Ухвала

іменем України 25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002001 за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2; проживаючого в АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_2,

представника потерпілого ОСОБА_3,

за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

за змістом касаційної скарги потерпілий ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, який раніше судимий, заподіяну шкоду не відшкодував, намагався уникнути кримінальної відповідальності. Вважає безпідставним залишення його цивільного позову без розгляду. Наголошує, що в порушення вимог закону, апеляційний розгляд у призначений час не відбувся, судове засідання було проведено в інший час, про який суд апеляційної інстанції його не повідомив та провів розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтвердження доводів касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за:

- ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції закону від 5 квітня 2001 року) до штрафу в сумі 850 грн.;

- ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції закону від 5 квітня 2001 року) до штрафу в сумі 510 грн.;

- ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції закону від 5 квітня 2001 року) до штрафу в сумі 1700 грн.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно визначено покарання штраф у сумі 1700 грн.

Вирішені питання про речові докази та судові витрати у провадженні.

Цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, роз'яснено потерпілому право звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у пособництві в підробленні документу, який видається та посвідчується установою і який надає права, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, та використанні завідомо підробленого документу, а також заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому. Злочини ним вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_1, будучи директором Сільськогосподарського Фермерського Господарства (СФГ) «Гетьман», що знаходилось за юридичною адресою: АДРЕСА_2, навесні 2004 року, точної дати та часу розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці, зустрівшись з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаючи, що у останньої є в наявності незаповнений бланк свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1, вступив із нею в злочинну змову та домовився про внесення неправдивих відомостей до вказаного бланку свідоцтва з метою його подальшого використання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, являючись пособником у підробці документу, який видається та посвідчується установою і який надає права, ОСОБА_1 надав невстановленій особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, інформацію про назву СФГ «Гетьман» та адресу його розташування з метою подальшого внесення цих відомостей у графу власника до бланку свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1. Після того, невстановлена особа у невстановленому місці та у невстановлений час внесла у зазначений бланк свідоцтва неправдиві відомості про те, що це свідоцтво видане Лисянською районною інспекцією державного технічного нагляду Черкаської облдержадміністрації 02.04.2004 року про реєстрацію машини: комбайну зернозбирального марки «Дон-1500Б», реєстраційний номер НОМЕР_2, номер машини НОМЕР_3, двигуна НОМЕР_4, 2003 року випуску, власником якого є СФГ «Гетьман», розташоване в смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області та в подальшому передала ОСОБА_1 вказане підроблене свідоцтво.

Крім того, ОСОБА_1, 06.06.2008 року, в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_9, яке розташоване по АДРЕСА_3, пред'явив підроблене свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 та підписав від свого імені, як директора Сільськогосподарського Фермерського Господарства «Гетьман», довіреність щодо уповноваження ОСОБА_2 на право користування та розпорядження комбайном зернозбиральним марки «ДОН-1500-Б», рік випуску 2003, яка була посвідчена вказаним нотаріусом.

Крім того, ОСОБА_1, на початку червня 2008 року, точної дати та часу не встановлено, користуючись довірою ОСОБА_2, звернувся до нього з проханням дати йому в борг під проценти гроші в сумі 12000 доларів США, знаючи, що гроші, які він візьме у потерпілого повертати не буде.

06.06.2008 poкy, приблизно о 11 годині, перебуваючи на території гаражного кооперативу «Зеленогірський», що по вул. Корсунь-Шевченківській, 7-А у м. Києві, шляхом шахрайства, користуючись довірою ОСОБА_2, ввів потерпілого в оману та заволодів грошима останнього в сумі 12000 доларів США, що відповідно до курсу Національного Банку України станом на 06.06.2008 року становило 58248 грн.

Заволодівши грошима потерпілого, маючи на меті приховати від нього свої злочинні дії та переконати в добропорядності своїх намірів, достеменно не бажаючи повертати гроші, якими він заволодів шляхом шахрайства, ОСОБА_1 написав потерпілому боргову розписку, у якій зазначив, що бере на себе зобов'язання повернути борг 20.07.2008 року плюс 10 відсотків в місяць за користуванням коштами. Крім того, як гарантію повернення грошей, передав ОСОБА_2 вищевказане завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію комбайну зернозбирального марки «ДОН-1500-Б» та довіреність, видану від СФГ «Гетьман» в особі директора ОСОБА_1, про уповноваження ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися (продавати, обмінювати, передавати в безоплатне користування, оренду, заставу) комбайн зернозбиральний марки «ДОН-1500-Б».

В подальшому ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 58248 грн.

Доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст.190 КК України потерпілим у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів про м'якість призначеного покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_1 суд дотримався.

Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому.

З урахуванням всіх зазначених обставин справи і даних про особу винного, обставин, що пом'якшують покарання та за відсутності тих, що його обтяжують, суд призначив покарання в межах санкцій статей обвинувачення, які діяли на час вчинення злочинів. Правильно, відповідно до вимог ст. 70 КК України, ОСОБА_1 визначено і остаточне покарання.

Посилання потерпілого на те, що ОСОБА_1 раніше неодноразово судимий, а тому призначене покарання є невиправдано м'яким неспроможні, оскільки на час ухвалення вироку всі попередні судимості останнього погашені та в силу вимог ст. 88 КК України , не можуть тягти за собою правових наслідків у разі вчинення нових правопорушень.

За таких обставин, підстав вважати невиправдано м'яким реальне покарання у виді штрафу, колегія суддів не вбачає.

Щодо тверджень потерпілого про безпідставне залишення цивільного позову без розгляду, то вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

За ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

В матеріалах кримінального провадження наявна позовна заява потерпілого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо цивільного позову, обґрунтовано залишив його без розгляду, оскільки позовна заява за своїми формою та змістом не відповідає вимогам ЦПК України, встановленим для позовних заяв. Також потерпілим не подано доказів на підтвердження розміру позовних вимог.

Крім того, суд роз'яснив ОСОБА_2 право на звернення до суду з позовом про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок злочину, в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ОСОБА_2, який постраждав від злочину, не позбавлений права на відшкодування завданої шкоди. Рішення суду про залишення цивільного позову без розгляду відповідає вимогам закону і не порушує прав потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи ОСОБА_2 про порушення його прав під час апеляційного розгляду, який проведено у відсутність потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду від 30 вересня 2014 року апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 призначено на 11 годину 9 жовтня 2014 року. Ухвала направлена всім учасникам судового провадження, ОСОБА_2 отримана 7 жовтня 2014 року (а.к.п. 19, 21 том № 3).

В судовому засіданні 9 жовтня 2014 року за участі потерпілого ОСОБА_2 розгляд провадження було відкладено на 11 годину 23 жовтня 2014 року. ОСОБА_2 був належно повідомлений про дату та час судового засідання, про що свідчить його розписка (а.к.п. 26 том № 3).

В судове засідання 23 жовтня 2014 року потерпілий не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог закону, ухвала суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6