Справа № 761/7671/15-к
Провадження №1-кс/761/3626/2015
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального правопорушення, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002395 від 15 березня 2014 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого не офіційно, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

цивільного відповідача ОСОБА_9

представника цивільного відповідача ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :

14 березня 2014 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , керував технічно справним автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 та рухався по проїзній частині вул. Терещенківська з боку вул. Б. Хмельницького в напрямку вул. Л. Толстогоу м. Києві. Перед перехрестям вул. Терещенківська з бул. Шевченка у м. Києві ОСОБА_3 зупинив вказаний автомобіль на червоний сигнал світлофору для його напрямку руху.

Після чого, грубо порушивши вимоги пунктів 2.3 «б», 8.7.3 «е», 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, введених в дію 1 січня 2002 року, ОСОБА_3 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався в безпечності початку руху на червоний сигнал світлофору, що забороняє рух, розпочав рух керованим транспортним засобом та виїхав на перехрестя вул. Терещенківська - бул. Шевченка в м. Києві. В цей час на зелений, дозволяючий сигнал світлофору по бул. Шевченка з боку вул. Хрещатик в напрямку пл. Перемоги, виїхав на перехрестя автомобіль марки «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 .

Внаслідок проявленої водієм ОСОБА_3 грубої необережності трапилось зіткнення лівої бокової частини автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 з передньою частиною автомобіля марки «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення водій ОСОБА_7 та пасажир автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 57/Е «у гр. ОСОБА_7 мали місце пошкодження у вигляді перелому зовнішньої щиколотки правої гомілки. Вищевказані пошкодження утворились від дії тупого предмета, по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним в постанові, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для зростання перелому необхідно строк більше 21 дня».

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 58/Е «у гр. ОСОБА_6 мали місце пошкодження у вигляді переломів шиловидного відростку променевої і ліктьової кістки зліва. Вищевказані пошкодження утворились від дії тупого предмета, по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним в постанові, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для зростання переломів необхідно строк більше 21 дня».

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 470 ат від 12.09.2014 року «в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був керуватись вимогами пункту 12.3 ПДР України.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був керуватись вимогами пунктів : 8.7.3. (є), 8.10 ПДР України.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 шляхом виконання вимог пунктів: 8.7.3. (е), 8.10 ПДР України.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , з технічної точки зору, експертом невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , з технічної точки зору, експертом вбачається невідповідності вимогам пунктів : 8.7.3. (е), 8.10 ПДР України.

Порушення ОСОБА_3 вимог 8.7.3. (е), 8.10 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України визнав повністю, надав суду показання про те, що дійсно 14 березня 2014 року він вдень за проханням ОСОБА_9 керував автомобілем «Мерседес», належним ОСОБА_9 , яка у той час знаходилась у автомобілі. Рухався по вул. Терещенківській з боку вул.Б.Хмельницького, у напрямку вул.Л.Толстого. Виїхав на перехрестя на зелене світло світлофора, зупинив автомобіль та пропускав автомобілі, які рухались у протилежному напрямку. Переконавшись, що вказані автомобілі завершили рух через перехрестя і дорога вільна, розпочав проїзд перехрестя, у цей час пасажирка ОСОБА_9 закричала і відбулось зіткнення. Перед початком руху через перехрестя був певний у тому, що розпочинає рух на зелений сигнал світлофора. У вчиненому щиро розкаявся.

Окрім повного і беззаперечного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, його винність також підтверджується показаннями потерпілих та цивільного відповідача ОСОБА_9 , яких було допитано у судовому засіданні у відповідності до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_7 надав показання суду про те, що 14 березня 2014 року рухався на своєму автомобілі «Фольксваген», у автомобілі також знаходилась його дружина ОСОБА_6 ДТП відбулось на перехресті по вул. Терещенківська-бул. Шевченка в м. Києві внаслідок того, що водій ОСОБА_3 виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора у той час, як він рухався на зелений сигнал світлофора та не мав можливості уникнути зіткнення. Внаслідок ДТП отримав перелам щиколотки та зазнав значного фізичного болю. Мусив пересуватись на інвалідному візку на час загоєння переламу.

Потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання про те, що 14 березня 2014 року знаходилась у автомобілі «Фольксваген» у якості пасажира, яким керував її чоловік ОСОБА_7 . Рухались у центрі міста, ОСОБА_7 розпочав рух через перехрестя на зелений сигнал світлофора, після чого відбулось ДТП, оскільки її чоловік не встиг загальмувати. Порушив ПДР водій автомобіля «Мерседес», який виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора. Внаслідок ДТП отримала перелам руки, який лікувала протягом 1,5-2 місяців.

Цивільний відповідач ОСОБА_9 , яку було допитано у судовому засіданні в якості свідка, надала суду показання про те, що 14 березня 2014 року вона попросила свого знайомого ОСОБА_3 відвезти її до центру міста у справах, за що пообіцяла матеріальну допомогу. ДТП відбулось на перехресті по вул. Терещенківська-бул. Шевченка в м. Києві, коли ОСОБА_3 поїхав через перехрестя на червоне світло світлофора. Між тим зазначила, що у будь яких трудових відносинах із обвинуваченим не перебуває

Крім того винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у повному обсязі підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.04.2014 року, відповідно до якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди на перехресті по вул. Терещенківській-бул.Т.Шевченка у м.Києві, з долученими до неї фотознімками з місця події;

- схемою дорожньо-транспортної пригоди від 14.03.2014 року, засвідченою підписом воді ОСОБА_3 та понятих;

- довідкою Поліклініки № 1 Шевченківського району м.Києва, відповідно до якої ОСОБА_7 14.03.2014 року приблизно о 14:25 год отримав відрив верхівки зовнішньої кісточки правої гомілки без зміщення;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.08.2014 року за участю ОСОБА_7 , відповідно до якого останній на місцевості показав розташування автомобілів після дорожньо-траснпортної пригоди, що було зафіксовано вказаним протоколом на схемі, долучений до нього, фотознімками з місця проведення слідчого експерименту ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.08.2014 року за участю ОСОБА_6 , відповідно до якого остання на місцевості показала розташування автомобілів після дорожньо-траснпортної пригоди, що було зафіксовано вказаним протоколом на схемі, долучений до нього, фотознімками з місця проведення слідчого експерименту ;

- висновком експерта від 12.09.2014 року № 470ат, відповідно до якого було встановлено, що:

1.В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був керуватись вимогами пункту 12.3 ПДР України. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був керуватись вимогами пунктів: 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України;

2. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху;

3. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 шляхом виконання вимог пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України;

4. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , з технічної точки зору, експертом невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається;

5. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , з технічної точки зору, експертом вбачаються невідповідності вимогам пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України;

6. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідності дії водія автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимогам пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням середнього ступеню тяжкості, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, мотивацію кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який розлучений, має на утриманні мати-пенсіонерку, яка потребує піклування та лікування, не працює , за місцем проживання характеризується позитивно, під наглядом у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , слід визнати його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі. Між тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, зокрема, неумисного характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що позитивно характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних властивостей обвинуваченого, зокрема, його віку, стану здоров`я, способу життя, а саме те, що він не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, має на у триманні мати похилого віку, яка потребує піклування, та обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вищенаведене істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого злочину і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків.

При цьому суд вбачає підстави для призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортним засобом на визначений законом строк, оскільки основним видом його діяльності, який забезпечує кошти для існування, як вказує ОСОБА_3 , є використання його водійських навичок, у зв`язку із чим, у випадку позбавлення останнього права керування, ОСОБА_3 буде позбавлений об`єктивної можливості утримувати себе та піклуватись про матір яка є особою похилого віку.

Цивільний позов, пред`явлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до цивільного відповідача ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, звертаючись із цивільним позовом у кримінальному провадженні до цивільного відповідача ОСОБА_9 потерпілі вказують на те, що внаслідок протиправних дій працівника цивільного відповідача - водія ОСОБА_3 , їм було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає стягненню з роботодавця у відповідності до вимог ст. 1172 ЦК України.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків .

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Крім того, встановлюючи наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, слід виходити з того, що трудові відносини виникають із угоди між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, а також фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Якщо у відносинах по застосуванню праці між власником і громадянином зазначені вище ознаки відсутні, працівник виконує роботу на свій розсуд і внутрішньому трудовому розпорядку не підкоряється, то ці відносини мають регулюватися не трудовим, а цивільним правом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом не було встановлено, а потерпілими, як позивачами за цивільним позовом належними доказами не було доведено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 існують дійсні трудові відносини, як це передбачено ст.ст. 21, 24, 24-1 КЗпПУ, тобто існує угода між працівником і роботодавцем, сторони якої досягли істотної згоди щодо усіх її положень, із визначеним обсягом покладених на ОСОБА_3 обов`язків та зобов`язанням ОСОБА_9 виплачувати заробітну плату згідно умов договору, тобто у розумінні чинного законодавства ОСОБА_9 не є особою, яка має нести цивільну відповідальність як роботодавець внаслідок винних дій третьої особи, у зв`язку із чим цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Наведен вище також підтвердили у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та цивільний Відповідач ОСОБА_9 .

Щодо існування підстав для стягнення з цивільного відповідача на користь потерпілих моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Потерпілі просять стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_9 моральну шкоду, мотивуючи свої вимоги тим, що моральна шкода, завдана неправомірними діями ОСОБА_3 полягає у порушенні права власності на автомобіль, погіршення стану здоров`я та порушення нормальних життєвих зв`язків.

Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення даних позовних вимоги у зв`язку із тим, що цивільний відповідач ОСОБА_9 є лише володільцем транспортного засобу -джерела підвищеної небезпеки, а моральну шкоду потерпілим було спричинено винними діями ОСОБА_3 , до якого позовних вимог під час розгляду кримінального провадження пред`явлено не було.

Речові докази у провадженні відсутні.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 1 (один) рік, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1.не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

2. повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3. періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) гривень 90 копійок.

Речові докази у провадженні відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1