Єдиний унікальний № 500/1285/15-к
Провадження № 1-кп/500/195/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
23 березня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачена ОСОБА_4 ,

потерпілий ПП «Сяйво»,
потерпілий та

законний представник потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Болград Одеської області, громадянки України, не одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, із середньою спеціальною освітою, працюючої виноградарем у ВТК «Агро», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимої:

18.08.2014 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.191 КК України до штрафу в розмірі 510 грн., який сплачений у повному обсязі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 , працюючи відповідно до наказу № 75 від 18.12.2014 р. на посаді продавця в продовольчому магазині «Зов» ПП «Сяйво», розташованому по АДРЕСА_2 , та, будучи матеріально відповідальною особою, в період часу з 08 по 15 грудня 2014 року, діючи повторно, з корисливих мотивів, систематично з магазину та з каси магазину привласнювала ввірені грошові кошти, виручені від продажу продовольчих товарів, та матеріальні цінності на загальну суму 1 906 грн., розпорядившись ними на свій розсуд, чим заподіяла ПП «Сяйво», власником якого є ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною в обсязі пред`явленого їй обвинувачення. В ході судового розгляду вона детально розповіла про обставини злочину та щиро розкаялася в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, вартість матеріальних цінностей, які вона привласнила. Так, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з 08.12.2014 р. на один тиждень вона була прийнята потерпілим ОСОБА_5 на роботу продавцем в магазин «Зов», розташований у с. Ларжанка Ізмаїльського району. На той час вона проживала одна, без чоловіка, маючи на утриманні двох дітей, а також маючи борги. У зв`язку з таким складним матеріальним становищем та у зв`язку з тим, що їй одній було важко утримувати своїх дітей без достатнього рівня заробітку, вона присвоювала грошові кошти з каси, які отримувала від продажу товарів та які витрачала на власті поточні потреби, вона також присвоювала продукти харчування з магазину. За наслідками проведення ревізії була виявлена нестача в сумі 1 906 грн., яка виникла з її вини. З 01.03.2015 р. вона влаштувалася на роботу, а тому зобов`язується повертати борг потерпілому частинами від заробітної платні, яку вона буде отримувати. До цього часу у неї не було можливості відшкодувати завданий збиток, у зв`язку з тим, що вона ніде не працювала.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не викликає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 , а також дослідженням документів, що стосуються відомостей про потерпілих, про трудові відносини між обвинуваченої та потерпілими, а також що стосуються особи обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у вчиненому злочині також в повному обсязі підтверджується наступними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Так, потерпілий та законний представник ПП «Сяйво» ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є власником та директором ПП «Сяйво», якому належить магазин-бар «Зов», що розташований у с. Ларжанка Ізмаїльського району по вул. Радянській під № 14-а. З 08.12.2014 р. обвинувачена ОСОБА_4 працювала продавцем в цьому магазині. Коли була проведена ревізія, то була виявлена нестача в розмірі 1 906 грн. Завдана злочином шкода на сьогоднішній день не відшкодована, але просив суд не позбавляти волі обвинувачену, бажає, щоб був відшкодований завданий збиток.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області від 03.02.2015 р. вбачається, що ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності директора ПП «Сяйво», повідомила про те, що в ході інвентаризації в магазині «Зов» була виявлена нестача в розмірі 1 906 грн. Продавець ОСОБА_4 зізналася в тому, що виручені гроші від реалізованого товару привласнила на свої особисті потреби.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 594964 від 23.10.2007 р., 11.03.2001 р. була проведена державна реєстрація Приватного підприємства «Сяйво».

Згідно довідці про взяття на обік платника податків від 26.10.2007 р., ПП «Сяйво» 14.03.2001 р. узяте на облік в Ізмаїльській об`єднаній ДПІ (Ізмаїльський район), керівником ПП «Сяйво» є ОСОБА_5 .

Відповідно до заяви на ім`я керівника ПП «Сяйво» ОСОБА_5 від 08.12.2014 р., ОСОБА_4 просила прийняти її на роботу продавцем магазину-бару «Зов» згідно рішенню суду про відшкодування шкоди в сумі 2 508 грн., зобов`язується відшкодувати протягом 4-х робочих тижнів.

Згідно наказу ПП «Сяйво» № 75 від 08.12.2014 р., ОСОБА_4 прийнята на роботу продавцем з випробувальним терміном на один тиждень.

Відповідно до умов договору про повну матеріальну відповідальність від 08.12.2014р., укладеного між ПП «Сяйво» в особі його директора ОСОБА_5 , з одного боку, та ОСОБА_4 , з іншого, ОСОБА_4 взяла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених їй підприємством матеріальних цінностей та, зокрема, зобов`язалася бережно ставитися до переданих їй для зберігання чи для інших цілей матеріальних цінностей підприємства та вживати заходи до попередження шкоди.

Згідно акту від 17.12.2014 р., 15.12.2014 р. була проведена ревізія в магазині-барі «Зов» у присутності ОСОБА_4 , яка працювала продавцем з 08 по 15 грудня 2014 року, в результаті чого була виявлена нестача товару на суму 1 906 грн.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину, та кваліфікує її дії ч. 3 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало у її віданні, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 одна, без чоловіка виховує двох неповнолітніх дітей, а також те, що тривалий час вона не була працевлаштована, то суд також до обставин, що пом`якшують її покарання, відносить вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, вважає, що винній ОСОБА_4 необхідним та достатнім для її виправлення та запобігання нових злочинів буде призначення покарання у виді обмеження волі. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинила злочин, будучи матеріально відповідальною особою та обіймаючи при цьому посаду продавця, суд вважає за необхідне призначити їй додаткове обов`язкове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини провадження, а саме те, що ОСОБА_4 щиро розкаялася у вчиненні злочину, активно сприяла його розкриттю, вчинила злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, у неї відсутні обставини, що обтяжують її покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст.75 КК України вважає можливим звільнити її від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні не затримувалася та під вартою не трималася, запобіжні заходи відносно неї не обиралися. Клопотання про обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 від прокурора не надходило.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, та призначити їй покарання за ч. 3 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на чотири роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на один рік шість місяців.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 23 березня 2015 року.

Строк додаткового покарання ОСОБА_4 у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1