Справа № 1-187-2008р.
року Староміський районний суд міста Вінниці
головуючого судді Татаурової І.М.,
при секретарі Сускову А.О.,
з участю прокурора Півнюка С.М.,
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вінниці кримінальну справу
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Вінниці, українки, громадянки України, із вищою
освітою, заміжньої, приватного
підприємця, зареєстрованої та проживаючої за адресою:АДРЕСА_1, раніше не
судимої,
за ст. 172 ч. 1 КК України,
ОСОБА_1, незважаючи на те, що вона будучи
звільненою постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 22.08.2007р.
від кримінальної відповідальності за ст. 172 ч.1 КК України у зв'язку з актом амністії, будучи суб'єктом підприємницької
діяльності на підставі
свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця НОМЕР_1, здійснюючи діяльність з роздрібної
торгівлі у павільйоні - магазині, що знаходиться на розі вулиць Островського - Ленінградська,
діючи всупереч вимогам ст. ст. 24, 24 -1 КЗпП України, згідно з якими трудовий договір укладається у
письмовій формі, додержання
якої є обов'язковою при укладанні його з фізичною особою, та реєструється у тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи у державній службі зайнятості, усвідомлюючи протиправний
характер своїх дій, умисно, з метою ухилення від сплати внесків у соціальні фонди, з моменту
звільнення її судом від кримінальної відповідальності продовжила використовувати найману
працю ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4
та ОСОБА_5 не уклавши при цьому трудові договори з продавцями магазину, що призвело до не
зарахування відпрацьованого найманими працівниками часу до загального трудового стажу.
Відповідно до ст. ст. 253 - 254 КЗпП особи, які працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Основними джерелами коштів загальнообов'язкового
державного соціального страхування є внески фізичної особи та працівників.
Згідно зі ст. 256 КЗпП України наймані працівники мають
право на державне пенсійне забезпечення.
В порушення вищезазначених норм, а також ст. 46
Конституції України, яка передбачає права
найманих працівників на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках,
передбачених законом, ОСОБА_1, будучи звільненою від
кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 172 КК України, починаючи з моменту винесення даного
рішення, продовжила ухилятися від сплати
відрахувань відносно найманих працівників до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття, Фонду соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності, Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, позбавивши таким чином
ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 перелічених вище соціальних гарантій, що істотно порушило конституційні
права цих найманих працівників.

Всупереч ст. 30 ЗУ «Про оплату праці» ОСОБА_1 продовжила не здійснювати облік виконуваної працівником роботи по табелям, не
фіксувала по бухгалтерському обліку
виплату заробітної плати, виплачуючи її без будь - якої первинної облікової документації «у конвертах».

Крім того, ОСОБА_1 не забезпечила надання найманим
працівникам перерви для відпочинку і харчування, а у продуктовому відділі
магазину остання встановила тривалість робочого часу 84 год. на тиждень, що є
порушенням ст. ст. 50, 66 КЗпП України.

Всього ОСОБА_1 порушила наступні норми законодавства про
працю: ст. ст. 24, 24-1, 50, 66, 253, 254,
256 КЗпП, ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ст. 46 Конституції України, - та в порушення ст. 43
Конституції України не забезпечила належні, безпечні та здорові умови праці.

Допитана в
судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 свою винність в інкримінованому їй діянні,
передбаченому ст. 172 ч.1 КК України, при вказаних вище фактичних обставинах
справи, які встановлені в ході досудового та судового слідства визнала
повністю, дала показання аналогічні викладеним в обвинувальному висновку. Щиро
розкаялася, просить суд суворо її не карати.

Враховуючи думку
учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів,
оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

При призначені
покарання ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - підсудна
вчинила злочин невеликої тяжкості, особу винної, а саме:

- по місцю проживання характеризується
позитивно (а.с. 63);

- раніше
не судима ( а.с. 66);

- не перебуває
на диспансерному обліку у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. О.І.
Ющенка (а.с. 64) та у Вінницькому обласному наркологічному диспансері
«СОЦІОТЕРАПІЯ» (а.с. 65).

Обставинами, які
пом'якшують покарання, згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, які
обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням
наведеного, конкретних обставин справи, особи винної, обставин, що
пом'якшують покарання підсудної, а також те, що ОСОБА_1 у вчиненому щиро
розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину, за час досудового слідства та
розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувалася загальноприйнятих норм
і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а
тому, беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до
висновку про те достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання
підсудної ОСОБА_1. буде покарання у виді штрафу в розмірі передбаченому
санкцією статті за якою кваліфіковано її діяння.

Потерпілі ОСОБА_3., ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4
цивільні позови в справі не заявляли (а.с. ), тому суд відповідно до вимог ст.
28 КПК України роз'яснює, що особа, яка
не пред'явила цивільного позову в кримінальні й справі має право пред'явити його в порядку цивільного
судочинства.

Речові докази та
судові витрати в справі відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1. не
обирався.

Керуючись ст.
323, 324 КПК України, ст. 65 КК України, суд -

з а
с у д
и в :

ОСОБА_1 визнати
винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України та призначити
їй покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят)гривень.

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Вінницької області на протязі 15 діб з моменту його
проголошення.

Суддя: