Справа № 642/9653/14-к
Провадження № 1-кп/642/71/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 , являючись суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, зареєстрованим у встановленому законом порядку виконавчим комітетом Харківської міської ради, основним видом діяльності якого, зокрема, є ремонт побутових виробів та предметів особистого вжитку, виготовлення металевих виробів, маючи повноваження по вирішенню кадрових питань ( прийом на роботу та звільнення з посад, розгляд ставок посадових окладів, облік робочого часу, тощо), грубо порушив законодавство про працю за наступних обставин.
Здійснюючи підприємницьку діяльність з метою отримання прибутків, ОСОБА_8 в порушення ст..ст. 24 ч.1 п.6, 48 КЗпП України, ст.. 30 ч.2 Закону України «Про оплату праці» п. 2.14 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», використовував найману працю ОСОБА_9 , який працював у майстернях СПДФО ОСОБА_8 в період з початку грудня 2013 р. по травень 2014 р. за адресою: м. Харків, вул.. Загородня, 68, а з травня 2014 р. по 23 липня 2014 р. за адресою: АДРЕСА_3 майстром з виготовлення ключів, без укладання трудового договору та оформлення трудової книжки, без ведення табелю робочого часу, нарахування заробітної плати та обов`язкових державних платежів, записи про роботу у трудову книжку ОСОБА_9 не вніс.
Також ОСОБА_8 , використовуючи працю ОСОБА_9 без належного оформлення, відрахування у відповідні фонди соціального страхування не здійснював, внаслідок чого грубо порушив законодавство про працю стосовно надання щорічної відпустки, права на соціальний захист у разі втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств і організацій, ст.. ст.. 253 256 КЗпП України, ст.. ст. 11, 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно яких він повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що ОСОБА_9 , дійсно, працював у його майстернях, але він був не майстром, а учнем. ОСОБА_9 не був оформлений належним чином тому, що не приніс свою трудову книжку. У ОСОБА_9 був вільний графік приходу на роботу. ОСОБА_9 , як учень, отримував заробітну плату в сумі 2000 3000 гр. на місяць. Оскільки ОСОБА_9 навчався професії майстра по виготовленню ключів, а не був робітником, то стосовно нього не вівся табель робочого часу, страхові внески не сплачувалися.
Під час судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_8 знайшла своє підтвердження наступними доказами.
Заявою ОСОБА_9 на адресу начальника Ленінського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 11.09.2014 р., з проханням притягнути до кримінальної відповідальності за ст.. 172 ч.1 КК України приватного підприємця ОСОБА_8 , який грубо порушуючи законодавство про працю, відмовився укладати з ним трудовий договір та реєструвати його в центрі зайнятості, внаслідок чого він пропрацював в період часу з грудня 2013 р. до 23 липня 2014 р. без офіційного оформлення, втратив трудовий стаж, який до трудової книжки не був внесений і в решті він був незаконно звільнений без видачі офіційного наказу ( а. с. 108).
Показами потерпілого ОСОБА_9 про те, що з грудня 2013 р. по 23 липня 2014 р. у майстернях СПДФО ОСОБА_8 він працював майстром по виготовленню ключів. За роботу він кожного місяця отримував 2000 гр. 3000 гр.. У трудову книжку запис про його роботу внесений не був, хоча ОСОБА_8 обіцяв це зробити. Він приходив на роботу і уходив з роботи у відповідності до трудового розпорядку. ОСОБА_9 вважає, що він працював у ОСОБА_8 майстром по виготовленню ключів без належного оформлення і що його трудові права були ОСОБА_8 грубо порушені.
Слідчим експериментом, оформленим протоколом від 15 вересня 2014 р., в ході якого ОСОБА_9 указав на будинки АДРЕСА_4 , де в належних ОСОБА_8 майстернях він працював без належного оформлення майстром по виготовленню ключів відповідно з грудня 2013 р. по 23 липня 2014 р., а також свої робочі місця у майстернях ( а. с. 80 104).
Договором №62/к13 від 01 січня 2013 р., згідно якого ТОВ «Оригінал» в особі директора ОСОБА_10 займає частину нежитлового приміщення АДРЕСА_5 ( а. с. 105 107).
Матеріальним звітом потерпілого ОСОБА_9 , в якому записані дані про виручку і виконану роботу ОСОБА_9 перед СПДФО ОСОБА_8 , із зазначенням дати виконаних робіт, їх характеру, кількості, отриманих матеріалів та суми виручки. Звіт являється речовим доказом у справі ( а. с. 116 158).
Ксерокопією трудової книжки ОСОБА_9 , де відсутні записи про роботу у СПДФО ОСОБА_8 ( а. с. 159 161).
Довідкою територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, з якої вбачається наступне. У трудовій книжці ОСОБА_9 відсутні записи щодо укладання трудового договору з ТОВ «Оригінал» або з ФОП ОСОБА_8 .. Разом з тим, пояснення ОСОБА_9 свідчать про виконання ним роботи на умовах трудового договору, що підтверджується свідченнями ОСОБА_11 ( посадової особи, заступника директора ТОВ «Оригінал», згідно з якими ОСОБА_9 був співробітником ТОВ «Оригінал». Відповідно до інформації Харківського міського центру зайнятості від 19.09.2014 р. №ХМЦЗ-02-25476-22/14 трудовий договір між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в Харківському міському центру зайнятості не реєструвався. Згідно інформації УПФУ в Ленінському районі м. Харкова від 16.09.2014 р. №7248-08/29 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про трудові відносини та нарахування заробітної плати на застраховану особу ОСОБА_9 у ФОП ОСОБА_8 за період з грудня 2013 р. по липень 2014 р. станом на 15.09.2014 р. відсутня. Враховуючи інформацію ГУ ПФУ в Харківській області відносно ОСОБА_9 , заробітна плата ОСОБА_9 гр. ОСОБА_12 виплачувалася без належного ведення відомостей нарахування та виплати заробітної плати, чим порушені вимоги ч.2 с.30 Закону України «Про оплату праці» в частині забезпечення достовірного обліку бухгалтерських виплат на оплату праці. За висновком державної інспекції з питань праці у Харківській області дії ОСОБА_8 як фізичної особи підприємця або директора ТОВ «Оригінал» грубо порушили права найманого працівника на працю в частині використання найманої праці без офіційного оформлення, тобто дії ОСОБА_8 містять ознаки кримінального злочину, що кваліфікується ст.. 172 КК України ( а. с. 167 169).
Листом державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 12.09. 2014 р., згідно якого відомості про найманого працівника ОСОБА_9 відсутні ( а. с. 110)
Листом УПФУ в Ленінському районі м. Харкова від 16.09.2014 р. про відсутність інформації про працевлаштування ОСОБА_9 у ФОП ОСОБА_8 , про нараховані суми заробітної плати за період з грудня 2013 р. по липень 2014 р. та про нараховані доходи застрахованих осіб станом на 15.09.2014 р. ( а. с. 171).
У судових дебатах захисник обвинуваченого заявив про те, що обвинувачений на підлягає кримінальної відповідальності за ст.. 172 ч.1 КК України, оскільки він незаконно не звільняв потерпілого з роботи з особистих мотивів і в його діях відсутні грубі порушення законодавства про працю. Дії обвинуваченого можуть кваліфікуватися як адміністративне правопорушення, а тому кримінальну справу стосовно нього необхідно закрити. Клопотання про закриття провадження у справі заявлено не було.
Відповідно до ст.. 172 ч.1 КК України під грубим порушенням законодавство про працю слід розуміти випадки обмеження трудових прав громадян. Поняття «грубе порушення» має оціночний характер, і в кожному конкретному випадку воно повинне встановлюватися, зокрема, виходячи з тривалості, систематичності порушень.
Приймаючи до уваги, що потерпілий працював у обвинуваченого без належного оформлення і його трудові права порушувалися на протязі більш ніж 7 місяців, ( з грудня 2013 р. по 23 липня 2014 р.),тобто тривалий час, суд вважає що обвинувачений допустив грубе порушення законодавства про працю, а наведені доводи захисника являються необгрунтованими.
На підставі викладеного висунуте на досудовому слідстві обвинувачення знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.
Виходячи з наведених доказів суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 грубо порушив законодавство про працю, а тому кваліфікує його дії за ст. 172 ч.1 КК України.
Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він являється громадянином України. 04.04.1991 р. Жовтневим райсудом м. Бєлгорода за ст.. 222 ч.2 КК України, ст.. ст.. 218 ч.2, 145 ч.2, 40 КК Росії він був засуджений до 1 року позбавлення волі, звільнений 05.02.1992 р. з Холодногірської ВК Харківської області (№18) за відбуттям строку покарання. Дана судимість на підставі ст.. 89 КК України погашена. Обвинувачений працює приватним підприємцем, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, постійно проживає в м. Харкові, характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 18 листопада 2014 р. кримінальне провадження приватного обвинувачення ОСОБА_8 за ст. ст. 125 ч.2, 356 КК України було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.
У відповідності до ст.. ст.. 66, 67 КК України обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого у теперішній час не має і вважає, що обвинувачений підлягає покаранню в межах санкції ст. 172 ч.1 КК України у вигляді штрафу.
Судові витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст.. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850 гр..
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання.
Речові докази, матеріальні звіти ОСОБА_9 , які долучені до справи, залишити на зберігання в матеріалах справи ( а. с. 118 143).
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1