АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який є захисником потерпілого ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який є захисником потерпілого ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в межах суми завданої матеріальної шкоди у розмірі 190332,98 грн.
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що оскільки цивільний позов заявлено потерпілим на суму 190332,98 гривень, а у клопотанні ставиться питання про накладення арешту на все майно та не зазначено перелік цього майна та його вартість, а також враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності, у задоволенні вказаного клопотання слідчим суддею було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 , який є захисником потерпілого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на усе нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в сумі завданої матеріальної шкоди, що складає 190332,98 грн.
В своїй апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 170 КПК України, зазначає про те, що відповідно до зазначеної норми закону у випадку накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову кримінально-процесуальний закон не передбачає обов`язок цивільного позивача конкретизувати майно, оскільки це не вимагається цивільним законодавством, під приводом якого заявляється цивільний позов у кримінальному провадженні. Як зазначає апелянт у сторони обвинувачення є усі законні інструменти для з`ясування складу майна або його конкретизації для накладення арешту на нього. У цивільного позивача не має та не може бути законних шляхів для отримання інформації щодо складу майна цивільного відповідача. Щодо дотримання розумності та співмірності обмеження права власності, на які посилався слідчий суддя, то клопотання містить у собі прохання накласти арешт виключно в сумі завданої матеріальної шкоди, що становить 190332,98 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з ухвали суду, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУМВС України в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001047 від 24.07.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_7 перед початком експлуатації автобуса «БАЗ-22154», д.н.з. НОМЕР_1 не перевірив та не забезпечив технічно справний стан зазначеного автобуса, який він міг виявити перед початком його експлуатації. В подальшому, 24.07.2014 року, приблизно о 13 год. 25 хв., керуючи технічно несправним автобусом, допустив порушення вимог ПДР та скоїв зіткнення з автобусом «Богдан А 092», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який в подальшому в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини та скоїв наїзд на електроопору міського освітлення № 123.

25.11.2014 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В рамках кримінального провадження № 0001047 заявлено цивільний позов на суму 190332,98 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно ч. 3, 4 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
При цьому при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, вищезазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі, рішення слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
Так, слідчий суддя дослідив обставини, якими обґрунтовується клопотання про накладення арешту на майно та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про те, що цивільний позов заявлено потерпілим на суму 190332,98 гривень, а у зазначеному клопотанні ставиться питання про накладення арешту на все майно підозрюваного, не вказано перелік цього майна та його вартість.
З цих підстав слідчий суддя обґрунтовано відмовив у накладенні арешту на вказане майно, а тому доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали слідчого судді є необґрунтованими.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу з викладеними у ній доводами без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який є захисником потерпілого ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в межах суми завданої матеріальної шкоди у розмірі 190332,98 грн. - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який є захисником потерпілого ОСОБА_6 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2357/2014 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1