Справа № 11-477/2007 року головуючий: в 1-й інстанції: Вознюк Р.В.
категорія: ст. 286ч.2 КК України доповідач: Шершун В.В.
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» липня
2007 року колегія
суддів судової палати
в кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого-судді: Дуфнік Л.М.,

суддів:
Шершуна В.В., Цугеля І.М., за участю прокурора: Бантюка І.М.,

захисника: ОСОБА_3., потерпілої: ОСОБА_2., та представника потерпілої:
ОСОБА_4.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті
Хмельницькому кримінальну справу за апеляційною скаргою захисника засудженого
адвоката ОСОБА_3 на вирок Красилівського районного суду від «29» травня 2007
року.

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1р. н., уродженця с Загайці, Шумського р-ну, Тернопільської обл., мешканця
АДРЕСА_1, українця, гр-на України, працюючого водієм ТОВ «Агробізнес»,
одруженого, на утриманні 2-оє неповнолітніх дітей, військовозобов'язаного,
раніше не судимого

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком
на 3 роки.

Міру запобіжного заходу засудженому до набрання вироку
законної сили залишено попередню - підписку про невиїзд.

Строк відбування покарання
засудженим постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Цивільні позови прокурора
Красилівського р-ну задоволено. Стягнуто з засудженого на користь:

·
Хмельницької обласної лікарні
витрати на лікування ОСОБА_2. та ОСОБА_5. кошти в сумі по
235 грн. 40 коп. за лікування кожної, а всього - 470 грн. 80 коп.;

·
НДЕКЦ при УМВСУ в Хмельницькій обл. 282 грн. 47 коп. за дослідження.

Згідно
вироку суду першої інстанції, ОСОБА_1 25 грудня 2005 року, о 7 год. 30 хв., на
155 км., 800 м. автомобільної дороги «Житомир-Чернівці-Теребляче», поблизу с
Сушки Красилівського р-ну, рухаючись в напрямку з м. Хмельницького до м.
Старокостянтинів, керуючи автомобілем «Даймлер-Крайслер 308-ЦЦІ», д.н. НОМЕР_1,

2

порушивши п.п. 2.3. «б».; 12.1. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахував
вимоги встановлені дорожніми знаками 1.10.; 1.13., з табличками 7.12; 7.2.1. (5
км) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля і на слизькому відрізку дороги допустив
занос керованого ним автомобіля, виїзд на зустрічну
смугу руху та подальше зіткнення з автомобілем
«Форд Мондео», д.н. НОМЕР_2під керуванням водія ОСОБА_7., який рухався
в зустрічному напрямку.

В результаті зіткнення пасажири автомобіля «Форд Мондео»,
д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2. та ОСОБА_5отримали тяжкі
тілесні ушкодження, і дані наслідки знаходяться в
прямому причинному зв'язку з вищевказаними порушенням ОСОБА_1. правил
дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_3
просить скасувати вирок місцевого суду, а
справу направити на додаткове розслідування для притягнення до відповідальності
працівників ДЕД, з вини яких сталося ДТП і відомостей про яких, не має в матеріалах
справи.

При цьому апелянт посилається на
допущення судом першої інстанції грубих порушень норм
кримінально-процесуального права, що не дозволили встановити істину у справі
та винести законне і обґрунтоване рішення у справі. Так, на думку адвоката:

вирок базується на доказах, які
викликають сумнів у їх доведеності та переконливості,
зокрема, висновок експерта є необгрунтованим та незаконним, а необхідна
повторна автотехнічна експертиза у справі не проведена;

·
головуючим у справі порушено право
засудженого на захист;

·
допущено однобічність та неповноту
досудового та судового слідства у справі;

·
висновки суду, викладені у вироку
не відповідають фактичним обставинам справи; вина засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена.

Апелянт вважає, що вини його підзахисного у ДТП немає, тому він не має
нести відповідальність за інкримінований йому злочин, а
винними є працівники ДЕД, з вини яких, через поганий стан дороги, і
сталося ДТП, а тому, на думку апелянта, саме останні мають нести
відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника засудженого ОСОБА_1(клопотання якого про відкладення слухання справи через
неявку засудженого -відхилено, оскільки явка
засудженого по даній справі є не обов'язковою), який підтримав апеляційну скаргу та просив направити справу на додаткове
розслідування для притягнення до відповідальності
справжніх винних у ДТП, заперечення проти апеляції потерпілої, представника потерпілої та прокурора, які вважали вирок
законним та обґрунтованим, а тому просили
залишити вирок без змін, а апеляцію - без задоволення, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_1. у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілим були
спричинені тяжкі тілесні ушкодження при зазначених у вироку
обставинах, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на
досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги твердження засудженого ОСОБА_1. про його невинність і розцінив такі покази як намагання
уникнути відповідальності за скоєне, оскільки його
вина підтверджена сукупністю всіх зібраних по справі доказів.

3

Так, як видно з протоколу огляду місця події, зіткнення транспортних засобів
сталося на смузі руху автомобіля «Форд-Мондео».

Сам ОСОБА_1, як на слідстві, так і в суді послідовного стверджував, що його
автомобіль «Даймлер-Крайслер» занесло на
зустрічну смугу руху, де і відбулося зіткнення з автомобілем «Форд-Мондео», однак свою вину засуджений заперечив,
посилаючись на складну дорожню ситуацію -
снігопад. На його думку, винними в даному злочині є працівники дорожньо-експлуатаційної служби, які не забезпечили розчистку
дороги.

Потерпілі ОСОБА_2. та ОСОБА_5., свідки ОСОБА_7. і ОСОБА_9. пояснили, що дорожні умови були
погані - йшов сніг, тому вони рухались на автомобілі «Форд-Мондео» зі швидкістю
50-60 км/год. В районі повороту на м. Красилів, автомобіль «Даймлер-Крайслер»
занесло на їх смугу руху і вони зіткнулись з цим
автомобілем.

Свідки ОСОБА_10. та ОСОБА_6. пояснили, що 25.12.2005 року були складні дорожні умови і вони, як працівники
дорожньо-експлуатаційної служби всю ніч розчищали дорогу.

Як видно з висновків судово-медичної експертизи № 2702, у ОСОБА_2. маються тяжкі тілесні ушкодження, а у ОСОБА_5., за
визначенням суду, мається незгладиме знівечення обличчя, яке
потребує косметичної операції, а тому на підставі висновку судово-медичної експертизи № 2703, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав, що ОСОБА_5. також спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив
висновки судово-медичних експертиз № 64 та № 65
від 01.02.2006 року, оскільки вони ґрунтувались на недостатньо
зібраній медичній документації.

Як видно з висновків авто технічних експертиз № 31 «А» від 14.03.2006 року
та № 168 «А» від 29.09.206 року, а також з показів в
суді експерта ОСОБА_8., водій автомобіля «Форд-Мондео» ОСОБА_7. не мав технічної можливості уникнути зіткнення, а можливість ОСОБА_1. уникнути зносу залежала
від виконання останнім вимог п. 12.1. Правил дорожнього
руху, тобто вибору швидкості в залежності від дорожніх умов та
стану автотранспортного засобу.

В зв'язку з цим, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим рішення
суду першої інстанції про відмову захисту в призначенні
повторної автотехнічної експертизи, оскільки
попередня експертиза була повною, об'єктивною, з дослідженням всіх зібраних по справі доказах, і тому вимога про призначення
повторної експертизи мала на меті затягування судового процесу по даній справі.

При цьому судова колегія враховує, що ст. 273 КПК України передбачена обов'язковість винесення в нарадчій кімнаті постанов про
призначення експертиз, рішення ж про відмову в призначенні
експертизи допускається приймати протокольно.

В зв'язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта
про порушення права на захист засудженого через не
призначення експертизи і про істотне порушення
вимог кримінально-процесуального закону через протокольну форму відмови в
призначенні експертизи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним
по справі доказам з точки зору їх достатності,
допустимості, достовірності та відносності і правильно кваліфікував дії ОСОБА_1. за ст.. 286 ч.2 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху - п.п. 2.3. «б».; 12.1. Правил дорожнього
руху України, проявив неуважність, не вибрав в
установлених межах безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, щоб мати
змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати
ним, не врахував вимоги встановлені дорожніми знаками 1.10.;
1.13., з табличками 7.12; 7.2.1. (5 км) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого, потерпілим ОСОБА_2. та ОСОБА_5заподіяні
тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про виникнення заносу
через вкрай несприятливі дорожні умови, оскільки
такі умови не звільняють водія від

4

обов'язку
дотримуватися вимог Правил дорожнього руху взагалі та п. 12.1. цих правил -зокрема.

Факт притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне утримання
дорожнього покриття майстра ОСОБА_6. не може виправдовувати засудженого,
оскільки не знаходиться в причинному зв'язку з наслідками, що
настали.

Міра покарання призначена засудженому у відповідності з вимогами ст. 65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину,
особи винного та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд обґрунтовано визнаав, що ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно
характеризується, його сімейний стан, наявність у нього на утриманні двох
неповнолітніх дітей.

Будь-яких доказів про наявність у засудженого інших обставин, які
пом'якшують його покарання, апелянт не надав, а
тому колегія суддів вважає покарання законним, обґрунтованим та
справедливим.

За таких обставин, колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного
суду, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,

ухвалила:

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.05.2007
року щодо ОСОБА_1залишити без змін, а апеляцію його
захисника ОСОБА_1- без задоволення.