Ухвала

іменем україни

26 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_17.,

суддів: ОСОБА_18., ОСОБА_19.,

при секретарі ОСОБА_20.,

за участю прокурора ОСОБА_21.,

представника потерпілого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075, за обвинуваченням

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року засуджено ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього певних обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з засудженого на користь потерпілого ОСОБА_4 31978 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди та 13000 грн. витрат на юридичну допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3 в частині стягнення витрат на правову допомогу потерпілому ОСОБА_4 змінено. Збільшено розмір стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 процесуальних витрат на правову допомогу до 17000 грн. В решті вирок щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3 та в його інтересах захисник ОСОБА_2, порушують питання про скасування судових рішень по справі, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та просять призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказують, що участь ОСОБА_3 у вчинені злочину за який його засуджено не доведена оскільки він не мав технічної можливості запобігти ДТП, та ставлять під сумнів ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 Посилаються при цьому на неповноту та однобічність досудового розслідування та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та порушення апеляційним судом при розгляді апеляцій вимог ст. 419 КПК України.

В запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5, вважаючи судові рішення по справі законними та обґрунтованими, просять їх залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винуватим за засуджено за те, що він 8 вересня 2012 року близько 9 години, керуючи автомобілем ЗАЗ-110308 д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі сполученням м. Шпола - с. Лебедин Шполянського району Черкаської області в напрямку с. Лебедин, порушив вимоги п.п. 10.1, 11.2, 12.3 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ - 110206 д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4

Внаслідок ДТП водій автомобіля ЗАЗ - 110206 д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров'я, поєднані зі стійкою втратою працездатності не менше чим на одну третину.

Заслухавши доповідь суді, думки засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_2, які підтримали касаційну скаргу, думки прокурора ОСОБА_21. та представника потерпілого ОСОБА_1, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У касаційній скарзі засуджений та захисник порушують питання про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_3 у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та однобічністю і неповнотою досудового розслідування та судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої і апеляційної інстанцій і їм була дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 438 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Вина засудженого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, які досліджувались судом. Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним, показання потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, експерта ОСОБА_15, дані протоколу огляду місця ДТП від 8 вересня 2012 року, даними протоколів огляду транспортних засобів, дані протоколу проведення слідчого експерименту від 1 квітня 2013 року, висновки авто-товарознавчої експертизи № 8/32, № 8/33 від 28.05.2013 року (а.п. 103-109, 121-126), висновки трасологічної експертизи № 4/300 від 26.09.2013 року про те, що зіткнення автомобілів ЗАЗ-110308 д.н.з. НОМЕР_2 та ЗАЗ - 110206 д.н.з. НОМЕР_3 сталося в правій смузі руху в напрямку м. Шпола, тобто на смузі автомобіля ЗАЗ - 110206, які узгоджуються між собою та інші докази по справі, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_15 підтвердив дані ним висновки авто-технічних експертиз від 22 квітня 2013 року та 08 серпня 2013року, вказавши, що він виїжджав на місце ДТП на автодорогу Шпола-Лебедин, де проводились слідчі експерименти. Було встановлено, що автомобіль ЗАЗ-110308 виїхав на зустрічну смугу в зв'язку з чим відбулося ДТП. ОСОБА_3 повинен був рухатися ближче до правого краю дороги, а зміна напрямку його руху суперечила вимогам ПДР України.

Зазначені обставини органами досудового слідства і судом були встановлені з належною повнотою.

Доводи касаційної скарги про неправильне визначення ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, є непереконливими та спростовуються матеріалами провадження, а саме: висновком судово-медичної експертизи № 18А м/д від 10 жовтня 2013 року про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_4, їх характер, локалізацію, що об'єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі (т.1 а.п. 219-220), встановлена наявність у потерпілого перелому вертлюжної впадини ускладненої невритом сідничного нерва з парезом правої ступні, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров'я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; перелому 5 ребра справа, правого наколінника, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров'я та легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив даний висновок судово-медичної експертизи від 10 жовтня 2013 року, пояснивши, що попередній висновок експертизи від 8 лютого 2013 року про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановив наявність у ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, однак в подальшому перелом вертлюжної впадини ускладнився невритом сідничного нерва з парезом правої ступні, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров'я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності, не менш чим на одну третину.

У зв'язку з наведеним, суд касаційної інстанції вважає, що за встановлених судом фактичних обставин дії засудженого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_3, врахував та обґрунтовано визначив ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, його похилий вік та позитивні характеристики. Крім того, суд взяв до уваги фактичні обставини справи, те що засуджений не визнав свою вину. Також суд врахував відсутність пом'якшуючих та обтяжуючих покарання засудженому обставин.

Колегія суддів, вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень щодо ОСОБА_3, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 433, 434, 442, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19