Справа № 567/281/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.04.2015 рокум. Острог
Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1
з участю: прокурора - ОСОБА_3
законного представника потерпілого- ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в злі суду в м.Острог кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Рівне, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , громадянки України, непрацюючої, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,=
Встановлено, що 10.01.2012 року ОСОБА_5 уклала шлюб із гр. ОСОБА_4 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 01.
Від вказаного шлюбу подружжя має спільну малолітню дитину, сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 63 від року). Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 21.06.2012р. ОСОБА_4 вказаний його батьком, а ОСОБА_7 - матір`ю.
Після народження дитини - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Острозької міської ради Рівненської області, де отримувала матеріальну допомогу при народженні дитини та матеріальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Так, починаючи із липня 2013 року ОСОБА_8 покинула місце проживання свого сина ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 та розірвала родинні стосунки із своїм чоловіком ОСОБА_9 , взагалі не цікавилась сином та матеріально не брала участі в його утриманні, не зважаючи на те, що отримувала відповідну матеріальну допомогу від держави, яка перераховувалась на її банківський рахунок до 30.11.2014 року.
Однак, кошти із отриманих виплат на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 не надавала, тим самим порушувала закріплене ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» право малолітнього ОСОБА_6 на рівень життя, достатній для його фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Окрім того, ОСОБА_8 не виконувала свій обов`язок, передбачений ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, щодо надання утримання своєму неповнолітньому сину до досягнення ним 18-річного віку, який з липня 2013 року знаходиться на фактичному утриманні свого батька ОСОБА_4 , постійно проживаючи з останнім в АДРЕСА_3 .
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх дітей, що перебувають на їх утриманні.
23.03.2015 року між законним представником потерпілого ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 було досягнуто угоди про примирення.
Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести обвинувачена у разі затвердження такої угоди, за ч.1 ст.164 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченим узгоджене в угоді покарання.
Законний представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав угоду про примирення із обвинуваченою, просив її затвердити та пояснив, що укладення угоди є добровільним, на нього не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні.
Суд, розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст.164 КК України.
Судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Водночас судом з`ясовано, що сторони угоди повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.
Цивільний позов в кримінальному провадженні потерпілим не заявлявся.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, враховуючи доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для затвердження угоди про примирення та призначення ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд, -
засудив :
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1