Справа № 367/7693/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/63/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 25.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
25 травня 2015 року м. Київ. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілої - ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 виправданого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 15 жовтня 2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курган-Тюбе, Таджикистан, громадянина Росії, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не судимого,
- виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
В задоволенні цивільного позову відмовлено.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він 27 лютого 2009 року близько 11 год., перебуваючи на подвір`ї буд. АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно наніс потерпілій ОСОБА_5 декілька ударів в область голови та грудної клітки, від чого та впала, вдарилась об металеву стойку воріт і втратила свідомість, чим заподіяв останній легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді струсу головного мозку. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 потерпілій завдано моральної шкоди в розмірі 20000 грн. та вона понесла 3743 грн. 68 коп. матеріальної шкоди на лікування.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_8 виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Обґрунтовуючи своє рішення суд у вироку зазначив, що як встановлено зі скарги приватного обвинувачення, потерпіла ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 вважають, що безспірними доказами вини ОСОБА_8 є висновок судово-медичної експертизи про наявність у неї тілесних ушкоджень, матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою потерпілої, покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , виписками із історії хвороби.

Однак, суд вважає, що наявні тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої, при запереченні нанесення таких ушкоджень ОСОБА_8 , та не установленням судом достатніх доказів, які б спростували б покази потерпілої та свідка ОСОБА_9 , не є безумовною підставою визнати, що такі ушкодження нанесені підсудним ОСОБА_8 . Також, суд критично ставиться до показів потерпілої та свідка ОСОБА_9 , оскільки вони суперечливі і непослідовні..

Тому, приймаючи до уваги, що підсудний ОСОБА_8 та очевидці конфлікту між потерпілою та підсудним, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заперечують факт нанесення підсудним ударів по голові та грудях, а також враховуючи покази експерта ОСОБА_14 , яка не виключає струс головного мозку у потерпілої після події 27.02.2009 року, однак через відсутність даних про наявність на голові та обличчі будь-яких ушкоджень шкіри чи м`яких тканин, вирішити питання про можливість заподіяння даної черепно-мозкової травми не представляється можливим, суд вважає, що вина підсудного в нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень не доведена, а тому він підлягає виправданню.

В апеляції представник потерпілої ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню. Вважає, що висновки суду про те, що покази потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 суперечливі та непослідовні є безпідставними, що свідчить про упередженість суду при розгляді даної кримінальної справи, оскільки в основу вироку судом були покладені не покази потерпілої, які вона давала під час судового слідства, а її пояснення, які містяться у відмовному матеріалі і які були сфальсифіковані працівниками міліції. Таким же чином, на думку апелянта суд і підійшов до оцінки показів свідка ОСОБА_9 .

Крім того, апелянт не погоджується з оцінкою судом показів судово-медичного експерта ОСОБА_14 , яка підтримала свій висновок і показала, що ОСОБА_5 могла отримати струс головного мозку за обставин, на які вказує потерпіла, та вважає, що суд необґрунтовано визнав правдивими покази підсудного.

В доповненнях до апеляції представник потерпілої ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання 2 роки обмеження волі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілої та її представника, які свою апеляцію підтримали, виправданого та його захисника, які просили залишити її без задоволення, вирок суду без зміни, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 323 КПК України (1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції дотримано вказаних вимог закону.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновки про недоведеність участі ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України підтверджуються зібраними доказами по справі.

Відповідно до ст. 327 КПК України (1960 року) виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Суд першої інстанції, керуючись даною нормою закону, всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, дослідив всі докази, зокрема і матеріали перевірки про відмову в порушенні кримінальної справи по факту отримання потерпілою тілесних ушкоджень, обґрунтовано мотивував свої висновки та виніс виправдувальний вирок.

Посилання представника потерпілої на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не взято до уваги покази потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 , дані ними під час судового розгляду та неправильно оцінені покази судово-медичного експерта ОСОБА_14 є надуманими, оскільки судом належним чином проаналізовані всі зібрані по справі докази, дано їм правову оцінку в сукупності, і взято за основу при винесенні виправдувального вироку, про що належно та детально мотивовано.

Також, як вбачається зі скарги приватного обвинувачення, потерпіла ОСОБА_5 та її представник вважають безспірним доказом вини підсудного ОСОБА_8 висновок судово-медичної експертизи про наявність у неї тілесних ушкоджень, матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи та заяву потерпілої, покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , виписками із історії хвороби.

Проте, за наявності тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої ОСОБА_5 , при запереченні нанесенні таких ушкоджень підсудним ОСОБА_8 , та не установлення судом достатніх доказів, які б спростували б покази потерпілої та свідка ОСОБА_9 , не є безумовною підставою визнавати, що такі ушкодження нанесені підсудним ОСОБА_8 .

Зазначені обставини судом належним чином проаналізовані, суперечності усунуті, що і послужило постановленню виправдувального вироку за недоведеністю участі ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

у х в а л и л а :
Апеляцію представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Головуючий

Судді