Справа № 731/501/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/249/2015
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000012 від 27.11.2012 року за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Варвинського району ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року,

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Гагра, Республіка Абхазія, проживаючого АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, маючий на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, працюючий адвокатом Чернігівської обласної колегії адвокатів України, депутат Варвинської районної ради, раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправданий за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора про стягнення 1194 грн.66 коп. вартості лікування ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи в розмірі 1839 грн. віднесені на рахунок держави.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно обвинувального акта органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що 07 березня 2008 року, близько 22 години, керуючи автомобілем марки „Тойота Кемрі д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Миру в с. Воскресенське Варвинського району, Чернігівської області, в напрямку смт. Варва, біля будинку №11, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, перевищив максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, виконуючи маневр обгону автомобіля марки „Шкода Октавія, виїхав на праве узбіччя, де здійснив наїзд на залізобетонну електроопору, збивши її продовжив рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який знаходився перед парканом вищевказаного господарства.

В результаті даної ДТП ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівого стегна з розміжженням підшкірної клітковини, правосторонній пневмоторакс, переломів ребер зправа, синця правого стегна, забійних ран нижніх кінцівок, котрі у своєму перебігу ускладнились гострим тромбозом лівої стегнової вени, що в подальшому призвело до тромбоемболії легеневої артерії, від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у Варвинській центральній районній лікарні.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 1.5., 2.3.б), 12.1. ПДР України, що стало причиною виникнення і настання даної ДТП і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Дії ОСОБА_9 , органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_11 .

Виправдувальний вирок у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції мотивований тим, що частина доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України, отримані внаслідок істотного порушення КПК України.

Недопустимим доказом суд визнав ксерокопію протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце в с. Воскресенське від 07 березня 2008 року, ксерокопію протоколу огляду транспортного засобу від 07.03.2008 року, ксерокопію чернетки схеми ДТП, ксерокопію схеми до протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 07.03.2008 року та фотографії місця ДТП, як такі, що суперечать вимогам ст. 99 КПК України та ув`язку з цим і висновки автотехнічних експертиз від 17.08.2012 року, від 22.06.2011 року та 26.09.2011 року та висновок спеціаліста від 17.01.2012 року.

Враховуючи вимоги ст.ст. 86, 87 КПК України, судом визнані недопустимими доказами також протокол відтворення обстановки та обставин події та схема до нього.

Крім того, проаналізувавши висновки експертів та допитавши судово-медичних експертів щодо наявності у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, їх кількість причинно-наслідковий зв`язок між отриманими тілесними ушкодженнями та смертю, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не було доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_12 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі, прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки відповідно до вимог ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації.

Прокурор зазначає, що суд безпідставно не прийняв ряд доказів, на яких ґрунтувалось обвинувачення. Зокрема, в ході судового розгляду було встановлено, що оригінали протоколу огляду місця події, протоколу огляду транспортного засобу, чорнової та чистової схем ДТП втрачені і в цьому відсутня вина сторони обвинувачення. В такому разі, відповідно до ч. 5 ст. 99 КПК України, для підтвердження змісту документів допускаються інші відомості, що і було визнано судом.

У матеріалах судової справи №4-9/2008 містяться копії протоколу огляду місця події, протоколу огляду транспортного засобу та схеми ДТП виготовлені судом з оригіналів цих документів та відповідно засвідчені та на підставі саме цих копій документів приймались судові рішення судоми першої та апеляційної інстанції.

Послання ж суду на порушення Інструкції з діловодства при засвідченні копій, які були отримані в суді на підставі ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки така інструкція не містить норму на яку посилається суд, а копії документів виготовлені та засвідчені у передбаченому главою 15 КПК України.

Визнання протоколу відтворення недопустимим доказом лише через не зазначення в ньому про роз`яснення свідку прав, передбачених ст. 59, 63 Конституції України та ст. 69-1 КПК України 1960 року є формалізованим підходом до оцінки доказу.

Крім того, судом не вірно були зазначені покази свідка ОСОБА_13 щодо швидкості автомобіля «Тойота Кемрі». Неточності в показаннях свідків щодо знаходження потерпілого після ДТП виникли внаслідок проходження значного часу після події. Наявний у провадженні висновок автотехнічної експертизи від 17.08.2012 року є належним та допустимим доказом. Вина обвинуваченого підтверджується показами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та копіями протоколів огляду місця події та транспортного засобу.

В порушення Інструкції про призначення проведення судових експертиз та експертних досліджень, висновок Київського міського бюро судово-медичних експертиз засвідчений не печаткою установи, а печаткою відділу. Крім того, під час проведення експертизи, експерти даної установи вийшли за межі повноважень. З метою усунення суперечностей між висновками комісійних експертиз заявлялось клопотання про виклик експертів, в задоволенні якого відмовлено, чим допущено неповноту судового слідства. Крім того, у потерпілого виявлені ряд тілесних ушкоджень, які в разі не підтвердження висновку про прямий причинно-наслідковий зв`язок отриманих ушкоджень зі смертю, можуть свідчити про склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки ОСОБА_11 , як встановлено показами свідків та іншими доказами, отримав удар автомобілем в праву ногу, від чого був відкинутий на металеву хвіртку. Тобто, виявлені тілесні ушкодження отримав саме в результаті ДТП.

Заслухавши доповідача, прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши таким чином апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що вирок повинен бути законним, обґрунтованим та мотивованим. Суд, керуючись законом, мотивує вирок доказами, розглянутими в судовому засіданні, та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції належним чином дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, дотримуючись вимог ст. 374 КПК України, проаналізувавши їх та давши їм належну юридичну оцінку, дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину та на законних підставах виправдав його за відсутністю у його діях складу даного кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції обґрунтовано були застосовані положення ч. 4 ст. 17 КПК України та ч. 3 ст. 62 Конституції України за змістом яких обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав не допустимими доказами, висновки автотехнічної експертизи від 22.06.2011 року і повторної автотехнічної експертизи від 26.09.2011 року, оскільки останні були призначені органом досудового розслідування без порушення кримінального провадження.

Апеляційний суд не погоджується з думкою апелянта про те, що, копії протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 07.03.2008 року, протоколу огляду транспортного засобу від 07.03.2008 року чернетки схеми ДТП, схеми до протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 07.03.2008 року та фотографії місця ДТП, є належними доказами.

Враховуючи, що у даному випадку мають місце посвідчені копії з копій, і у разі сумніву щодо їх достовірності суд був позбавлений можливості дослідити оригінали цих документів, а отже і можливості перевірити відповідність поданих доказів процесуальним вимогам.

Аргументи апелянта, про те, що втрата оригіналів зазначених документів сталася не з вини прокуратури, не можуть прийняті апеляційним судом, оскільки не узгоджується з положеннями ст. 22 КПК України.

Насамперед у в`язку з тим, що стаття 84 КПК України ставить конкретні вимоги до порядку отримання доказів та встановлює вичерпний перелік джерел доказів, і за допомогою цих засобів обидві сторони захист та обвинувачення, можуть відстоювати свою правову позицію. А вже наскільки продуктивно, в розумінні ст. ст. 85, 86 КПК України, залежить виключно від самої сторони.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що вихідні дані, що містяться у вищезазначених копіях документів в силу своєї процесуальної недопустимості не можуть бути визнані належним джерелом доказів, як і похідні від них докази, якими по цьому кримінальному провадженню є висновки спеціаліста від 17.01.2012 року і судової автотехнічної експертизи від 17.08.2012 року.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано з метою усунення суперечностей щодо характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, зокрема щодо їх кількості та причинно-наслідкового зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями та його смертю визнав необхідним призначити повторну комісійну судово-медичну експертизу.

При проведенні комісійної судово-медичної експертизи було визначено те, що існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між дефектами в наданні медичної допомоги (у вигляді бездіяльності) та настанні смерті потерпілого, а також те, що відсутність об`єктивних даних про стан судин обох нижніх кінцівок не дозволило встановити характер причинно-наслідкового зв`язку між спричиненим ОСОБА_11 травми лівої нижньої кінцівки та його смертю.

Крім того, з метою усунення виявлених суперечностей, на що у своїй апеляційній скарзі вказує прокурор, в судовому засіданні були допитані судово-медичні експерти відповідних експертних установ, які були у складі експертних комісій - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підтвердили, що відсутність об`єктивних даних про стан судин нижніх кінцівок потерпілого не дозволило встановити характер причинно-наслідкового зв`язку між спричиненням ОСОБА_11 травми лівої нижньої кінцівки та його смертю.

Таким чином, зважаючи на недоведеність порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України та не встановлення причинно-наслідкового зв`язку між спричиненням ОСОБА_11 травми лівої нижньої кінцівки та його смертю, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не було доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_12 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

У колегії суддів немає обґрунтованих підстав ставити під сумнів висновок суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор перераховує докази, які, на його думку, повинні були в сукупності оцінені судом як такі, що підтверджують винуватість ОСОБА_9 й, прийшовши до іншого висновку, суд, на думку прокурора, допустив істотні порушення кримінального процесуального закону.

Колегія суддів не може погодитися з таким доводом прокурора.

Зміст матеріалів кримінального провадження та вирок суду вказує на те, що суд першої інстанції повно, всебічно і ретельно дослідив всі докази, які були йому надані сторонами, дав їм оцінку, виходячи зі свого внутрішнього переконання, й, крім цього, вживав значних додаткових процесуальних дій, спрямованих на перевірку обґрунтованості доводів сторін, зокрема призначив експертизу.

Крім того, враховуючи, що ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не ставилось питання щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи прокурора про можливу наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_9 ухвалено судом відповідно до вимог кримінального процесуального закону і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Варвинського району ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4