Справа № 581/489/14-к
Провадження № 1/581/1/15
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2015 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

підсудного - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Липова Долина Сумської області кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 народився та мешкає у селищі Липова Долина Сумської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

11 липня 2010 року близько 23 год. ОСОБА_9 керуючи на підставі довіреності автомобілем ВАЗ 21072, державний номер НОМЕР_1 , та проїжджаючи по відрізку автошляху Липова Долина Побиванка у напрямку с. Побиванка (за 180 м до перехрестя на с.Гречанівка), на якому малась дорожня розмітка осьової лінії і краю проїзної частини, в умовах обмеженої видимості (у темну пору доби) не обрав безпечної швидкості руху та побачивши на своїй смузі руху ОСОБА_10 , застосував екстрене гальмування, однак скоїв наїзд на нього, внаслідок чого він помер на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 01 червня 2012 року №275, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав множинні тілесні ушкодження, у вигляді: а) Травми голови. Садна в лівій тім`яній області, на лівій вушній раковині, в області лоба, кінчика носа, підборіддя праворуч. Крововиливу в м`яких тканинах голови з боку кісток черепа. Лінійного перелому правої виличної та тім`яної кісток. Крововиливу над твердою мозковою оболонкою в правій виличній області. Крововиливу під м`якими мозковими оболонками в правій лобній та обох тім`яних долях; б) Травми хребта. Перелому тіла 8 грудного хребця з повним переривом спинного мозку; в) Травми грудної клітини. Садна в області грудної клітини. Забоїв обох легень. Крововиливу в плевральні порожнини; г) Травми тазу, верхніх та нижніх кінцівок. Забійної рани в проекції лівого ліктьового суглоба і передньої поверхні лівої гомілки. Садна в проекції верхнього краю правої підвздошної кістки, в проекції лівого плечового та обох ліктьових суглобів, на задній поверхні правого плеча, правого передпліччя, обох кистей, в проекції правого колінного суглоба, в області обох стегон та гомілок, на тильній поверхні правої стопи. Закритого перелому лівого стегна, лівої малоберцової кістки в середній третині та правої гомілки в середній та нижній третині.

Перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку, а також перелом 8-го грудного хребця з повним перериванням спинного мозку з ушкодженням пристіночної плеври, травма грудної клітини з крововиливом в плевральні порожнини перебували у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Сторона обвинувачення в обвинувальному висновку вказує, що керуючи автомобілем, ОСОБА_9 порушив Правила дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306), зокрема пункти:

12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допущені водієм порушення Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Підсудний ОСОБА_9 відмовився надавати будь-які пояснення в судовому засіданні, проте його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину в повному обсязі доводиться зібраними по кримінальній справі доказами.

Слід зазначити, що досудове розслідування кримінальної справи було розпочато, продовжувалось та розглядалось в суді відповідно до норм КПК України (1960 року).

Всебічно дослідивши всі обставини кримінальної справи та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до наступних висновків.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що в органах міліції працює з 23 лютого 2004 року, спочатку інспектором дорожньо-патрульної служби, із серпня 2007 року по 2009 рік працював помічник слідчого, потім виконуючим обов`язки слідчого. На місце пригоди біля с.Побиванка з участю водія ОСОБА_12 він виїжджав як керівник слідчо-оперативної групи, працівники ДАІ виїздили окремо.

На місці пригоди ОСОБА_11 бачив ОСОБА_12 , який пояснював, що раптом на дорозі з`явився пішохід ОСОБА_10 , вказував про автомобіль КАМАЗ, який їхав йому на зустріч і засліпив його. Від ОСОБА_12 та його пасажира ОСОБА_13 запаху алкоголю він не чув. Огляд місця події та вимірювання проводили підсвічуючи ліхтарем та фарами автомобілів.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що ввечері липні-серпні 2010 року, стояла суха погода, він з ОСОБА_5 , на автомобілі ВАЗ 21-05 чи ВАЗ 21-07 блакитного кольору та під керуванням останнього, їхав до м.Гадяч, однак не доїжджаючи до с.Побиванка Липоводолинського району вони збили ОСОБА_10 . Під час зіткнення він перемикав музику на магнітолі автомобіля, за дорогою не слідкував і не бачив, як усе сталося. Також повідомив, що пам`ятає під час зіткнення лише гальмування коліс автомобіля, а також те, що тіло вдарилось об лобове скло. Після цього вони зупинилися та, вилізши з автомобіля, почали зупиняти схожий на КАМАЗ вантажний автомобіль, який їхав на зустріч та нічим особливим, зокрема освітлювальними приборами йому не запам`ятався, потім він викликав міліцію. Також повідомив, що того вечора, перед вказаним ДТП зустрічав ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та разом з ним вживав спиртні напої. Викладене повністю узгоджується з наданими на досудовому слідстві показами (т.2 а.с.82).

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтвердила ту обставину, що 11 липня 2010 року, внаслідок наїзду автомобілем під керуванням підсудного загинув її син ОСОБА_14 . Під час його загибелі вона перебувала у санаторії за межами району, тому обставини вчинення даної пригоди їй не відомі. Поховання відбулось на наступний після настання смерті день. Ніякої допомоги Велички їй не надавали. Заявлений нею цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Вина ОСОБА_9 у вчиненні вказаного злочину також підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними письмовими доказами.

Наявні у матеріалах кримінальної справи докази, що були зібрані до передачі справи в суд першої інстанції вперше (до 06 червня 2011 року) з мотивів викладених в ухвалі апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2012 року є такими, що зібрані з грубим порушенням діючого на той час кримінально-процесуального законодавства, а тому їх не можна покласти в основу обвинувачення, крім тих, що зібрані до порушення кримінальної справи по факту дорожньо-транспортної пригоди (а не відносно особи) від 13 липня 2010 року, зокрема:

- протокол огляду місця події від 11 липня 2010 року та схемою до нього, згідно з якими найдовший слід гальмування автомобіля склав 25 м (т.1 а.с.8-11);

- протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 12 липня 2010 року з фототаблицями (т.1 а.с.12-17);

Вказані докази зібрані у передбачений законом спосіб та належною процесуальною особою ОСОБА_11 , який наказом в.о. начальника Управляння МВС України в Сумській області від 08 квітня 2010 року №187 (т.6 а.с.32) строком на чотири місяці призначений виконуючим обов`язки слідчого. Вказаного працівника міліції суд вважає особою, наділеною усіма процесуальними правами та обов`язками слідчого.

- протокол огляду і перевірки технічного стану транспортного засобу ВАЗ 21072, державний номер НОМЕР_1 від 12 липня 2010 року (т.1 а.с.19);

- висновок судово-медичної експертизи від 09 вересня 2010 року №159 (т.1 а.с.67), яка була розпочата о 8 год. 40 хв. 13 липня 2010 року, та відповідно до якого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав множинні тілесні ушкодження, у вигляді: а) Травми голови. Садна в лівій тім`яній області, на лівій вушній раковині, в області лоба, кінчика носа, підборіддя праворуч. Крововиливу в м`яких тканинах голови з боку кісток черепа. Лінійного перелому правої виличної та тім`яної кісток. Крововиливу над твердою мозковою оболонкою в правій виличній області. Крововиливу під м`якими мозковими оболонками в правій лобній та обох тім`яних долях; б) Травми хребта. Перелому тіла 8 грудного хребця з повним переривом спинного мозку; в) Травми грудної клітини. Садна в області грудної клітини. Забоїв обох легень. Крововиливу в плевральні порожнини; г) Травми тазу, верхніх та нижніх кінцівок. Забійної рани в проекції лівого ліктьового суглоба і передньої поверхні лівої гомілки. Садна в проекції верхнього краю правої підвздошної кістки, в проекції лівого плечового та обох ліктьових суглобів, на задній поверхні правого плеча, правого передпліччя, обох кистей, в проекції правого колінного суглоба, в області обох стегон та гомілок, на тильній поверхні правої стопи. Закритого перелому лівого стегна, лівої малоберцової кістки в середній третині та правої гомілки в середній та нижній третині.

Перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку, а також перелом 8-го грудного хребця з повним перериванням спинного мозку з ушкодженням пристіночної плеври, травма грудної клітини з крововиливом в плевральні порожнини перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Також встановлено, що місцем прикладення сили під час перелому лівого стегна була ліва зовнішньо-бокова сторона кістки, лівої малогомілкової кістки задня та латеральна поверхня, правої малогомілкової кістки задня поверхня, правої великогомілкової кістки задня і медіальна поверхні. Під час судово-токсикологічного дослідження крові трупа ОСОБА_10 етилового спирту не було виявлено.

Разом із тим, зібрані за дорученням суду під час перебування кримінальної справи у провадженні суду першої інстанції докази також заслуговують на увагу.

Так, під час відтворень обстановки та обставин події від 02 та 28 вересня 2011 року (т.1 а.с.257, 290), проведених за участю підсудного, були отримані вихідні дані, які були покладені в основу проведеної комісійної додаткової судово-автотехнічної експертизи від 03 листопада 2011 року № 5376/5377 (т.1 а.с.322-330) та встановлено:

1. Швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 (з огляду на довжину гальмівного шляху) в момент наїзду на пішохода склала не менше 66,8 км/год.

2. Видимість перешкоди (пішохода) складала 39,9 м, а видимість дороги - 30,1 м.

3. Момент небезпеки для водія автомобіля виникає з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода, при знаходженні останнього на проїзній частині.

4. Із урахуванням видимості дороги (30,1 м), безпечною швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 становила 59,4 км/год.

5. Під час руху зі швидкістю 59,4 км/год. відстань для зупинки автомобіля становить 34,9 м, зі швидкістю 70 км/год. 45,3 м, зі швидкістю 80 км/год. 56,3 м, а зі швидкістю 90 км/год. - 68,3 м. Тому, зважаючи на те, що відстань від автомобіля до пішохода у момент його виявлення водієм становила 39,9 м, при безпечній швидкості руху (59,4 км/год.) водію для зупинки достатньо було 34,9 м.

6. У діях водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Зауваження ОСОБА_5 про те, що у ОСОБА_10 були джинси більш темного кольору ніж у статиста, під час встановлення видимості дороги та перешкоди зустрічний вантажний автомобіль знаходився в статичному стані та на далекій відстані від місця наїзду, залучення під час слідчої дії автомобіля МАЗ, а не КАМАЗ, на кабіні якого були відсутні додаткові фари, суд не бере до уваги виходячи з наступного: статист був одягнутий у джинси світло-синього кольору, як і потерпілий ОСОБА_10 (т.1 а.с.15, 290 зворот), а відсутність з боку ОСОБА_5 вказівки на точне розташування та швидкість зустрічного автомобіля унеможливила розташовувати його у відповідності з обставинами пригоди. Освітлення зустрічного автомобіля може впливати на відстань видимості дороги лише безпосередньо під час роз`їзду транспортних засобів. Зважаючи на те, що підсудний та свідок ОСОБА_13 після зупинки свого автомобіля мали змогу вилізти з нього та зупиняти цей автомобіль, наїзд на потерпілого відбувся ще перед роз`їздом автомобілів. Крім цього, при зменшенні видимості дороги, на яку очевидно бажав вказати ОСОБА_12 , відповідно зменшуватиметься і безпечна швидкість руху, з якою повинен рухатися водій.

Після надходження кримінальної справи на додаткове розслідування, прокурором Липоводолинського району Сумської області 16 травня 2012 року було встановлено строк розслідування кримінальної справи один місяць, протягом якого зібрано докази, що підтверджують вину ОСОБА_12 у вчиненому злочині, а саме:

- протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_12 від 05 червня 2012 року, у якому він не заперечував факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди, але вину у вчиненому не визнавав (т.2 а.с.8);

- висновок судово-медичної експертизи від 01 червня 2012 року №275 (т.2 а.с.12-16), відповідно до якого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав множинні тілесні ушкодження, у вигляді: а) Травми голови. Садна в лівій тім`яній області, на лівій вушній раковині, в області лоба, кінчика носа, підборіддя праворуч. Крововиливу в м`яких тканинах голови з боку кісток черепа. Лінійного перелому правої виличної та тім`яної кісток. Крововиливу над твердою мозковою оболонкою в правій виличній області. Крововиливу під м`якими мозковими оболонками в правій лобній та обох тім`яних долях; б) Травми хребта. Перелому тіла 8 грудного хребця з повним переривом спинного мозку; в) Травми грудної клітини. Садна в області грудної клітини. Забоїв обох легень. Крововиливу в плевральні порожнини; г) Травми тазу, верхніх та нижніх кінцівок. Забійної рани в проекції лівого ліктьового суглоба і передньої поверхні лівої гомілки. Садна в проекції верхнього краю правої підвздошної кістки, в проекції лівого плечового та обох ліктьових суглобів, на задній поверхні правого плеча, правого передпліччя, обох кистей, в проекції правого колінного суглоба, в області обох стегон та гомілок, на тильній поверхні правої стопи. Закритого перелому лівого стегна, лівої малоберцової кістки в середній третині та правої гомілки в середній та нижній третині.

Перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку, а також перелом 8-го грудного хребця з повним перериванням спинного мозку з ушкодженням пристіночної плеври, травма грудної клітини з крововиливом в плевральні порожнини перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Також встановлено, що місцем прикладення сили під час перелому лівого стегна була ліва зовнішньо-бокова сторона кістки, лівої малогомілкової кістки задня та латеральна поверхня, правої малогомілкової кістки задня поверхня, правої великогомілкової кістки задня і медіальна поверхні. Під час судово-токсикологічного дослідження крові трупа ОСОБА_10 етилового спирту не було виявлено.

- висновок медико-криміналістичної експертизи від 15 червня 2012 року №305 (т.2 а.с.22-26), відповідно до якого пошкодження на куртці потерпілого ОСОБА_10 є загальними ознаками автотравми і могли з`явитись під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок тиску и тертя тупого предмету об поверхню тканини у напрямку знизу вгору;

- висновок медико-криміналістичної експертизи від 15 червня 2012 року №303 (т.2 а.с.31-36), відповідно до якого пошкодження на брюках потерпілого ОСОБА_10 є загальними ознаками автотравми і могли з`явитись під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок тиску и тертя тупого предмету об поверхню тканини з передньої лівої сторони потерпілого у напрямку травмуючої сили з ліва на право;

- висновок судово-автотехнічної експертизи (технічного стану транспортного засобу) від 18 червня 2012 року (т.2 а.с.49-56), відповідно до якого на момент огляду автомобіля ВАЗ 21072, державний номер НОМЕР_1 , гальмівна система та рульове управління знаходились у технічно справному та працездатному стані, а враховуючи зафіксовані на схемі дорожньо-транспортної пригоди сліди гальмування усіх чотирьох коліс, ходова система також знаходилась у технічно справному стані.

У протоколі відтворення обстановки та обставин події від 09 червня 2012 року (т.2 а.с.61) відібрано вихідні дані, зокрема: швидкість руху автомобіля відповідно до показів водія складала 70 км/год., 80 км/год., 90 км/год.; місце наїзду на пішохода розташовано на відстані 16,1 м від початку сліду гальмування, зафіксованого під час огляду місця події та на відстані 1,9 м від правого краю проїзної частини (відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ); видимість дороги в напрямку руху автомобіля ВАЗ 24,85 м, а також видимості дороги по правому краю проїжджої частини 34 м; відстань від автомобіля до пішохода у момент його виявлення водієм 34,5 м.

На підставі встановлених у вказаному протоколі відтворення обстановки та обставин події даних, експертом сектору автотехнічних досліджень НДКЦ УМВС України в Сумській області надано висновок від 18 червня 2012 року №82 (т.2 а.с.72), відповідно до якого:

1. Водій автомобіля ВАЗ мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода, шляхом виконання п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху. Шляхом експертного дослідження встановлено, що довжина сліду гальмування відповідає мінімально дійсній швидкості руху у 66,8 км/год., а відповідно до зазначеної видимості дороги в напрямку руху (24,85 м) безпечною швидкістю руху автомобіля ВАЗ є 52,9 км/год.

Також встановлено, що під час руху зі швидкістю 52,9 км/год. відстань для зупинки автомобіля становить 32,1 м, при швидкості 70 км/год. - 90 км/год. становить 49,2 м - 73,3 м. Тому, зважаючи на те, що відстань від автомобіля до пішохода у момент його виявлення водієм становила 34,5 м, то при безпечній швидкості руху (52,9 км/год.) підсудному достатньо було 32,1 м для зупинки.

2. Із технічної точки зору у діях водія автомобіля ВАЗ вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху.

3. Невідповідності в діях водія автомобіля ВАЗ вимогам п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

На підставі відібраних у вказаному протоколі відтворення обстановки та обставин події від 09 червня 2012 року даних Полтавським відділенням ХНДІСЕ надано ще один висновок судової автотехнічної експертизи від 20 травня 2013 року №348 (т.4 а.с.6) (суд вважає опискою та не бере до уваги неточність зазначеної у цьому висновку (т.4 а.с.8) дати вказаного протоколу 08 червня 2012 року, який став основою її проведення). Цим висновком встановлено наступне:

1. Загальна видимість дороги вимірюється від передньої частини автомобіля до останньої видимої частини бокової розмітки дороги або до видимого катафота, чи білого листа, розташованого вздовж межі правої кромки проїжджої частини з узбіччям.

Вказано, що визначена під час відтворення обстановки та обставин події від 09 червня 2012 року відстань видимості дороги в напрямку руху, яка склала 24,85 м не може використовуватись експертом, оскільки виміряна під час непрацюючого двигуна автомобіля (т. 4 а.с.10 зворот).

2. Мінімальна швидкість руху автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_9 становила 66,8 км/год., що встановлено із слідів гальмування.

3. За умови загальної видимості дороги (кордону проїзної частини дороги та узбіччя) 34 м, максимально допустима швидкість руху вказаного автомобіля становила 64 км/год.

4. У даній дорожній ситуації водій вказаного автомобіля ВАЗ не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 з моменту виникнення небезпеки для руху при загальній видимості дороги 34 м.

5. У діях водія автомобіля ВАЗ відсутні будь-які невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Дії водія в частині вибору швидкості не відповідають вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху, однак з технічної точки зору не знаходились у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, експерт дійшов висновку, що при обраній швидкості руху (70-90 км/год.) водій не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.

Із окремими викладеними у зазначених автотехнічних експертизах висновками суд не погоджується, зокрема з тим, що:

По-перше. Невідповідність дій водія вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

За логікою експерта не обрання водієм безпечної швидкості руху не є причиною дорожньо-транспортної пригоди.

На думку суду, складність експлуатації транспортного засобу у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості полягає в тому, що значно зменшується обсяг інформації, яку може одержувати водій про дорожню ситуацію та їх зміну. Крім того, чим більша швидкість, тим менше вірогідності, що у водія буде технічна можливість вчасно зупинитись за одних і тих же обставин (видимість дороги).

У даному випадку видимість дороги, що встановлювалась в ході багаторазових відтворень обстановки та обставин подій становила 30,1 м, 24,85 м, 34 м. На підставі вказаних даних та ряду проведених автотехнічних експертиз були зроблені висновки, що безпечною швидкість автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_5 була швидкість 59,4 км/год. при видимості дороги 30,1 м (т.1 а.с.330), 52,9 км/год. при видимості дороги 24,85 м (т.2 а.с.75), 64 км/год. при видимості дороги 34 м (т.4 а.с.11).

Крім того, всі висновки автотехнічних експертиз, на вирішення яких ставилось відповідне питання, вказували про єдину об`єктивно достовірну величину це мінімальна швидкість автомобіля, керованого підсудним, яка обраховувалась із найдовшого сліду гальмівного шляху (25 м), та дорівнювала не менше 66,8 км/год.

Враховуючи надані під час досудового слідства пояснення ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , які стверджували, що дійсно швидкість їх автомобіля становила не менше 70 км/год., та беручи до уваги експериментально визначену максимально допустиму за певної видимості дороги (34 м) швидкість руху у 64 км/год., суд приходить до висновку, що підсудний, керуючи автомобілем у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дала йому змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а тому порушив п.12.2 Правил дорожнього руху, що мало наслідком вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

По-друге. Щодо невідповідності в діях водія автомобіля ВАЗ - ОСОБА_12 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Із вище викладеного вбачається, що ОСОБА_12 перевищив допустиму за певної видимості дороги швидкість руху свого автомобіля, тому відповідно він вже не мав технічної можливості вчасно зупинити автомобіль, незалежно від того, коли він вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки автомобіля, що унеможливлює одночасне порушення ним ще й п. 12.3 Правил дорожнього руху.

На думку суду, порушення зазначених пунктів Правил дорожнього руху є взаємовиключними.

У зв`язку з викладеним, обставина невідповідності методичним рекомендаціям встановленої під час відтворення обстановки та обставин події відстань видимості дороги у 24,85 м не має вирішального значення, оскільки встановлена за допомогою цієї величини безпечна швидкість руху автомобіля не є визначальною.

В іншому, висновки експертиз є логічними, послідовними, вихідні дані відібрані у передбачений законом спосіб, а тому суд вважає їх такими, що можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Суд також бере до уваги протокол відтворення обстановки та обставин події від 09 серпня 2013 року (т.4 а.с.80-83) та звертає увагу на ту обставину, що після вимірювання видимості дороги, яка склала 31,3 м, ОСОБА_12 робить зауваження про неналежне освітлення автомобіля, який бере участь у відтворенні, про зацікавленість понятих та інше.

Таку поведінку підсудного суд розцінює як обраний ним спосібом захисту з метою уникнути відповідальності та спробу ввести суд в оману, з огляду на те, що знаючи із попередніх експертиз мінімально можливу швидкість свого автомобіля, яка становить не менше 66,8 км/год. та максимально допустиму швидкість руху за певної видимості дороги, ОСОБА_12 намагався визначити її (видимість дороги) максимально вигідною для себе.

Висновок комісійної судової автотехнічної експертизи від 23 грудня 2013 року №12362 (т.4 а.с.185-190) взагалі не дає відповідей на питання, які доводять або спростовують наявність чи відсутність вини ОСОБА_12 у вчиненому.

Щодо засліплення підсудного зустрічним автомобілем, то матеріали кримінальної справи, зокрема протоколи допиту ОСОБА_5 та численні висновки автотехнічних експертиз таких відомостей не містять, тому ця обставина, як така, що завадила підсудному унеможливити дорожньо-транспортну пригоду, судом не береться до уваги.

Таким чином, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_9 у скоєнні злочину, за обставин зазначених у вироку доведена повністю, а його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки руху та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_10 .

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини, наслідком якого стала смерть потерпілого, обставини вчинення злочину (темний час доби, поза межами населеного пункту, відсутність у полі зору об`єктів, які б могли стати перешкодою, неможливість заздалегідь визначити місце її появи та мінімальна вірогідність її виникнення), особу підсудного, який раніше не судимий, не одружений, дітей не має, не працює, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих вину обставин, оскільки він вину не визнав, із потерпілою не примирився, не відшкодував завдані їй збитки, а тому вважає, що виправлення ОСОБА_12 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства, шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Беручи до уваги характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, суд вважає необхідним призначити підсудному додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов (т.1 а.с.215-230) про стягнення збитків спричинених дорожньо-транспортною пригодою, які вона просить стягнути з ОСОБА_5 у розмірі 28442 грн. витрат на поховання, 200000 грн. моральної шкоди, а також 3456 грн. витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання та придбання продуктів для обіду у розумінні закону не відносяться до витрат на поховання, як і витрати на повідомлення про смерть в газету.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснив, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у даній місцевості.

У зв`язку з ненаданням потерпілою та її представником відомостей про граничну вартість таких витрат, суд бере до уваги постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45, яка визначає граничний розмір відшкодувань на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше, зокрема і в Сумській області. Зазначена постанова хоч і передбачає максимально можливу суму відшкодування Фондом таких витрат особі у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві, однак встановлена у ній вартість зазначених послуг об`єктивно відображає граничну вартість стандартних пам`ятників і огорож у місцевості проживання потерпілої станом на 2010 рік. Тому, суд вважає такий доказ належним, допустимим і таким, що слід узяти до уваги в частині визначення вартості відшкодування витрат не лише на пам`ятник і огорожу, а й на інші супутні понесені потерпілою витрати.

За таких обставин підлягають стягненню документально підтверджені необхідні та розумні витрати, понесені потерпілою в зв`язку з похованням сина у розмірі 1075 грн. за ритуальні послуги (т.1 а.с.217), 691 грн. за одяг для поховання, а не 2390 грн., як просить потерпіла (т.1 а.с.224), 2400 грн. за виготовлення та встановлення пам`ятника та огорожі, а не 3374 грн. і 2216 грн. (т.1 а.с.219, 221), а всього 4166 грн.

Докази щодо витрат на придбання будівельних матеріалів та проведення робіт по встановленню пам`ятника, які разом становлять 1167 грн. (т.1 а.с. 226), не є належними та допустимими, оскільки являють собою від руки складений невідомою особою опис цих витрат.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що з необережної вини водія ОСОБА_5 потерпілій безумовно була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_10 . Порушились її нормальні життєві зв`язки та вона вимушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, яких їй як інваліду ІІІ групи, що проживає самотньо, довелося докласти більше ніж здоровій особі.

Виходячи з зазначених обставин, враховуючи тяжкість та невідворотність наслідків від дій підсудного, тривалість та характер моральних страждань потерпілої, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди у 60000 грн.

Із матеріалів кримінальної справи вбачається, що цивільна відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ЗАТ «СК «Провідна», про що мається поліс №ВЕ/2221251 (тип договору - 1), обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого вказана відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21072, державний номер НОМЕР_1 була застрахована. Строк дії даного полісу з 22 червня 2010 року по 21 червня 2011 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 51000 грн., 25000 грн. за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, та франшизою у розмірі 510 грн.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Для повного та об`єктивного дослідження обставин справи та правильного вирішення справи в частині цивільного позову, суд залучив у якості цивільного відповідача і вказану страхову компанію.

Однак, відповідно до пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 (у редакції, чинній на момент вчинення ДТП) учасники ДТП зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторного (транспортного) страхового бюро України про настання ДТП. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У судовому засіданні ОСОБА_5 не надав відомостей про повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, матеріали справи також такої інформації не містять, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» вказала про неповідомлення ОСОБА_5 про настання вказаного страхового випадку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Внесеними станом на час прийняття цієї постанови Пленуму до вказаного Закону змінами обов`язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного повідомлення страховика про настання страхового випадку збережено.

У зв`язку з зазначеним, враховуючи відсутність наявних доказів на підтвердження надання страховій компанії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 11 липня 2010 року, заявлені потерпілою цивільні вимоги підлягають частковому задоволенню лише з ОСОБА_5 .

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, як представника потерпілої у розмірі 3456 грн. (т.1 а.с. 228), то дійсно адвокат ОСОБА_15 приймав участь у розгляді даної справи як представник потерпілого ОСОБА_4 , на підставі укладеного між ними договору, тобто не за призначенням, однак суд відмовляє у відшкодуванні вказаних витрат потерпілій по оплаті його праці, оскільки це не передбачено кримінально-процесуальним законом, зокрема ст. 93 КПК України (1960 року).

Речові докази (т.2 а.с.80): автомобіль, щітку склоочисника та вітровик до неї, повернути їх законному володільцю; одяг загиблого повернути потерпілій; уламок скла, уламки решітки радіатора та деформовану кришку з мобільного телефону знищити.

На підставі ст. 93 КПК України (1960 року) необхідно стягнути з підсудного на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 12579 грн. (1611 грн. + 4230 грн. + 1839 грн. + 1839 грн. + 1530 грн. + 1530 грн.)

Керуючись положенням ст.343 КПК України (1960 року), зважаючи на належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , відсутність відомостей про можливість переховуватись від суду, знищити або сховати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи, незаконно впливати на свідків чи потерпілу, експертів, у цьому кримінальному провадженні чи іншим чином перешкоджати, суд вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

У строк відбуття покарання зарахувати тримання під вартою з 01 лютого 2012 року по 28 травня 2013 року.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України (1960 року), суд,

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 2 роки.

Початок строку відбуття основного покарання обчислювати з моменту приведення вироку в цій частині до виконання.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4166 грн. витрат на поховання, 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ 21072, державний номер НОМЕР_1 , щітку склоочисника та вітровик до неї повернути їх законному володільцю ОСОБА_5 ;

- одяг загиблого (джинси, кросівки, сорочку) повернути потерпілій ОСОБА_4 ;

- уламок скла, уламки решітки радіатора та деформовану кришку з мобільного телефону знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 12579 грн. на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття ним покарання за даним вироком тримання під вартою у період із 01 лютого 2012 року по 28 травня 2013 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1