АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 1001527 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області, обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлограді Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 1020,00 грн.
Вироком суду стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування майнової шкоди 14 975,22 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Також вироком суду стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат 784,32 грн.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації вчиненого, просить вирок суду в частині цивільного позову змінити та відмовити потерпілому в задоволенні позову в частині відшкодування витрат в зв`язку з пошкодженням автомобіля в розмірі 14975,22 грн., оскільки відповідно до обвинувального акту йому не ставилось в провину пошкодження автомобіля, а з пред`явленого обвинувачення слідує, що шкода може бути завдана лише життю або здоров`ю особи. Також, обвинувачений посилається на те, що в судовому засіданні не досліджувалися докази, які б вказували на те, що саме ним був пошкоджений автомобіль та такі докази взагалі відсутні, а підстав для задоволення цивільного позову в цій частині не має.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації вчиненого обвинуваченим, просить вирок суду в частині цивільного позову змінити та стягнути з ОСОБА_6 на корить потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., в решті вирок залишити без змін. Свої доводи прокурор аргументує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що моральна шкода, заподіяна потерпілому, пов`язана із заподіянням шкоди здоров`ю, а саме: легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, де внаслідок тривалого лікування потерпілий переніс моральні та фізичні страждання, чим було порушено звичний уклад його життя.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі, стягнути з обвинуваченого на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Потерпілий обґрунтовує свої доводи тим, що обвинуваченим було вчинено саме хуліганство, оскільки його дії були зухвалими, нахабними, небезпечними для оточуючих, і охоплені єдиним умислом на скоєння хуліганських, яке ОСОБА_6 скоїв з застосуванням зброї та з метою пошкодження майна. Також потерпілий зазначає, що у обвинуваченого відсутнє каяття у скоєному. Крім цього ОСОБА_7 вказує на те, що суд безпідставно зменшив суму відшкодування моральної шкоди, хоча відносно нього було скоєно умисний злочин, він переніс фізичний біль, моральні страждання та у зв`язку з заподіянням тілесних ушкоджень продовж тривалого часу був порушений його звичний уклад життя.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2014 року близько о 17.00 годині потерпілий ОСОБА_7 зі своїми друзями знаходився біля річки Вовча в районі Хіммаш в м. Павлограді. Цього ж дня о 17.10 годині до них приїхав на автомобілі марки ВАЗ 2110 ОСОБА_6 .. В ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_6 раптово виник злочинний намір спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Під час сварки в правій руці ОСОБА_6 тримав пістолет, який був направлений в бік ОСОБА_7 . Переймаючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_7 повернувся спиною до ОСОБА_6 та почав бігти в протилежну сторону. Реалізуючи умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , продовжуючи тримати пістолет марки ПМР ХК ОС 0946 в правій руці, націлився в сторону потерпілого, коли останній тікав та зробив чотири гучних постріли, два з яких потрапило ОСОБА_7 в область спини. Своїми умисними діями ОСОБА_6 , спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді двох вогнепальних непроникаючих поранень грудної клітини з боку спини, ускладнених запаленням, які за ознакою розладу здоров`я терміном більше шести днів, але не більше трьох тижнів, відносяться до ступеню легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, підтримав та вважав, що позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в сумі 5000,00 грн. Крім того, прокурор зазначив, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині стягнення на користь потерпілого матеріальної шкоди в сумі 14975,22 грн. підлягає направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 , просили виключити з вироку вказівку суду про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14975,22 грн. по пошкодженню автомобіля. Також просили в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілого відмовити, посилаючись на те, що доводи скарг щодо збільшення позовних вимог в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди не обґрунтовані.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілого, дії обвинуваченого перекваліфікувати на ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі, стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового провадження, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними у кримінальному провадженні матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи потерпілого ОСОБА_7 щодо необхідності зміни вироку суду з підстав неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, а вирок суду в цій частині законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В силу ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, визнаним судом доведеними, та ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказах, а саме : показаннях обвинуваченого, потерпілого, експерта ОСОБА_11 , висновками судово-медичної експертизи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції, органом досудового слідства та судом встановлені і досліджені всі обставини, які могли б мати значення у кримінальному провадженні, а зібрані докази, які були досліджені та оцінені судом є належними і допустимими, оскільки вони відповідають вимогам КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду суду першої інстанції потерпілим та його представником надано не було та питання про дослідження інших доказів, в тому числі допиту додаткових свідків, не ставилось.

Колегія суддів дійшла висновку, що юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за ознакою умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є правильною, а відповідні доводи апеляційної скарги потерпілого та позиція його представника щодо неправильного застосування судом кримінального закону та наявність в діях обвинуваченого ознак іншого складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, є безпідставними.

Також колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Так, відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; також врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого, часткове відшкодування шкоди, перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, і дійшов вірного висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо без його ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді штрафу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду, що обставин, які обтяжують покарання за вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та які б слугували підставою призначення більш суворого покарання ОСОБА_6 не має.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
В той же час при вирішенні питання щодо розв`язання цивільного позову потерпілого про відшкодування спричиненої злочином матеріальної та моральної шкоди, суд припустився помилки, про що обґрунтовано зазначається в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 .

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.

Тобто, відповідно до зазначених вимог кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про відмову в задоволенні цивільного позову або про його задоволення та при покладанні на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначити якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши як матеріальний так і процесуальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

При прийнятті рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн., суд не дотримався вказаних вимог закону та дійшов хибного висновку про те, що саме такий розмір буде достатнім для відшкодування потерпілому спричиненої злочином моральної шкоди. Тому колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України зі збільшенням суми стягнення спричиненої моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого з 1000 грн. до 5000 грн. з урахуванням обставин кримінального провадження, характеру і обсягу фізичних і душевних страждань, яких потерпілий зазнав внаслідок вчинення злочину та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.
В той же час, на думку колегії суддів вирок в частині розв`язання позовних вимог про відшкодування потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 14 975,22 грн. є передчасним, зробленим без повного, всебічного і об`єктивного дослідження та оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з викладеного та тих обставин, що жодна зі сторін та потерпілий в суді апеляційної інстанції клопотань про дослідження доказів в частині цивільного позову не заявили та не ставили питання про це в апеляційних скаргах, а згідно зі ст. ст. 7, 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачений цим Кодексом, та з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд учасниками судового провадження та віднесені до його повноважень, колегія суддів позбавлена у цьому випадку постановлення кінцевого рішення в частині розв`язання цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, ст. 129 КПК України, ч.1 ст.358 КПК України, які в цьому випадку були допущені судом першої інстанції, та виходячи з загальних засад кримінального провадження, вирокмісцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з направленням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно дослідити у повному обсязі всі докази, які стосуються цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, с дотриманням прав всіх учасників судового провадження та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 рокущодо ОСОБА_6 в частині цивільного позову про відшкодування моральної шкоди - змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Цей же вирок в частині цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14975 грн. 22 коп.- скасувати, матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4