АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1152/15-к Номер провадження 11-кп/786/347/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.286 КК з.н.т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, освіта вища, розлученого, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 286 КК України на 1 рік обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов прокурора м. Полтави в інтересах держави до обвинуваченого ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_9 частково задоволено.Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 6 000 гривень витрат на правову допомогу. В іншій частині цивільний позов потерпілої залишено без розгляду.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що 21 листопада 2014 року близько 15 години 00 хвилин , керуючи автомобілем ДЕУ Ланос д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Фрунзе від вул. 1100-річчя Полтави в напрямку вул. Пушкіна в м. Полтава, виїхав на заборонений сигнал світлофора на регульований пішохідний перехід позначений дорожньою розміткою і дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», розташований на перехресті з вул. 1100-річчя Полтави, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину по вул. Фрунзе на регульованому пішохідному переході на зелений сигнал світлофора для пішоходів, зліва на право по напрямку його руху.

В результаті наїзду пішоходу ОСОБА_10 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла Тн 12 хребця та зниження висоти диску Тн 12-ЛІ хребців; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновків судової автотехнічної експертизи №498 від 29.12.2014 року, причиною дорожньо-транспортної події та її наслідків стали порушення водієм ОСОБА_9 п. 8.7.3 е, п. 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

8.7.3 Сигнал світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, і в тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

8.10 У разі подання світлофором (крім реверсного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх не має не ближче 10 м. до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та у всіх інших випадках перед перехрещуванням проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

На вирок суду потерпіла ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання та залишення цивільного позову без розгляду. Призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 1 року обмеження волі без застосування ст. 75 КК України та позбавити права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Крім того, потерпіла ОСОБА_10 просить задовольнити цивільний позов, стягнувши з обвинуваченого на користь неї завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень.

На переконання потерпілої, всупереч ст. 129 КПК України суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду вимоги по стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував її позиції при призначенні покарання, яка наполягала на призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Крім того, на думку потерпілої, вирок суду в частині призначення покарання ґрунтується на недостовірних відомостях, а саме, що обвинувачений ОСОБА_9 є приватним підприємцем, який надає послуги перевезення пасажирів та вантажів та заробляє на життя здійсненням перевезень, що не відповідає дійсності.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду від 05.03.2015 року в частині цивільного позову, зменшивши розмір витрат на правову допомогу до 4 560 гривень.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційної скарги потерпілої, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти поданих апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг і дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суду вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення, а обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 , який керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, при встановлених обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені доказами, дослідженими судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 , в його апеляційній скарзі та в апеляційній скарзі потерпілої не оспорюються.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_9 який керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, передбачена ч.1 ст.286 КК України, є доведеною і ніким не оспорюється.

У відповідності до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності до ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують його покарання.

Суд першої інстанції враховуючи тяжкість злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається, займається суспільно-корисною працею, позитивно характеризується, кримінальне правопорушення вчинене в тверезому стані, дійшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та прийняв рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

В санкції ч.1 ст.286 КК України не передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тому суд першої інстанції посилаючись на приведені вище обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також на ту обставину, що позбавлення його прав керувати транспортними засобами позбавить його права заробляти на життя шляхом здійснення перевезень, а іншої роботи в нього немає, правильно не застосував до нього даного виду додаткового покарання.

Що стосується доводів апеляції потерпілої ОСОБА_10 про безпідставність залишення її позовної заяви про стягнення моральної шкоди без розгляду, то вони заслуговують на увагу.

У відповідності до ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Оскільки при ухваленні судом обвинувального вироку цивільний позов був залишений без розгляду, що суперечить вимогам закону, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині напрвленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого про зменшення суми стягнутих витрат на правову допомогу на користь потерпілої, то вони є безпідставними.

Згідно ч.1 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений.

Вказані витрати понесені потерпілою, підтверджуються договором про надання правової допомоги та трьома квитанціями, сплаченими ОСОБА_10 в період проведення досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді (а.п.33-34).

Тому підстав для зміни вироку в цій частині немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 частково задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок суду змінити.

Вирок суду в частині залишення цивільного позову потерпілоі ОСОБА_10 без розгляду, скасувати, а кримінальне провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4