У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Гриціва і Таран Т.С.

розглянула
в судовому засіданні в м.Києві 12 лютого 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Полтавської області на постанову
Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 липня 2007 року щодо
ОСОБА_1

Цією постановою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя с.Арсенськ Зінківського району
Полтавської області, такого, що не має судимості,

звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.1 ст.164 КК України з закриттям провадження по справі на
підставі ст.1 п.”б” Закону України “Про амністію” від 19 квітня 2007 року.

У апеляційному порядку зазначена
постанова щодо ОСОБА_1 не переглядалася.

Як зазначено у постанові суду, ОСОБА_1
на підставі виконавчого листа № 2-12809 від 4 жовтня 1996 року, виданого
Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області, був зобов'язаний
сплачувати аліменти на дітей - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Від сплати аліментів ОСОБА_1 ухилявся, тобто вчинив злочин,
передбачений ч.1 ст.164 КК України.

У касаційному поданні прокурор зазначає, що суд не навів мотивів звільнення
ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, неправильно застосував кримінальний
закон. Просить постанову суду скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає,
що відсутні підстави для його задоволення.

Приймаючи рішення
про звільнення ОСОБА_1 від
кримінальної відповідальності на підставі закону про амністію і закриваючи з цих підстав справу, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання
чинності Закону України “Про амністію” від 19 квітня 2007 року та врахував, що на
його утриманні перебувають неповнолітні діти від другого шлюбу - син ОСОБА_4, 1997 року народження, та син ОСОБА_5, 2001 року, що є підставою
для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі
ст.1 п.”б” Закону України “Про амністію” від 19 квітня 2007 року. Підсудний не заперечував проти закриття
справи щодо нього на підставі Закону України “Про амністію”, прокурор, який брав
участь у розгляді справи, також не заперечував проти звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності з цих підстав.

Доводи прокурора
про те, що суд звільнив ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності всупереч
вимогам п.”е” ст.7 Закону України “Про амністію” від 19 квітня 2007 року є необґрунтованими.
За змістом цієї норми закону амністія не застосовується до осіб, які мають неповнолітніх
дітей і вчинили злочини, які посягають на життя, здоров'я, честь, гідність
чи інші охоронювані законом права і інтереси цих дітей.

Як убачається
з матеріалів справи, крім двох неповнолітніх дітей, на утримання яких ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати аліменти, він має ще двох неповнолітніх
дітей, не враховувати інтереси яких немає підстав.

Порушень кримінального чи кримінально-процесуального
закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого щодо
ОСОБА_1 судового рішення, не виявлено.

Тому доводи
касаційного подання прокурора про те, що суд не навів мотивів звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності визнані безпідставними.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А
:

касаційне подання прокурора щодо ОСОБА_1 залишити без задоволення.

С У Д Д І :

Федченко О.С. Гриців М.І. Таран Т.С.