверхово вивчив
матеріали справи, не з"ясував питання про
достатність наявних у справі доказів для обгрунтування кваліфікації скоєного засудженим, допустивши тим саме порушення вимог ст..ст.
323-324 КПК України та постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 1990 року „ Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду
України з питань судового розгляду
кримінальних справ і постановления вироку „ .

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи 6 грудня 1995 року стосовно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ст..93п.п. „а", „г" КК
України (т.1, а.с. 5), а 7 грудня т.р. - за ст..142 ч.З КК України (т.1, а. с. 6).

1 грудня 2006 року старшим слідчим Шепетівської міжрайпрокуратури було винесено постанову про перекваліфікацію діянь
обвинуваченого та закриття кримінального переслідування
щодо нього за попередніми обвинуваченнями (т.1, а.с. 9-11).

Підставою для винесення вказаної постанови, як стверджує слідство,
послужило те, що після вчинених злочинних дій
ОСОБА_1. та інша особа з місця події зникли і переховувались на території Російської Федерації . Після екстрадиції
ОСОБА_1до України останній свою вину в
пред"явленому обвинуваченні не визнав і показав, що вбивства ОСОБА_6 та його співмешканки не скоював, а в цей час займався
постановкою на автостоянку транспортного засобу
потерпілого. Повернувшись в квартиру , допоміг іншій особі винести з помешкання речі потерпілого, погрузити їх в
автомобіль останнього та відвезти в м.Черкаси, де все
було продано невстановленим слідством особам. При переносі і погрузці в автомобіль майна потерпілого в квартирі через
відкриті двері бачив з розбитою головою ОСОБА_6, а на кухні - труп дівчини.

Такі дії ОСОБА_1 органи слідства кваліфікували як крадіжку чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб,
поєднану з проникненням в житло, що завдало значної шкоди потерпілим,
а факт перебування в квартирі ОСОБА_6 в вказаний час
та при виявленні, що інша особа скоїла умисне вбивство з корисливих мотивів і достовірно усвідомлюючи обставини вчиненого
злочину - вчинення заздалегідь необіцяного приховування особливо тяжкого злочину.

З такою
кваліфікацією погодився і суд першої інстанції, всебічно не перепровіривши
та не проаналізувавши її
достовірність чи ,
з іншої сторони,

4

безпідставність
поряд з сукупністю інших доказів, а поклавши в мотивацію вироку обставини скоєного ОСОБА_1 згідно пред"явленого
обвинувачення, надав підстави апеляційній інстанції для сумніву в
вірному застосуванні норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про вчинення ОСОБА_1 злочинно-караних дій, за які він засуджений
міськрайонним судом, є помилковими і як такими, що
не відповідають вимогам кримінального закону, його притягнення до кримінальної відповідальності, визнання винними і
призначення покарання за крадіжку майна
потерпілих ОСОБА_6 іОСОБА_5 та приховування особливо тяжкого злочину - поспішними і необгрунтованими, в його діях
вбачаються підстави для застосування
кримінального закону про більш тяжкий злочин , по якому йому обвинувачення на цьому етапі не пред"являлося, що є
безумовною підставою повернення справи на додаткове розслідування ( ст.. 374 КПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 лютого 2005 року „ Про практику
застосування судами України законодавства, що
регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування „)

Під час його проведення слід більш детально перепровірити покази ОСОБА_1 в частині обставин паркування автомобіля потерпілого на
автостоянці, затрачений для цього час з врахуванням двох переходів від місця
паркування до квартири потерпілого, при необхідності
провести відтворення обставин і обстановки з метою встановлення періоду відсутності останнього в квартирі ОСОБА_6,
співставити отримані дані з поясненнями обвинуваченого та
свідків ( подружжя ОСОБА_7, т.1, а.с. 71-76 ), дати відповідний аналіз показам батьків ОСОБА_1в частині відсутності того та
інших осіб в квартирі, де проживав обвинувачений, в період другої половини дня
27 жовтня 1995 року.

Одночасно з цим, слід більш скурпульозно перепровірити дані протоколу
огляду та вилучення краденого майна потерпілого,
виявленого в готелі „Центральний" м. Черкаси ( т.1, а.с. 128 - 130) на предмет наявності плям бурого кольору на одязі,
який міг належати обвинуваченому, даних висновків
експертних досліджень трупів ОСОБА_5( т.1, а.с. 171 - 179 ) та ОСОБА_6 ( т.1,
а.с. 181 - 186 ) в частині більш точного встановлення часу настання смерті одного з потерпілих по відношенню до
другого, при необхідності призначити додаткові експертні дослідження з цих питань.

При вирішенні питання про формулювання й обсяг обвинувачення, його доведеність, кваліфікацію вчиненого, достовірність того
чи іншого доказу чи переваги одних доказів перед іншими,
необхідно враховувати одночасно і покази особи, яка при скоєні злочинів в
жовтні 1995 року щодо потерпілих перебувала з ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_6 і прямо вказує на обвинуваченого як
виконавця злочину (т.2, а.с. 47 -49), керуватися вимогами
матеріального права на день вчинення злочинних посягань останнім, Прикінцевими та Перехідними положеннями КК України, який набрав
чинності з 1 вересня 2001 року, роз'ясненнями
постанов Пленумів Верховного Суду України № 3 від 25 березня 1988 року „ Про
застосування судами України кримінально-процесуального законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування „ та
№ 2 від 11 лютого 2005 року „ Про практику
застосування судами України законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове розслідування „.

Одночасно з цілим рядом перерахованих вище обставин, які належить
з"ясувати досудовим органам, апеляційна інстанція вважає за необхідне
відмітити, що виконуючи вимоги ст..6 Конвенції про правову допомогу і правові відносини по
цивільних , сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1999 року при
оформленні клопотання до правоохоронних
органів Російської Федерації на видачу іншої особи ( ОСОБА_8) слід враховувати дані протоколу допиту свідка
ОСОБА_9., матері останнього, про прописку його в АДРЕСА_3

5

( т.2, а.с. 71-74), повідомлення Міністерства
оборони цієї країни, яке є власником будинкуАДРЕСА_3(т.2, а.с.76), про прописку
останнього в цьому помешкані, дані протоколу допиту
самого ОСОБА_8( т.2, а.с.47) та копії вироку по його засудженню, яка
знаходиться в матеріалах виділеної щодо нього справи, і з змісту вступної частини якого вбачається про відсутність в того
громадянства будь-якої країни, а тому посилання
правоохоронних органів Російської Федерації про його належність до громадянства
Росії (т.2, а.с. 18) не можуть бути безспірними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 362, 365, 366,374 КПК України,
колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

апеляції засудженого та в його інтересах захисника задоволити частково , а апеляцію
потерпілої - задоволити в повному обсязі.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду від 20 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а матеріали кримінальної справи
направити Шепетівському міжрайпрокурору для
організації проведення додаткового розслідування..