Справа № 1-31/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2011 р. Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Мантуляка Ю.В.

з участю секретаря - Зінкевич Д.О.

прокурорів - Готри В.В., Косідло В.М.

захисників - ОСОБА_1, ОСОБА_2В, ОСОБА_3

потерпілих - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

підсудного - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянець-Подільському кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, не працюючого, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.187, ч.2 ст.186, ч.2 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 25 березня 2010 року у період часу з 4 години 20 хвилин до 5 години 20 хвилин в м. Камянець-Подільському неподалік кафе-бару «Бастіон», що по вулиці Хмельницьке шосе, 9, групою осіб із особами, кримінальна справа відносно яких закрита судом у звязку з амністією, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, вчинив хуліганські дії, а саме грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю і виразилося в зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, добропристойності, моралі, усвідомлюючи та передбачаючи наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, безпричинно, умисно наніс численні удари руками та ногами в область голови, тулубу та в інші частини тіла потерпілому ОСОБА_8, спричинивши йому тілесні ушкодження.

Зокрема, 25 березня 2010 року у період часу з 4 години 20 хвилин до 5 години 20 хвилин в м. Камянець-Подільському, ОСОБА_7 знаходячись перед входом у кафе-бар «Бастіон», що по вулиці Хмельницьке шосе, 9, з хуліганських мотивів, безпричинно, умисно наніс рукою ОСОБА_8 удар в обличчя, внаслідок чого останній, втративши рівновагу, впав на асфальтобетонне покриття. Після того, як ОСОБА_8 підвівся, ОСОБА_7 кулаком руки наніс ще один удар в обличчя ОСОБА_8, внаслідок чого останній, втративши рівновагу, впав задньою частиною тулуба та головою на асфальтобетонне покриття, а ОСОБА_7, продовжуючи хуліганські дії, наніс ОСОБА_8, який лежав на землі, руками та ногами численні удари в область голови та тулубу. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеня, гострої правобічної субдуральної гематоми, закритої спінальної травми, компресійного перелому 6-го шийного хребця 1-го ступеня, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення. Після того, як ОСОБА_7 припинив побиття ОСОБА_8, до останнього підійшов ОСОБА_5, який допоміг йому підвестися та підтримуючи попід руки, повів в напрямку вулиці Пархоменка. Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_7 групою із особами, кримінальна справа відносно яких була закрита у звязку з амністією, наздогнали ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в лісосмузі вулиці Хмельницьке шосе напроти кафе-бару «Бастіон», де одночасно ОСОБА_7 із особами, кримінальна справа відносно яких була закрита у звязку з амністією, нанесли ОСОБА_8 декілька ударів руками та ногами в область голови та тулубу, та в подальшому ОСОБА_7 самостійно наніс ОСОБА_8 декілька ударів руками та ногами по голові та тулубу, спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді: численних садин та забою обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 25 березня 2010 року, близько 5 години 20 хвилин в м.Камянець-Подільському, ОСОБА_7, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в лісосмузі вулиці Хмельницьке шосе навпроти кафе-бару «Бастіон», після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8, умисно, відкрито викрав, вийнявши із кишень одягу, мобільний телефон «Nokia 2610»вартістю 300 гривень, в комплекті із двома сім-картками, операторів «Київстар» та "Діджус" вартістю 25 гривень кожна, золоту обручку вартістю 900 гривень, золотий перстень із круглим каменем чорного кольору вартістю 2000 гривень, наручний годинник «Орієнт»вартістю 1000 гривень, гаманець вишнево-коричневого кольору вартістю 100 гривень, в середині якого були три пластикові картки ПАТ «Приват-Банк»на імя ОСОБА_8, та гроші в сумі 480 гривень, а всього відкрито викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 4830 гривень, спричинивши останньому матеріальну шкоду.

Окрім того, тоді ж, близько 5 години 30 хвилин, в м. Камянець-Подільському ОСОБА_7, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в лісосмузі вулиці Хмельницьке шосе навпроти кафе-бару «Бастіон», застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, яке виразилось у нанесені руками декількох ударів по обличчю ОСОБА_4 та спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох садин та трьох синяків в області обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого умисно, повторно відкрито викрав із лівої кишені шкіряної куртки ОСОБА_4 електронний носій інформації на 8 гігабайт «флеш-транс», вартістю 165 гривень та гроші в сумі 75 гривень, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 240 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчиненні злочинів визнав частково, визнаючи факт вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та не визнаючи факт вчинення інших інкримінованих йому діянь, та показав, що коли він приїхав до кафе-бару «Бастіон», біля входу зустрів двох чоловіків, які його окликнули. Оскільки вони були агресивно налаштовані, почали його бити, він впав і піднятись після їх ударів вже не міг. Тому покликав на допомогу. На його крики підбіг ОСОБА_9, який почав відтягувати чоловіків. Після того він підвівся та пішов на іншу сторону дороги, а через деякий час із друзями поїхали в кафе "Колиба", звідки зранку він поїхав додому. Заперечує, що відкрито заволодів майном ОСОБА_8 та ОСОБА_4 Удари наносив з метою самозахисту, тому не виключає що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитися в ході захисту від неправомірного посягання останнього, чи від падіння, так як на початку бійки вони обоє разом впали на землю. Зазначає, що в ході бійки втрачав свідомість.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини у вчиненні злочину, вина ОСОБА_7 підтверджується іншими, зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, як показав в ході досудового слідства потерпілий ОСОБА_8, він в ніч з 24 на 25 березня 2010 року спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відпочивав у кафе «Бастіон», біля входу в яке в нього виник конфлікт із ОСОБА_7, в ході якого останній рукою наніс йому удар, від чого він впав на асфальтобетонне покриття. На вимогу ОСОБА_7 піти з кафе він пожартував, після чого той знову наніс йому рукою удар, від якого ОСОБА_8 впав на асфальтобетонне покриття, при цьому в області потилиці відчув сильний біль. Не маючи змоги підвестися через ушкодження, яке отримав, продовжував лежати на асфальті, при цьому відчув, як йому наносять численні удари по тілу. Хто саме наносив удари сказати не може. Далі, ОСОБА_5 допоміг йому підвестися, завів до туалету і вони пішли в напрямку вулиці Хмельницьке шосе. Перейшовши проїзну частину дороги, їх наздогнала компанія в складі чотирьох осіб, які почали разом наносити удари, але хто конкретно куди вдарив не памятає. Крім того, запамятав, що коли він знаходився на землі, хтось нишпорив по його кишенях, викрадаючи майно (т.1 а.с.34-35).

Потерпілий ОСОБА_5 в суді показав, що спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відпочивали в кафе-барі "Бастіон". Під час того, як він спільно із ОСОБА_8 стояли біля входу, до них підійшла компанія чоловіків, серед яких він знав ОСОБА_7, який про щось розмовляв із ОСОБА_8, а біля нього стояв ОСОБА_9. Тоді ж він побачив, як ОСОБА_7 наніс удар в область голови ОСОБА_8, а його вдарив рукою в обличчя ОСОБА_9. Падаючи, він схопив за одяг останнього, і вони удвох впали на землю. На землі вони продовжували наносити удари один одному, до того часу, як їх не розборонили. Коли він підвівся, побачив неподалік ОСОБА_8, який лежав на землі без свідомості. Привівши його до свідомості, вони удвох, при цьому ОСОБА_5 підримував ОСОБА_8, пішли до туалету, де помилися від крові та пішли в напрямку вулиці Хмельницьке шосе. Проходячи поряд із компанією чоловіків, з якими в них виникла бійка, ОСОБА_8 сказав, що цього так не залишить і викличе оперативну групу міліції, після чого їх наздогнали в лісопосадці, де йому та ОСОБА_8 продовжували наносити тілесні ушкодження, при цьому ОСОБА_7, кажучи, що всі не вміють бити, наніс удар в обличчя ОСОБА_8, від якого він впав на землю. Після цього, троє з чоловіків, за винятком ОСОБА_7, почали наносити йому удари, а ОСОБА_7 залишився поряд із ОСОБА_8 та продовжував наносити ногами йому удари по голові, обличчю, грудях, ногах, та спині. На прохання ОСОБА_5 не вбивати ОСОБА_8, ОСОБА_7 не реагував, удари в область голови та тулубу наносив із значною силою. Під час побиття, в ОСОБА_8 задзвонив телефон, ОСОБА_7 його забрав, на прохання ОСОБА_8 не повернув, а поклав собі до кишені. Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що був свідком того, як ОСОБА_7 знімав з пальця ОСОБА_8 каблучку та нишпорив по кишенях.

Свої показання потерпілий ОСОБА_5 підтвердив на очній ставці з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.2 а.с.129-130, 131-132 ), а також в деталях розповів про обставини вчинення злочину в ході відтворення обстановки та обставин події 3 червня 2010 року (т.2 а.с.133-140).

Як показав в суді потерпілий ОСОБА_4 він побачив бійку та конфлікт в лісопосадці, де допомагав ОСОБА_9 шукати золотий ланцюжок. Побачивши бійку, він вирішив викликати працівників міліції, однак ОСОБА_7 йому вибив телефон із рук, наніс удар рукою в обличчя, від якого він впав на землю, де ще отримав декілька ударів, після чого ОСОБА_7, понишпоривши у нього в кишенях, забрав флеш-картку та гроші в сумі 75 грн. Коли він підійшов до ОСОБА_8 виявив, що він без свідомості, тому пішов в напрямку вул. Пархоменко, де зупинив якийсь автомобіль і викликав швидку допомогу. Коли повернувся на місце події ОСОБА_8 вже не було.

Із показань представника потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що у ОСОБА_8 після його побиття зникли мобільний телефон, обручка та перстень, наручний годинник «Орієнт», гаманець вишнево-коричневого кольору, в якому були банківські картки «Приватбанку»та гроші в сумі 480 грн.

В суді підсудний ОСОБА_10, якого звільнено судом від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст.1 та ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році»від 8 липня 2011 року, показав, що через деякий час після того, як він із ОСОБА_7 та знайомою дівчиною на імя ОСОБА_12 приїхали до кафе-бару "Бастіон", між потерпілими та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 відбулася бійка, в ході якої він розбороняв її учасників. При цьому він бачив, як ОСОБА_8, сидячи на ОСОБА_7, наносив останньому удари, а ОСОБА_5 наносив удари ОСОБА_9. Разом з тим, як і хто наносив удари ОСОБА_8 він не бачив, не бачив також обставин нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4.

Як показав в суді ОСОБА_9, якого звільнено судом від кримінальної відповідальності на підставі п. «в»ст.1 та ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році»від 8 липня 2011 року, він спільно із ОСОБА_7, ОСОБА_10 та дівчиною на імя ОСОБА_12 приїхали до кафе-бару «Бастіон». Коли він курив неподалік автомобіля, почув крики. Обернувшись, побачив бійку між ОСОБА_7 і двома чи трьома чоловіками. Підбіг до них, щоб розборонити, і відразу був збитий з ніг ОСОБА_5, з яким почав битися. Їх розборонив ОСОБА_10, після чого він пішов у туалет вмиватися. Коли вийшов, почув крики в лісопосадці навпроти бару, підійшовши куди, знову отримав декілька ударів від ОСОБА_5. В ході бійки останній зірвав з нього золотий ланцюжок, у звязку з чим він спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_4 його шукали. В подальшому поїхали в кафе «Колиба». Зазначає, що наносив удари лише для захисту, ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не заподіював, хто йому спричинив ушкодження не знає.

Підсудний ОСОБА_11, якого звільнено судом від кримінальної відповідальності на підставі п. «в»ст.1 та ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році»від 8 липня 2011 року, в суді показав, що перебував в кафе-барі «Бастіон», де вживав пиво. Коли вийшов на вулицю, побачив сварку між потерпілими та ОСОБА_7 та ОСОБА_9, однак бійки не бачив. Відразу пішов у туалет, повернувшись з якого через двадцять хвилин, пішов додому, по дорозі побачив в лісопосадці ОСОБА_9 та інших хлопців, бійки вже не було. ОСОБА_9 шукав золотий ланцюжок. Разом з ОСОБА_10 пішли до автомобіля, однак останній не знайшов ключі. Після цього разом із ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поїхали на автомобілі таксі до кафе «Колиба». Будь-яких ударів учасникам конфлікту не наносив та не бачив обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_8, потерпілого ОСОБА_4 на місці події не бачив взагалі.

Судом оцінюються показання підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 критично як спробу ухилитися від кримінальної відповідальності особисто та сприянні у цьому співучасникам злочину, оскільки їх показання спростовуються показаннями потерпілих по справі, а також їх власними показаннями на досудовому слідстві. Крім того, перебуваючи на місці події вони не могли не бачити обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8, а також обставини заволодіння майном ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Натомість аналіз показань ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в ході досудового слідства та під час судового розгляду справи дають суду підстави дійти висновку, що тілесні ушкодження ОСОБА_8, а також заволодіння його майном, як і заволодіння майном ОСОБА_4, вчинено ОСОБА_7 Так, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 заперечили, що приймали участь у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 та заволодінні його майном, натомість підтвердили, що останньому спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7, а також, що саме він перебував поряд із ОСОБА_8 під час конфлікту ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 із ОСОБА_5 біля кафе-бару «Бастіон»та в лісопосадці. Підтвердили факт побиття ОСОБА_7 ОСОБА_4 та обшукування його одягу, наявність розмови в автомобілі про необхідність перерахувати кошти в гаманці та про залишення собі ОСОБА_7 каблучки, а також факт появи на столі в кафе «Колиба»годинника ОСОБА_8

Так, як встановлено із протоколу допиту ОСОБА_10 як обвинуваченого на досудовому слідстві, останній бачив як ОСОБА_7, підстрибнув та наніс удар рукою ОСОБА_8, після чого вони удвох впали на асфальтобетонне покриття та між собою почали боротися, у звязку з чим він їх розбороняв. Крім того, він бачив обставини бійки ОСОБА_9 із ОСОБА_5 та розбороняв їх, а також факт нанесення ударів ОСОБА_7 ОСОБА_4. Зазначав ОСОБА_10 також і про те, що ОСОБА_7 кричав до ОСОБА_4, що він винен йому гроші, прохання останнього повернути йому хоча б мобільний телефон, пропозицію ОСОБА_7 перерахувати та порівну поділити гроші з гаманця, яких виявилось 480 гривень, про залишення ОСОБА_7 собі каблучки. Крім того, ОСОБА_10 в деталях розповів про обставини виявлення ним на столі кафе «Колиба»наручного годинника, якого залишив ОСОБА_7 (т.2 а.с. 213-214).

Із показань на досудовому слідстві ОСОБА_11 як обвинуваченого встановлено, що він був свідком початку бійки, при цьому зазначав, що під час розмови із ОСОБА_9 він побачив обопільну бійку між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також бійку ОСОБА_9 із ОСОБА_5. Був свідком того, як в лісопосадці неподалік кафе-бару «Бастіон»ОСОБА_7, тримаючи ОСОБА_8 за одяг ззаду, шарпав його та кричав на нього. Підтвердив факти побиття ОСОБА_7 ОСОБА_4 та обшукування його одягу, перерахування коштів в гаманці, залишення ОСОБА_7 собі каблучки та появи на столі кафе «Колиба»наручного годинника потерпілого (т.2 а.с.239-240).

На досудовому слідстві ОСОБА_9 при допиті як обвинуваченого в присутності захисника зазначав, що конфлікт виник між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого. Коли він підбіг до місця бійки ОСОБА_5 почав наносити йому удари та збив його з ніг. Їх розборонив ОСОБА_10. Надалі, коли він повернувся через 5-10 хв. із туалету, він побачив продовження бійки між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в лісопосадці, де в нього при спробі припинити бійку ОСОБА_5 зірвав золотий ланцюжок, у звязку з чим він побіг за ним, а в подальшому здійснював пошук ланцюжка. ОСОБА_7 обопільно бився із ОСОБА_8. Підтвердив факт побиття ОСОБА_7 ОСОБА_4, а також факт появи на столі кафе «Колиба»наручного годинника (т.3 а.с.6-7).

Судом не приймаються до уваги доводи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що слідчим в протоколі невірно зазначено його показання, оскільки в протоколі наявний запис про прочитання ними його змісту та вірність викладення показань. ОСОБА_11 того, як заявив в суді ОСОБА_10 з боку слідчого до нього не застосовувались недозволені методи слідства, заперечив такий факт і слідчий Мей В.В., який в суді зазначив, що всі показання він записував зі слів осіб, яких допитував. Відсутні будь-які докази щодо застосування недозволених методів слідства і до ОСОБА_11

Як показав в суді свідок ОСОБА_13 він здійснював перевезення чотирьох осіб від кафе-бару «Бастіон» в с. Руда, а в подальшому до кафе «Колиба». Перевозив саме підсудних ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 Під час перевезення він чув якусь розмову за гроші та за каблучку, але деталей розмови на час розгляду справи не запамятав, підтвердив свої показання на досудовому слідстві.

Із протоколу допиту на досудовому слідстві свідка ОСОБА_13 встановлено, що перебуваючи в салоні автомобіля він чув розмову чоловіка з побитим носом за перерахунок коштів, а також про те, що він залишить собі каблучку (т.1 а.с.110).

В ході предявлення для впізнання ОСОБА_13 30 березня 2011 року впізнав по фотознімках ОСОБА_7 як особу з розбитим носом, яка вела розмову про гроші та каблучку (т.1 а.с.114-116), а також 27 травня 2011 року впізнав ОСОБА_10 як особу, якій передали гроші в салоні автомобіля та яка здійснювала їх перерахунок (т.2 а.с.142).

Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що в кінці березня 2011 року спільно із ОСОБА_12 забирав одного з днів із кафе «Колиба»ОСОБА_9 та його двох товаришів. Після того, як він завіз їх до церкви по вул. Івана Франка, ОСОБА_9 передав йому годинник та попросив викинути його в лісосмузі неподалік кафе-бару «Бастіон», що він і зробив, підїхавши до вказаного ОСОБА_9 місця.

Допитана в суді свідок ОСОБА_12 в ході судового розгляду справи підтвердила показання ОСОБА_14 щодо факту викидання в лісосмузі неподалік кафе-бару «Бастіон»наручного годинника.

Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується даними, здобутими в ході огляду місця події 25 березня 2010 року, в ході якого в лісосмузі неподалік перехрестя вулиць Хмельницьке шосе та Пархоменка виявлено потерпілого ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями (т.1 а.с.8-10).

В ході предявлення для впізнання фотознімків потерпілий ОСОБА_4 впізнав фотознімок ОСОБА_7 як особи, яка наносила йому удари та відкрито заволоділа флеш-карткою та грошима в сумі 75 грн.(т.1 а.с.97-99).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №226 від 7 червня 2010 року тілесні ушкодження у ОСОБА_4 у вигляді двох садин та трьох синяків в області обличчя могли утворитися внаслідок ударів тупими твердими предметами і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.89).

Факт наявності у потерпілого речей підтверджується також даними проведених 1 квітня 2010 року виїмки у ОСОБА_6 та огляду гарантійного талону на телефон, квитанції на купівлю мобільного телефону, гарантійного талону на наручний годинник «Орієнт», книжки до стартового пакету оператора стільникового звязку «Діджус»та бирки з-під золотого персня загальною вагою 8,58 г (т.1 а.с.182-201).

Згідно із висновком судово-медичної експертизи №461 від 4 червня 2010 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеня, гострої правобічної субдуральної гематоми, закритої спінальної травми, компресійного перелому 6-го шийного хребця 1-го ступеня, які могли утворитися внаслідок падіння з прискоренням і удару об тупі тверді предмети з висоти власного росту і по ступені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, чисельні садна та забої обличчя, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.42-44).

Відповідно до висновку стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи №109 від 13 травня 2011 року ОСОБА_7 на даний час психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності чи іншим хворобливим станом психіки не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у стані фізіологічного афекту, іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та діяльність, не перебував. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Судом критично оцінюються показання підсудного ОСОБА_7 про відсутність умислу на спричинення будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та непричетність до заволодіння його майном, а також відкритого викрадення майна ОСОБА_4, оскільки вони спростовуються сукупністю проаналізованих судом доказів.

Зокрема, як з показань потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_5, так і з показань підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 встановлено, що удари ОСОБА_8 наносив в основному ОСОБА_7 ОСОБА_5 показань потерпілого ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_7 із значною силою ногами та руками наносив удари потерпілому ОСОБА_8 в голову та тулуб. Обєктивно це підтверджується висновком судово-медичної експертизи, і враховуючи спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, які вказують на те, що удари кулаками та ногами в основному ОСОБА_7 наносились із значною силою в область голови та тулубу, тобто в життєво важливі органи, суд вважає, що умисел підсудного ОСОБА_7 був спрямований саме на умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень. На факт вчинення ОСОБА_7 відкритого викрадення майна ОСОБА_8 та ОСОБА_4, окрім показань потерпілих, вказують і проаналізовані вище показання ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_11, свідка ОСОБА_13, які підтвердили факт розмови ОСОБА_7 про гаманець, перерахунок коштів та залишення собі каблучки, а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14, які розповіли про обставини викидання годинника потерпілого.

Органом досудового слідства дії підсудного ОСОБА_7 за епізодом заволодіння майном ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України. Однак, суд вважає, що ні органом досудового слідства, ні державним обвинуваченням не доведено того, що при відкритому викраденні майна у ОСОБА_8 ОСОБА_7 до потерпілого застосовувалось будь-яке насильство, більш того, жодний із очевидців події про це не зазначав. Крім того, сам факт хуліганських мотивів при спричиненні тяжких тілесних ушкоджень виключає корисливий мотив таких діянь. Тому, суд вважає за необхідне вказані дії перекваліфікувати на ч.1 ст.186 КК України. При цьому, суд вважає, що ОСОБА_7 відкрито викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму не 5430 гривень, як це зазначено слідчим, а на загальну суму 4830 гривень, оскільки викрадення банківських карток, на яких були кошти в сумі 600 гривень, не свідчить про заволодіння вказаною сумою коштів, так як банківські платіжні картки відповідно до п.1.27 ст.1 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»є лише спеціальним платіжним засобом, у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх

рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 з рахунку ОСОБА_8 були викрадені кошти в сумі 600 гривень у справі відсутні.

Таким чином, дії ОСОБА_7, які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, судом кваліфікуються за ч.2 ст.296 КК України; які виразились у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, судом кваліфікуються за ч. 1 ст. 121 КК України; які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) за епізодом заволодіння майном ОСОБА_8 судом кваліфікуються за ч.1 ст.186 КК України, а також дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчиненому повторно, за епізодом заволодіння майном ОСОБА_4 судом кваліфікуються за ч.2 ст.186 КК України.

При призначені покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, ОСОБА_7 вчинив два злочини, які відносяться до категорії тяжких, та два середньої тяжкості. Обставиною, яка пом'якшує покарання, суд визнає часткове відшкодування завданого збитку. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного спяніння. Крім того, суд бере до уваги, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, а також має на утримані неповнолітню дитину.

З урахуванням зазначених обставин суд, визнає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів. З урахуванням особи підсудного та обставин справи суд не вбачає підстав для застосування щодо нього вимог ст.ст.69, 75 КК України та призначення йому покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121, ч.2 ст.186 КК України, звільнення від покарання з випробуванням чи призначення покарання, не повязаного з позбавленням волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, оскільки ґрунтується на законі, підтверджується матеріалами справи, виходячи з наступного.

Так, підлягає задоволенню позов потерпілого щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4830 грн. вартості майна, яким відкрито заволодів ОСОБА_7, оскільки відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Визначаючи розмір відшкодування вартості придбаних ліків, медичних та гігієнічних засобів, додаткового харчування, суд бере до уваги перелік придбаних за власні кошти ліків та інших засобів, зазначених у довідках Камянець-Подільської міської лікарні №1, Камянець-Подільської міської поліклініки №1, із визначенням їх вартості у фіскальних та товарних чеках на час їх придбання, а при їх відсутності чи неконкретності зазначеної у них інформації відповідно до довідки аптеки ПП «Медобори»Фарм, де, з пояснень представника потерпілого ОСОБА_6, вона в основному здійснювала закупівлю призначених ліків та інших засобів. На необхідність щоденного прийняття ліків після завершення стаціонарного лікування вказав при допиті лікар-нейрохірург ОСОБА_15, який здійснював лікування потерпілого та продовжує здійснювати нагляд в реабілітаційний період, тому суд вважає, що витрати на придбання ліків у вказаний період підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Із довідок Камянець-Подільської міської лікарні №1, Камянець-Подільської міської поліклініки №1 та ПП «Медобори»Фарм, фіскальних чеків аптечних установ, товарних чеків субєктів господарювання, вбачається, що на лікування потерпілого ОСОБА_8, а саме на придбання ліків, медичних та гігієнічних засобів, додаткового харчування, проведення магнітно-резонансної томографії голови витрачено 39 305 грн. 90 коп., а тому зазначені витрати у відповідності до вимог ч.1 ст.1195 ЦК України слід стягнути з підсудного на його користь. При цьому, судом не враховувались фіскальні чеки, представлені потерпілим в якості доказу факту придбання ліків, в яких лише зазначено про придбання медикаментів без вказівки на те, які саме медикаменти були придбані, оскільки вони не можуть бути доказами у справі в силу їх неконкретності. Вищевказані чеки на суму 8 629 грн. 27 коп. (т.1 а.с.124-127,129-133, 135, 137, 139-145, 148-151; т.3 а.с.127-128, 133-134) судом при вирішенні позову не враховуються.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги потерпілого щодо відшкодування вартості проїзних документів в сумі 129 грн.32 коп. на проїзд залізничним транспортом 12 липня 2010 року в м. Київ, оскільки потерпілим не представлено жодного доказу, який би свідчив про звязок факту спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень із необхідністю здійснення зазначеної поїздки. Посилання представника потерпілого ОСОБА_6 про необхідність поїздки для проведення консультацій із медичними працівниками лікувальних установ м. Києва жодним іншим доказом не підтверджені.

Крім того, не підлягають задоволенню на думку суду і вимоги щодо відшкодування 30 000 грн. вартості запланованих операцій у військовому госпіталі м. Києва, оскільки потерпілим не додано жодного доказу необхідності проведення попередньої оплати таких послуг та відсутні у матеріалах справи висновки відповідної лікарської експертизи, а згідно із ч.2 ст.1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). З цих же підстав не підлягає задоволенню позов в частині щомісячного стягнення із ОСОБА_7 2000 грн. на лікування ОСОБА_8, оскільки потерпілим не надано жодних доказів необхідності проведення попередньої оплати щомісячного лікування в такій сумі, а також відсутні висновки відповідної лікарської експертизи по вказаному питанню.

Таким чином, враховуючи, що 20 вересня 2011 року ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 відшкодовано майнову шкоду в розмірі 10 000 грн., на користь останнього із засудженого необхідно стягнути 34 135 грн. 90 коп. (4830 грн.+39305 грн. 90 коп.-10000 грн.=34135грн. 90 коп.).

Що стосується позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно та ч.2 п.п.1,2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. А відповідно п.1 ч.2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як встановлено із висновку судово-медичної експертизи №461 від 4 червня 2010 року (т.1 а.с.42-44) підсудним потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, та легкі тілесні ушкодження, при спричиненні яких потерпілий відчував сильну фізичну біль та страждання, визнаний згідно із довідки сер. МСЕ №204511 (т.3 а.с.176) інвалідом першої групи, потребує сторонньої допомоги та змушений тривалий час лікуватися. Внаслідок протиправних дій підсудного відкритого заволодіння майном потерпілого, останній також зазнав і душевних страждань. Крім того, завдана моральна шкода потерпілому полягає також у тому, що він втратив працездатність, порушено звичний спосіб життя та нормальні життєві зв'язки. Тому, розмір відшкодування моральної шкоди із врахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеня вини підсудного, характеру спричинених тілесних ушкоджень, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, а також із врахуванням матеріального становища підсудного та потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов щодо стягнення моральної шкоди слід задоволити на суму 50 000 гривень.

Речовий доказ чоловічу сорочку необхідно після набрання вироком законної сили знищити, оскільки підсудний ОСОБА_9 зазначив, що вона для нього не представляє будь-якої цінності та просив її знищити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 321 - 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186, ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років;

- за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк пять років.

- за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишити попередню утримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 21 вересня 2011 року. Зарахувати в строк відбуття покарання час утримання під вартою з 27 квітня 2010 року по 21 вересня 2011 року включно.

Речові докази: чоловічу сорочку білого кольору, яка зберігається в камері схову Камянець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області (а.с.106-107), після набрання вироком законної сили знищити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволити частково, стягнувши на його користь із ОСОБА_7 34 135 грн. (тридцять чотири тисячі сто тридцять пять) грн. 90 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, а також 50 000 (пятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього 84 135 (вісімдесят чотири тисячі сто тридцять пять) грн. 90 коп.

Майно, яке належить на праві приватної власності засудженому ОСОБА_7, та на яке слідчим накладено арешт постановою від 19 травня 2010 року (т.1 а.с.160,163) звернути в рахунок відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_8.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Хмельницької області через Камянець-Подільський міськрайонний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя