Справа № 11-593/2011 Головуючий в 1 інстанції: Лебідь І.П.
Категорія: ст.ст. 185 ч.3, 185 ч. 2, Доповідач: Гемма Ю.М.
15 ч. 2, 186 ч. 2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2011 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Гемми Ю.М.,

суддів Черствої Є.О., Шевцової В.Г.,

з участю прокурора Чередниченко Є.Г.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 січня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, у силу ст. 89 КК України, такий, що не має

судимості

засуджений за ст. 185 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

за ст.ст. 15 ч. 2, 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_1 визначено покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань та покарання, призначеного Голопристанським районним судом Херсонської області від 11.10.2010 р., ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Міра запобіжного заходу - тримання під вартою з 21.10.2010 року.

У строк покарання ОСОБА_1 зараховано покарання відбуте частково за попереднім вироком від 11.10.2010р. з 24 серпня 2010р. по 20 жовтня 2010р.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за вчинення таких злочинів.

1. 16 серпня 2010 року близько 07:00 год. ОСОБА_1, знаходячись на подвірї будинку № 141 по вул. Садовій у смт. Нова Маячка Цюрупинського району Херсонської області, шляхом вільного доступу, повторно, проник у приміщення літньої кухні, звідки вчинив крадіжку майна ОСОБА_2 на загальну суму 1500 грн.

2. Він же, у ніч на 18 серпня 2010 року з подвіря будинку №274 по вул. Леніна в смт. Нова Маячка Цюрупинського району Херсонської області, повторно, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку майна ОСОБА_3 на загальну суму 3750 грн..

3. Крім того, 24 серпня 2010 року близько 11:00 год., ОСОБА_1, знаходячись біля магазину «Спринтер»розташованого по вул. Промисловій, 9М в м. Нова Каховка Херсонської області, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, повторно, вчинив замах на відкрите викрадення майна ОСОБА_4 на суму 1576 грн., однак злочин не було доведено до кінця із причин, що не залежали від його волі, так як у момент скоєння злочину його було затримано продавцем магазину «Спринтер».

В апеляції засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи доведеність своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2 КК України, просить скасувати вирок у звязку з однобічністю і неповнотою судового слідства, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, а справу повернути на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи тим, що його необґрунтовано засуджено за ст. 186 ч.2 КК України, оскільки він за цим епізодом не визнав себе винним, вважаючи себе винним у вчинені крадіжки. Однак судом на порушення вимог ст. 257 КПК України не було досліджено доказів за вказаним епізодом, чим порушено його право на захист. Вважає, що всі кримінальні справи щодо нього підлягають обєднанню в одне провадження. На його думку, суд повинен був призначити йому покарання із застосування ст. 69 КК України з урахуванням його хвороби та сімейного стану.

Іншими учасниками судового розгляду вирок не оскаржується.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1 про підтримання апеляції, думку прокурора про залишення вироку без змін, а апеляції засудженого без задоволення, останнє слово ОСОБА_1, в якому він просив помякшити покарання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ст. ст. 185 ч.3; 185 ч. 2; 15 ч. 2, 186 ч. 2 КК України, обґрунтовано доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.299 КПК України.

Порушень кримінально-процесуального закону під час установлення фактичних обставин учинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженого та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Як убачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_1 як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні повністю визнав себе винним у вчиненні двох крадіжок чужого майна та замаху на відкрите викрадення чужого майна.

Оскільки як він та інші учасники судового розгляду справи не заперечували проти скороченого дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються, суд обмежився тільки допитом підсудного ОСОБА_1 О.Л. та дослідженням письмових матеріалів справи, що характеризують його особу, а тому він тепер позбавлений права оспорювати їх в апеляційному порядку, у тому числі за епізодом замаху на відкрите викрадення чужого майна, на який він указує в апеляції.

Під час розгляду справи суд першої інстанції зясував думку підсудного ОСОБА_1 по питанням, які передбачені ч.3 ст. 299 КПК України та розяснив йому наслідки такого розгляду справи, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини та розмір цивільного позову в апеляційному порядку, із чим підсудний погодився та пояснив, що йому зрозумілий зміст цієї статті, про що свідчать дані протоколу судового засідання та його заява.

(том № 2 а.с.126,127,133,134)

Враховуючи те, що апеляційний суд за апеляцією засудженого ОСОБА_1 відповідно до ст.365 КК України не вправі перевіряти висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких у порядку ч.3 ст.299 КПК України докази не досліджувалися, тому апеляція в частині оспорювання зазначених фактичних обставин справи не розглядається.

Отже, доводи апелянта про однобічність та неповноту судового слідства, а також про порушення його права на захист при дослідженні доказів, слід визнати надуманими.

Що стосується доводів засудженого про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Призначаючи ОСОБА_1 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу, що він задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, обставини, що помякшують його покарання, такі як, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, на які є посилання в апеляції, обставину, що обтяжує його покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Врахувавши зазначені обставини справи, та дані про особу винного, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі у мінімальних межах, установлених у санкції ч.2 ст.186 КК України, якою передбачено найбільш суворе покарання, яке, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для помякшення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як про це просить засуджений в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта на необхідність скасування вироку та обєднання кримінальних справ в одне провадження, є необґрунтованим, оскільки у справі встановлено, що він винен ще і в інших злочинах, передбачених ст. ст. 185 ч.3; 185 ч. 2; 15 ч. 2, 186 ч. 2 КК України ( епізоди № 1-3), які вчинено ним до постановлення попереднього вироку від 11.10.2010 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, а тому відповідно до ч.4 ст. 70 КК України суд правильно призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Даних, які б свідчили про те, що у справі неправильно застосований кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення апеляції засудженого, колегія суддів не вбачає, а тому вирок має бути залишений без зміни.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляцію засудженого ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 січня 2011 року щодо нього без зміни.

Головуючий:

Судді: