Провадження №1-кп/761/181/2015
В И Р О К
іменем України
06 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0010905 від 07 жовтня 2014 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Припутні Ізяславського району Хмельницької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без визначеного місця проживання, раніше судимого: 05 липня 2010 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.; 07 грудня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців та у виді штрафу в розмірі 1700 грн., які виконувати самостійно; 13 лютого 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :
органами досудового розслідування ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у тому, що він 07 жовтня 2014 року, приблизно о 17 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_1 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме мобільний телефон «Самсунг», ціною 250 грн., завдавши потерпілому матеріальну шкоду.

При цьому, ОСОБА_3 07 жовтня 2014 року, приблизно о 15 год. 30 хв., знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_1 зустрівся з наочно знайомими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , з якими став розпивати алкогольні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв, ОСОБА_3 помітив у ОСОБА_5 мобільний телефон «Самсунг» білого кольору, яким вирішив відкрито заволодіти, тим самим про свої злочинні наміри ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не повідомив.

З метою виконання свого злочинного умислу направленого на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 17 год. 20 хв., застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, правою рукою стиснутою в кулак наніс удар в обличчя останнього, який від спричиненого удару втратив рівновагу та впав на землю.

Згідно висновку експерта № 2824 від 21 жовтня 2014 року, під час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_5 , виявлені наступні ушкодження: синець на повіках лівого ока і на лівому скаті носа, садно на нижній повіці лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В той час, коли ОСОБА_5 мав намір піднятися із землі, то ОСОБА_3 , продовжуючи далі свої злочинні дії, наніс ще декілька ударів руками стиснутими в кулаки по обличчю останнього.

Після цього, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скористався тим, що ОСОБА_5 не має змоги чинити йому фізичний опір, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння майном останнього, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон «Самсунг GT-E1200і», ціною 250 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», ціною 10 грн., на рахунку, якої були гроші в сумі 66 грн., а також не представляючи для потерпілого матеріальної цінності речі: паспорт громадянина України ОСОБА_5 ; свідоцтво про народження ОСОБА_5 ; ідентифікаційний код платника податків ОСОБА_5 , а всього майна на загальну суму 326 грн.

Заволодівши чужим майном, яке належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , тобто своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 дав показання, згідно з якими, заперечив щодо заволодіння мобільним телефоном та паспортом потерпілого ОСОБА_5 , при цьому, визнав, що завдав потерпілому в обличчя один удар, але долонею, а не кулаком руки. Так суду показав, що 07 жовтня 2014 року, приблизно о 16 год., йому зателефонував знайомий ОСОБА_9 та повідомив, що він знаходиться біля кіоску на вул. Гоголівській. Він прийшов до згаданого кіоску, де знаходилися ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вони придбали 1 л пива та сіли неподалік від кіоску на лавочці його розпивати, а також спілкувалися між собою. Приблизно через 10 -15 хв., можливо трохи більше, прийшов потерпілий ОСОБА_5 , з яким він уже раніше випивав, з останнім його познайомив ОСОБА_9 . Потерпілий також купив собі пива та підійшов до них і став спілкуватися із ОСОБА_11 , а він спілкувався із ОСОБА_12 . Лавочки на яких вони сиділи розміщені літерою «Г», при цьому, він із ОСОБА_12 сидів на одній лавочці, потерпілий стояв у центрі між лавочками на бетонній площадці, навпроти урни для сміття, Спеціальний ОСОБА_13 сидів на іншій лавочці. В ході їх спілкування, почалася розмова про те, хто скільки відсидів у місцях позбавлення волі. Спеціальний ОСОБА_13 сказав, що він загалом відсидів у місцях позбавлення волі 23 роки, потерпілий ОСОБА_5 сказав, що відсидів 6 років, а він сказав, що відсидів 8 місяців. Після цього, потерпілий упав на коліна перед ОСОБА_8 і сказав, що поважає його. Потім ОСОБА_10 сказала, що вона вже десь бачила потерпілого ОСОБА_5 та він мабуть відбував покарання за зґвалтування. Далі ОСОБА_10 з потерпілим ОСОБА_5 стали розмовляти на підвищених тонах. Потерпілий дістав свій паспорт та став показувати, що він з Вінницької області, на що він сказав, щоб той заховав свій паспорт назад у кишеню і попередив його, щоб заспокоївся. Через деякий час потерпілий ОСОБА_5 знову став спілкуватися з ОСОБА_12 на підвищених тонах і він ще раз попередив потерпілого, щоб той заспокоївся. Після цього, він, сидячи на лавочці, завдав потерпілому ОСОБА_5 , який стояв перед ним, долонею руки удар в обличчя, від чого потерпілий упав, а потім швидко піднявся і побіг. Він сказав ОСОБА_14 і ОСОБА_15 йти звідти. Зазначив, що йому не відомо як мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 опинився у ОСОБА_15 , він не забирав у потерпілого мобільний телефон, не нишпорив у кишенях останнього та не казав ОСОБА_14 будь-що забрати у потерпілого. Удар завдав потерпілому, щоб заступитися за ОСОБА_12 . З місця події він пішов із ОСОБА_12 , а Спеціальний ОСОБА_13 пішов в іншу сторону. На наступний день, приблизно о 07 год., ранку його затримали працівники міліції та доставили до райуправління. Протягом дня його допитували, а захисника надали лише увечері.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
показання потерпілого ОСОБА_5 , згідно з якими, 07 жовтня 2014 року він на вул. Гоголівській в м. Києві з незнайомим раніше чоловіком на ім`я ОСОБА_13 вживав алкогольні напої. Пізніше до них підійшов обвинувачений ОСОБА_3 , який був із жінкою та чоловіком, приблизно віком 50 років, після чого, вони всі разом стали розпивати спиртні напої та вести різні розмови. Коли він сидів на лавочці, то обвинуваченому ОСОБА_3 щось не сподобалося і він завдав йому ногою удар в голову, від чого він упав обличчям на землю та закрив руками голову. В цей момент всі разом стали завдавати йому удари, яких було 5-6 ударів в основному в голову, та забрали з його кишень паспорт з ідентифікаційним кодом і мобільний телефон, однак, чи забрав це майно обвинувачений ОСОБА_3 , він не може стверджувати. Коли його перестали бити, то він піднявся і побіг до посольства, де охоронник викликав працівників міліції. Зазначив, що він не бачив хто конкретно перевіряв його кишені та забрав згадане майно, а також одна чи дві особи завдавали йому удари. Також вказав, що він не пам`ятає на ґрунті чого та з ким у нього виник конфлікт, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак далі вказав, що конфлікт у нього виник саме з обвинуваченим ОСОБА_3 , при цьому, не виключав можливості того, що саме він, ОСОБА_5 , спровокував конфлікт. В подальшому, його паспорт знайшла двірник біля кіоску неподалік з місцем, де вони розпивали спиртні напої, а мобільний телефон йому повернули працівники міліції. У той же час, після допиту обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілий вказав, що можливо конфлікт і виник з приводу розмов стосовно строку відбування покарання присутніми, а ОСОБА_16 сказала, що напевно ОСОБА_5 відсидів за зґвалтування. Претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 він не має;

дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 07 жовтня 2014 року з фото таблицею до нього, проведеного в період часу з 17 год. 50 хв. до 18 год. 30 хв., згідно з якими, оглянуто ділянку місцевості навпроти будинку АДРЕСА_1 , поруч з якою знаходиться торгівельний кіоск. Вказана ділянка місцевості укладена бетонними плитами, на яких розміщені три лавки у формі літери «П», при цьому, з лівої сторони за плитами розміщена урна для сміття. Слідів боротьби на ділянці не виявлено. З місця події вилучено 6 слідів папілярних узорів, які виявлено на пластиковій пляшці з-під пива об`ємом 1 л, що знаходилася в урні для сміття та зі слів потерпілого ОСОБА_5 з цієї пляшки по черзі випивали особи, які його пограбували;

дані, що містяться у рапорті співробітників Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , згідно з якими, 08 жовтня 2014 року під час відпрацювання території по грабежу, вчиненого 07 жовтня 2014 року, на перехресті вулиць Гоголівської Коцюбинського затримано схожого за прикметами ОСОБА_3 , якого доставлено до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві для подальшого розбору;

дані, що містяться у повідомленні про злочин, згідно з якими, 07 жовтня 2014 року охоронник посольства «Хорватії» ОСОБА_19 повідомив, що до нього звернувся чоловік, якого 10 хв. тому троє наглядно знайомих побили, забрали паспорт та телефон «Самсунг»;

дані, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 08 жовтня 2014 року, проведеного в період часу з 16 год. 05 хв. до 16 год. 30 хв., згідно з якими, потерпілий ОСОБА_5 серед пред`явлених йому для впізнання осіб вказав на ОСОБА_3 , який в групі з іншими особами із застосуванням фізичного насильства, що виразилося в ударах ногами та руками, заволоділи його паспортом та мобільним телефоном;

дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 08 жовтня 2014 року з фото таблицею до нього, проведеного в період часу з 19 год. 40 хв. до 20 год. 00 хв., згідно з якими, в службовому кабінеті № 334 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві на вул. Герцена № 9 в м. Києві ОСОБА_7 добровільно надала мобільний телефон марки «Samsung» в білому корпусі з сірою панеллю, при цьому, остання пояснила, що даний телефон 07 жовтня 2014 року в провулку Бехтерівському їй надав знайомий ОСОБА_20 , який вказав, що цей телефон був відібраний у незнайомого ОСОБА_21 чоловіка, якого ОСОБА_22 назвав ОСОБА_23 ;

дані, що містяться у протоколі огляду речей від 11 жовтня 2014 року, проведеного в період часу з 16 год. 20 хв. до 16 год. 50 хв., згідно з якими, оглянуто мобільний телефон марки «Samsung» GT-T1200І, імеі НОМЕР_1 , який 07 жовтня 2014 року був відкрито викрадений ОСОБА_3 у ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 ;

дані, що містяться у висновку судово-медичної експертизи № 2824 від 21 жовтня 2014 року, згідно з якими, при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , при обстеженні і вивченні медичної документації на його ім`я виявлено ушкодження: синець на повіках лівого ока і на лівому скаті носа, садно на нижній повіці лівого ока. Характер, локалізація та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони могли утворитися від однократної дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженнях не відобразилися, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 07 жовтня 2014 року, не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина з них здобута з порушенням норм процесуального законодавства, а інші, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують причетність ОСОБА_3 до діянь, про які зазначено в обвинувальному акті.

Так, суд визнає правдивими показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що під час спільного розпиття спиртних напоїв він завдав потерпілому ОСОБА_5 лише один удар рукою в обличчя, оскільки вони повністю підтверджуються даними, що містяться в дослідженому судом висновку судово-медичної експертизи № 2824 від 21 жовтня 2014 року, згідно з якими, характер та локалізація, виявлених у потерпілого ОСОБА_5 ушкоджень у вигляді синця на повіках лівого ока і на лівому скаті носа, садна на нижній повіці лівого ока, утворилися від однократної дії тупого предмету.

Крім того, стороною обвинувачення не спростованими залишилися показання обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що удар він завдав потерпілому ОСОБА_5 не з метою його пограбування, а під час конфлікту потерпілого з ОСОБА_12 , щоб заступитися за останню.

У той же час, не підтвердженими належними доказами залишилися показання потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні в тій частині, що після завдання йому ОСОБА_3 удару ногою в голову він упав на землю та в цей момент одна чи дві особи йому стали завдавати удари, яких було 5-6 ударів в основному в голову.

Також, з протоколу пред`явлення особи для впізнання вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 серед пред`явлених йому для впізнання осіб вказав на ОСОБА_3 , який в групі з іншими особами із застосуванням фізичного насильства, що виразилося в ударах ногами та руками, заволоділи його паспортом та мобільним телефоном.

Тому, суд критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні й при проведенні за його участю зазначеної процесуальної дії щодо кількості завданих йому ударів, та не бере їх до уваги, оскільки такі показання потерпілого спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 та даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи, які суд визнає допустимими і достовірними доказами та покладає в основу вироку.

Окрім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_5 про те, що обвинувачений ОСОБА_3 в групі з іншими особами завдавали йому руками і ногами удари, яких було 5-6 ударів, не є предметом доказування у даному кримінальному провадженні та виходять за межі обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_3 .

Разом з тим, на переконання суду, сам факт завдання обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 одного удару в обличчя за відсутності інших беззаперечних доказів, не доводить винуватість ОСОБА_3 у відкритому викраденні майна потерпілого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. При цьому, суд враховує, що потерпілий ОСОБА_5 у своїх показаннях в судовому засіданні не вказує на обвинуваченого ОСОБА_3 як на особу, яка з його кишень викрала паспорт та мобільний телефон.

Аналізуючи інші докази, які надані прокурором на підтвердження обвинувачення, слід зазначити наступне.

Так, доводячи перед судом обставини відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 , сторона обвинувачення посилається на дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 08 жовтня 2014 року, згідно з якими, в службовому кабінеті № 334 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві на вул. Герцена № 9 в м. Києві ОСОБА_7 добровільно надала мобільний телефон марки «Samsung» в білому корпусі з сірою панеллю та пояснила, що даний телефон 07 жовтня 2014 року в провулку Бехтерівському їй надав знайомий ОСОБА_20 , який вказав, що цей телефон був відібраний у незнайомого ОСОБА_21 чоловіка, якого ОСОБА_22 назвав ОСОБА_23 .

Тобто, інформація, яку повідомила ОСОБА_7 під час такої процесуальної дії щодо факту заволодіння майном чоловіка на ім`я ОСОБА_23 , зі слів ОСОБА_3 , є загальною, без повідомлення конкретних фактів.

Разом з тим, в судовому засіданні не виявилося за можливе допитати свідка ОСОБА_7 з приводу вказаних обставин, оскільки стороною обвинувачення, хоча і була забезпечена її явка, однак свідок ОСОБА_7 не надала суду документів, які б підтверджували її особу, так як таких документів вона не має взагалі.

Таким чином, в судовому засіданні не виявилося за можливе встановити особу ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З огляду на наведене, оскільки в судовому засіданні не виявилося за можливе перевірити достовірність даних, що містяться в протоколі огляду місця події від 08 жовтня 2014 року, в тому числі, зафіксовані слідчим показання нібито ОСОБА_7 , суд не вважає фактичні відомості цього протоколу належно здобутими доказами, а отже, і допустимими в цій частині для встановлення винуватості ОСОБА_3 .

Інші, надані стороною обвинувачення докази, наведені вище, не підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Таким чином, судом встановлено, що кримінальне правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_5 мало місце, але з урахуванням доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_3 07 жовтня 2014 року із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_5 , а саме, мобільний телефон «Самсунг GT-E1200і», паспорт громадянина України ОСОБА_5 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ідентифікаційний код платника податків ОСОБА_5 .

При цьому, досліджені судом докази свідчать, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 стосовно потерпілого ОСОБА_5 мали неправомірний характер, однак сторона обвинувачення не скористалася своїм правом на зміну обвинувачення в суді згідно з вимогами ст. 338 КПК України, а суд в даному випадку самостійно не може вийти за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, вчинено ОСОБА_3 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :
ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено це кримінальне правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти із зали суду.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung» GT-T1200І, імеі НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , повернути останньому.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя