11-кп/775/232/2015(м)
264/2298/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника установи виконання покарань ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Курахове, Мар`їнського району Донецької області, громадянину України,

відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.11.2011 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.121, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.ч.1,4 ст.70 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02.09.2013 року вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 листопада 2011 року скасований в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, справа направлена прокурору Мар`їнського району Донецької області для проведення додаткового розслідування, в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України залишений без змін, призначено ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання за сукупністю злочинів частково приєднано покарання за вироком Старобешівського районного суду Донецької області від 07 березня 2008 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць.

15 квітня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до нього ст.82 КК України та замінити йому частину невідбутого покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати увалу суду, матеріали провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що суд при вирішенні справи не надав належної уваги тим обставинам, що він став на шлях виправлення, має позитивну характеристику, які дають правові підстави для застосування до нього вимог ст.82 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та представника установи виконання покарань, які вважали судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали суду, засуджений ОСОБА_7 почав відбувати покарання з 3 жовтня 2007 року, з зазначеної дати перебуває в слідчому ізоляторі, а з 9 вересня 2013 року у Маріупольському СІЗО УДПтСУ в Донецькій області по наступний час, фактично відбув 2/3 строку покарання, не мав ані стягнень, ані заохочень за період відбування покарання, режиму утримання не порушував, проте і до суспільно корисної праці не залучався.

Відмовляючи ОСОБА_7 в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, суд прийшов до правильного висновку, що останній під час перебування в Маріупольському УДПтСУ в Донецькій області режим утримання не порушував, заохочень та стягнень не має, зовні охайний, особисті речі та спальне місце утримує у доброму стані, але це, власне, є його прямими та безпосередніми обов`язками, відповідно до ст.107 КВК України. Крім того, судом в повному обсязі було враховано дані щодо поведінки засудженого в цілому та по відношенню до праці, який не виявляв наміру працювати та доводити своє виправлення, що спростовує висновки засудженого в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язку в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Засуджений ОСОБА_7 хоча й не має дисциплінарних стягнень, але тривалий час не виявляв бажання працювати, що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна. Зазначені обставини підтвердив й також представник органу відбування покарань під час апеляційного розгляду, який зазначив, що ОСОБА_7 з заявами про залучення його до праці або виконання будь-яких робіт господарського призначення до адміністрації СІЗО не звертався.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.82 КК України, та неможливість заміни засудженому невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Підстав для скасування або зміни ухвали суду, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.370,539 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області