Справа № 11-359/11 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Категорія ст.368 ч.2 КК України Доповідач : Романюк М. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Романюка М.Ф.

суддів - Леона О.І., Калиняк О.М.

при секретарі - Кирилейзі Ю.С.

з участю прокурора - Горин У.І.

засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора Козачука К.О. на вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2011 року, -

встановила:

Цим вироком :

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючий, не військовозобовязаний (на обліку у Галицько-Франківському ОРВК м. Львова), проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимий,

засуджений за ст. 368 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття основного покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки.

В порядку ст. 76 КК України зобовязано ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично зявлятися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_1 підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

По справі вирішено питання речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_1 засуджений за те, що працюючи на посаді заступника начальника ВДВС у Залізничному районі м. Львова, будучи державним службовцем, діючи всупереч інтересам служби та посадової інструкції, 21 березня 2007 року, достовірно володіючи інформацією про те, що ТзОВ Консорціум Агентство економічної безпеки погасило борг до Пенсійного Фонду України у сумі 5. 039 грн. 74 коп., про що особисто одержав письмове підтвердження від працівників Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова, вимагав від потерпілого ОСОБА_3 хабар у сумі 300 доларів США, за зняття тимчасових обмежень з автомобіля ВАЗ-2107 ( д.н.з. НОМЕР_1 ), які були накладені державною виконавчою службою під час примусового виконання вимог Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова від 06 грудня 2004 року по стягненню з ТзОВ Консорціум Агентство економічної безпекиборгу. Він же, 22 березня 2007 року, перевищуючи надані йому службові повноваження та продовжуючи діяти всупереч інтересам служби, описав та незаконно вилучив у потерпілого вищевказаний автомобіль та ключі від нього, які незаконно утримував в себе протягом 22-23 березня 2007 року, мотивуючи це тим, поверне даний автомобіль після того, як потерпілий передасть йому 500 доларів США за винесення постанови від 22 березня 2005 року про закінчення виконавчого провадження по стягненню з ТзОВ Консорціум Агентство економічної безпекиборгу та зняття тимчасових обмежень з вищезгаданого автомобіля. Вказану постанову засуджений особисто передав у Львівське МРЕВ та УДАІ УМСВУ у Львівській області і домовлявся, щоб вона була прийнята до виконання даними службами у найкоротші терміни. У звязку із необхідністю реалізації автомобіля, потерпілий змушений був 23 березня 2007 року в 11 годині передати засудженому частину хабара у сумі 300 доларів США в його автомобілі ВАЗ-2107 (д.н.з. НОМЕР_2), коли вони разом повертались з УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області, а решту частини хабара у сумі 200 доларів США ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_3 передати до наступного дня, обіцяючи при цьому, що лише тоді ним буде повернутий автомобіль. В подальшому, 23 березня 2007 року між 11-12 годинами на вул. Торговій, 11 у м. Львові працівниками УБОЗ ГУ МВСУ у Львівській області в результаті спланованих оперативно-розшукових заходів, проведених на предмет перевірки, викладених у заяві потерпілого фактів, засуджений був затриманий, а з того автомобіля було вилучено частину хабара у сумі 300 доларів США, котрі йому перед затриманням в автомобілі передав потерпілий.

На вирок суду, прокурор Козачук К.О. подав апеляцію в якій вказує, що суд, прийшов до правильного переконання про винуватість ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України, обрав надто мяке покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України встановивши іспитовий термін на 3 роки, а тому вказаний вирок в цій частині вважає несправедливим, таким, що не відповідає тяжкості вчиненого та особі засудженого. Зазначає, що обираючи ОСОБА_1 міру покарання, суд в повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, санкція якого передбачає лише одне основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від пяти до десяти років із обовязковим додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-ох років та з обовязковою конфіскацією майна. Судом у повній мірі не встановлено та у вироці не зазначено передбачених ст. 75 КК України підстав для звільнення підсудного від відбування покарання. Згідно ст. 367 КПК України підставами скасування вироку є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2011 року в частині призначеної ОСОБА_1 міри покарання за ч.2 ст. 368 КК України у звязку із мякістю, невідповідністю тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та постановити свій вирок, обравши останньому більш суворе покарання за ч.2 ст. 368 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади строком на 3 роки та з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляцію, думку засудженого ОСОБА_1 про залишення вироку суду без зміни, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора до задоволення не підлягає.

В апеляції прокурор не оспорює кваліфікацію дій ОСОБА_1, а оспорює лише міру покарання, вважаючи його мяким.

Тому за сукупністю зібраних доказів, які наведені у вироку суду, ця кваліфікація дій щодо останнього за ст. 368 ч.2 КК України є правильною.

Як вбачається із матеріалів даної кримінальної справи, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_1 врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, що вперше притягається до кримінальної відповідальності, його молодий вік, позитивні характеристики за місцем проживання та праці, повне визнання ним своєї вини та щире розкаяння у вчиненому, відсутність претензій до нього з боку потерпілого, його сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини та підставно звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням. Судом також враховано тяжкість злочину. Покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, яке є необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів і підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Тому доводи прокурора в апеляції є безпідставні і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2011 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляцію прокурора Козачука К.О. без задоволення.

Головуючий :

Судді :