Справа № 359/8871/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/256/15 Доповідач у 2 інстанції Свінціцька
Категорія 19 24.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
24 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого- судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

за участю прокурора : - ОСОБА_6

обвинуваченого : - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001359 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Бориспіль Київської області, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2007 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки; вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2008 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, звільнений 12.06.2014р. по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду, ОСОБА_7 , 03 серпня 2014 року, близько 01 години 30 хвилин, перебуваючи біля кафе «Др. Пад» в м. Бориспіль Київської області, в міському парку культури підійшов до раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_8 та, застосовуючи до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, у вигляді удару рукою по шиї останнього, умисно, повторно, коли останній впав на землю, відкрито, з корисливих спонукань викрав чуже майно, а саме, мобільний телефон марки «Айфон 4 с», вартістю 5199 гривень з сім карткою мобільного оператора «Лайф», вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилось 20 гривень, мобільний телефон марки «Айфон 5», вартістю 6999 гривень з сім карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 35 гривень, шкіряний гаманець, вартістю 690 гривень та 200 гривень, які знаходились в гаманці, що належать потерпілому, після чого викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 13168 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , 10 серпня 2014 року, близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до раніше незнайомої потерпілої ОСОБА_9 , яка сиділа на лавочці разом з ОСОБА_10 та умисно, відкрито, повторно, з корисливих спонукань, шляхом зривання з лівого плеча потерпілої, викрав жіночу сумку, вартістю 250 гривень, в якій знаходились мобільний телефон марки «Нокіа 1280», вартістю 200 гривень з сім карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилось 20 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа», вартістю 120 гривень з сім карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилось 63 гривні, шкіряний гаманець, вартістю 250 гривень з грошовими коштами в сумі 80 гривень, які знаходились в гаманці, після чого з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1023 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи законність винесеного рішення, а також фактичні обставини справи та кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року відносно нього скасувати та призначити йому більш м`яке покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вказує, що щиро кається та повністю визнає свою вину.

Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження: обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною і не оспорюється сторонами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні двох епізодів відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинених повторно щодо потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_8 також із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, які охоплюються єдиною кваліфікацією за ч.2 ст. 186 КК України.

При цьому суд помилково кваліфікував окремо кожен епізод грабежу за ч.2 ст. 186 КК України і призначив покарання із застосуванням ст. 70 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, за жоден з яких її не було засуджено.

Як вбачається з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Таким чином, суд безпідставно двічі кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України, двічі призначив йому покарання за цим законом та безпідставно визначив остаточне покарання за правилами ст. 70 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення про призначення покарання за правилами ст. 70 КК України належить виключити з вироку як зайве, а вирок Бориспільського міськрайонного суду від 24.11.2014р. в цій частині змінити, враховуючи те, що цим не погіршується становище обвинуваченого, тому суд не позбавлений можливості вийти за межі вимог апеляційної скарги обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, то вони є слушними.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не повною мірою дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.

Враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який у вчиненому щиро розкаявся, вину свою визнав повністю, суд вважає за можливе пом`якшити призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції на підставі ст. 70 КК України покарання.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Пом`як шити призначене ОСОБА_7 покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за правилами ст. 70 КК України, як зайве.

В решті вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4