АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Номер провадження 11кп//791/358/15 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст..75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 п.2-4 ст.76 КК України.
Запобіжний захід не обирався.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
представник потерпілого ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_6
захисник адвокат ОСОБА_10
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_6 визнаний судом винним у тому, що він 04.10.2014 року близько 07:00 години, на перехресті вулиць Херсонська-Гагаріна, біля кафе «Аннушка» на автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в с.Посад- Покровське Білозерського району Херсонської області, керуючи технічно справним автомобілем MAN -25.372, державний номер НОМЕР_1 з причепом ГБК-8350, державний номер НОМЕР_2 , порушуючи вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України перевищив допустиму в населеному пункті швидкість руху, рухаючись зі швидкістю 80 км/год., порушуючи вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого, при здійсненні об`їзду нерухомої перешкоди у вигляді попутного легкового автомобіля ВАЗ 2101, державного номеру НОМЕР_3 , який зупинився в межах своєї смуги руху для здійснення подальшого маневру повороту ліворуч, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, при зміні напрямку руху, не переконався в безпечності своїх дій для інших учасників руху, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, виїхав на зустрічну смугу руху, а потім за межі проїзної частини, де вчинив зіткнення із зустрічним автомобілем HONDA CIVIC, державний НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8 .
В результаті зіткнення водій автомобіля HONDA CIVIC ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої травми живота з двохмоментним розривом селезінки, забоєм лівої нирки, закритої травми грудної клітини, забою лівої легені, внутрішньої кровотечі, лівостороннього ексудативного плевриту, численних подряпин лівої половини обличчя та лівого плеча.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 не оспорюючи висновки суду щодо фактичних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій , вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначено занадто м`яке покарання, неправильно звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням без позбавлення його права керування транспортними засобами. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, в іншій частині вирок залишити без зміни.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 посилається на те, що потерпілий у судовому засіданні на пропозицію часткового відшкодування шкоди відмовився, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду без змін.
Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, не підтримавшу апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які не погодились з апеляційною скаргою, перевіривши матеріали кримінального провадження частково дослідивши матеріали провадження в частині характеризуючих даних обвинуваченого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до слідуючого.
Перевіркою вироку місцевого суду за апеляційною скаргою, апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_6 винний у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він, 04.10.2014 року близько 07:00 години, на перехресті вулиць Херсонська-Гагаріна, біля кафе «Аннушка» на автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в с.Посад- Покровське Білозерського району Херсонської області, керуючи технічно справним автомобілем MAN -25.372, державний номер НОМЕР_1 з причепом ГБК-8350, державний номер НОМЕР_2 , порушуючи вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України перевищив допустиму в населеному пункті швидкість руху, рухаючись зі швидкістю 80 км/год., порушуючи вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого, при здійсненні об`їзду нерухомої перешкоди у вигляді попутного легкового автомобіля ВАЗ 2101, державного номеру НОМЕР_3 , який зупинився в межах своєї смуги руху для здійснення подальшого маневру повороту ліворуч, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, при зміні напрямку руху, не переконався в безпечності своїх дій для інших учасників руху, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, виїхав на зустрічну смугу руху, а потім за межі проїзної частини, де вчинив зіткнення із зустрічним автомобілем HONDA CIVIC, державний НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8 .
В результаті зіткнення водій автомобіля HONDA CIVIC ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої травми живота з двохмоментним розривом селезінки, забоєм лівої нирки, закритої травми грудної клітини, забою лівої легені, внутрішньої кровотечі, лівостороннього ексудативного плевриту, численних подряпин лівої половини обличчя та лівого плеча.
Висновки суду щодо винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджується зібраними по справі та дослідженими у суді доказами та ніким не оспорюється. Отже кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, кваліфікуючими ознаками якого є ті самі діяння, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження, є правильною.
Призначаючи ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі, суд в достатній мірі врахував, що злочин вчинено не умисно, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно за місцем проживання. В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття. Обтяжуючих обставин не встановлено, а тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення ОСОБА_6 основного покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з наданням можливості виправлення без ізоляції від суспільства з встановленням іспитового строку, і колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, і доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині не підлягають задоволенню.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги потерпілого щодо необґрунтованого незастосування судом додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.
Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.02. 2005 р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті , з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд при призначенні покарання послався на те, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_6 є робота водієм та наявність задоволеного судом цивільного позову, тому не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Однак, посилання апелянта на ту обставину, що ОСОБА_6 за весь час з моменту скоєння злочину працював та мав заробітки і не відшкодовував шкоду заслуговують на увагу.
У судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, давав визнавальні свідчення щодо обставин скоєного злочину, а не відшкодування заподіяної шкоди не доводить протилежного, тому посилання потерпілого, щодо відсутності щиросердного каяття ОСОБА_6 , необґрунтовані та безпідставні і не заслуговують на увагу.
Обговорюючи питання про міру покарання ОСОБА_6 , колегія суддів, у відповідності зі статтею 65 КК України, враховує конкретні обставини справи, а також те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, визнав вину, щиро кається у вчиненому, та враховує що злочин вчинений ОСОБА_6 з необережності при керуванні транспортним засобом, що привело до ДТП, в результаті якої потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а тому вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті кримінального закону який він порушив з застосуванням додаткового покарання позбавлення керування транспортними засобами на певний строк і таке покарання буде цілком достатнім для його виправлення.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 376 , 404, 405, 407, 409, 414 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від « 05» лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст..75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в два роки.

На підставі ч.1 п.2-4 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 в період іспитового строку обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді (три підписи)

згідно оригінала суддя ОСОБА_2 .