Справа № 438/1862/14-к
Номер провадження 1-кп/438/37/2015
В И Р О К
Іменем України
28 квітня 2015 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працює, з неповною середньою освітою, не одруженого, раніш судимого, вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2008 року за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2015 року за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

за участі сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив повторно кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 02 березня 2013 року близько 01 години 40 хвилин ОСОБА_3 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , через вікно проникли у приміщення будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , де з метою заволодіння чужим майном повалили її на ліжко, закрили рукою рот, вимагаючи при цьому дати їм грошові кошти, спричинили потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні правої та лівої кисті, які згідно висновку експерта № 121 від 04 березня 2013 року по ступені тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тобто із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я останньої, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 1750 гривень та двома банківськими картками «Ощадбанк», на яких коштів не було, після чого ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 пішли у невідомому напрямку.

Крім того, 05 листопада 2014 року близько 23 години 15 хвилин ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб із невстановленою досудовим розслідуванням особою, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом пошкодження дерев`яного вікна, проникли в приміщення будинку АДРЕСА_3 , де невстановлена досудовим розслідуванням особа, маючи одягнені на обличчі та на обох руках чорні жіночі капронові панчохи, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , у приміщенні спальної кімнати почала вимагати у неї гроші та золоті вироби, нанісши їй при цьому декілька ударів руками по тілу, після чого стягнула її з ліжка та потягнула у приміщення кухні, де нанесла їй ще декілька ударів руками і ногами по тілу, заподіявши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому оці, внутрішній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на спині в ділянці кута лівої лопатки, саден на спинці носа, лівій щоці, підборідді зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта № 699 від 7 листопада 2014 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. А ОСОБА_3 у цей час, маючи одягнену на обличчі темну жіночу капронову панчоху, на руках не маючи нічого одягненого, шукав гроші і золоті вироби у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , у ході чого відкрито викрав із скляного стакана в серванті гроші в сумі 5000 гривень, які належать ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_3 в групі з невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком з приміщення будинку ОСОБА_9 втекли.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та показав, що в березні 2013 року (точної дати не пам`ятає), близько 1-2 години ночі, разом з ОСОБА_10 , знявши скло із вікна, проникли у приміщення будинку, розташованого на АДРЕСА_2 . Власниця будинку особа похилого віку, проснулась та почала кричати. Тахір повалив бабцю на ліжко, затулив їй рот, вимагав в останньої гроші, вдарив декілька разів останню. Обвинувачений ОСОБА_3 в цей час шукав у будинку гроші, в сусідній кімнаті у тумбочці знайшов гроші, можливо це було 1750 гривень, оскільки грошей не перераховував та дві банківські картки «Ощадбанк». Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Далі, в листопаді 2014 року (точної дати не пам`ятає) після обіду в центрі м.Борислава познайомився із невідомим на ім`я « ОСОБА_11 ». Останній запропонував пограбувати самотню жінку, яка проживає на АДРЕСА_3 і в якої є гроші. Близько опівночі, разом із невстановленою досудовим слідством особою на ім`я ОСОБА_11 через маленьке вікно проникли в приміщення кімнати будинку потерпілої, яка спала у сусідній кімнаті. ОСОБА_11 , надягнувши на обличчя та на руки чорні панчохи, почав вимагати у потерпілої гроші та золоті вироби, після чого стягнув з ліжка та потягнув у приміщення кухні, де наніс ще декілька ударів руками і ногами потерпілій. В цей час обвинувачений ОСОБА_3 знайшов та викрав із скляного стакана у серванті гроші у сумі 5000 гривень. Викраденим розпорядився на власний розсуд. Просить суд суворо не карати.

Заслухавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведеною повністю і вважає, що його дії, вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 186 КК України, як грабіж, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України є тяжким злочином.

Оскільки під час досудового слідства обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнавав і тільки в судовому засіданні визнав вину, що виключає критичність злочинної поведінки обвинуваченого шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Тому, така поведінка обвинуваченого і його відношення до розслідування справи не свідчить про визнання вини, виявлення жалю з приводу вчиненого, а тому не є щирим каяттям та активним сприянням у розкритті злочину, передбаченими п.1 ч.1 ст.66 КК України і не можуть бути визнані обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання, є рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, є особою молодого віку, не працює, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, проте на шлях виправлення не став, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, шкоду потерпілим не відшкодував, відповідно суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, пов`язане з ізоляцією від суспільства, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.186 КК України.

Підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 , із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд не вбачає.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2015 року за ч.3 ст. 186 КК України, який своїми умисними протиправними діями, за попередньою змовою групою осіб, 21 серпня 2014 року вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з проникненням у житло із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Як вбачається з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. Відповідно слід визначити остаточне покарання обвинуваченому відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Судові витрати по справі: вартість проведення судово-трасологічної експертизи №10 від 06.03.2013 у розмірі 342 гривень 30 копійок, судово-дактилоскопічної експертизи №9 від 05.03.2013 у розмірі 342 гривень 30 копійок, додаткової судово-дактилоскопічної експертизи №30 від 07.06.2013 у розмірі 367 гривень 20 копійок, додаткової судово- дактилоскопічної експертизи у розмірі 393 гривень 12 копійок, судово-дактилоскопічної експертизи №91 від 27.12.2014 у розмірі 392 гривень 12 копійок та судово-дактилоскопічної експертизи №3 від 30.01.2015 у розмірі 392 гривень 12 копійок, всього 2229 гривень 16 копійок слід стягнути з обвинуваченого в доход держави.

Речові докази у справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК Українита призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань із врахуванням за вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2015 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін .

Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання 12 листопада 2014 року.

Процесуальні витрати по справі вартість проведення судово-трасологічної експертизи №10 від 06.03.2013 у розмірі 342 гривень 30 копійок, судово-дактилоскопічної експертизи №9 від 05.03.2013 у розмірі 342 гривень 30 копійок, додаткової судово-дактилоскопічної експертизи №30 від 07.06.2013 у розмірі 367 гривень 20 копійок, додаткової судово- дактилоскопічної експертизи у розмірі 393 гривень 12 копійок, судово-дактилоскопічної експертизи №91 від 27.12.2014 у розмірі 392 гривень 12 копійок та судово-дактилоскопічної експертизи №3 від 30.01.2015 у розмірі 392 гривень 12 копійок, всього 2229 гривень 16 копійок стягнути з ОСОБА_3 в доход держави.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1