УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/2791/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.125 ч.1, 152 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_7
та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, с.Світин Житомирського району Житомирської області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , судимого:
- 24.05.2004 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 29.10.2009 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.153, ч.1 ст.304, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
визнано винним за ст.ст.125 ч.1, 152 ч.3 КК України та йому призначено покарання за ч.1 ст.125 у виді 150 годин громадських робіт, за ч.3 ст.152 у виді 8 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, с.Калинівка Житомирського району Житомирської області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним за ст.152 ч.3 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту вступу вироку у законну силу.
Речові докази: використаний презерватив та жіночі труси постановлено знищити.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні наступних дій.
ОСОБА_12 20.04.2014 року, о 22 годині 30 хвилин, перебував в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_3 , де у нього виник конфлікт із присутнім в цей час у будинку ОСОБА_10 .
Під час даного конфлікту у ОСОБА_13 виник раптовий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_12 , в цей же день, час та місці, взутими ногами, умисно наніс чисельні удари ОСОБА_10 по різним частинам тіла.
В результаті нанесення ударів ОСОБА_12 умисно заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді поверхневої забійної рани, крововиливів, синців та садна на обличчі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.
Після цього, о 22 годині 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в цьому ж будинку, ОСОБА_14 вирішив зґвалтувати присутню в одній із кімнат будинку ОСОБА_15 .
Реалізуючи злочинний умисел направлений на зґвалтування ОСОБА_15 , ОСОБА_14 пішов до кімнати, в якій перебувала ОСОБА_15 та використовуючи обстановку, яка склалася у будинку, а саме побиття співмешканця ОСОБА_15 - ОСОБА_10 , наказав останній зняти із себе одяг, погрожуючи при цьому застосуванням фізичного насильства. В свою чергу ОСОБА_15 , побоюючись за своє життя та здоров`я, внаслідок можливого застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_16 , роздяглася. Тим часом, ОСОБА_14 , не припиняючи злочинні дії направлені на зґвалтування ОСОБА_15 , штовхнув останню рукою на ліжко, ліг зверху на ОСОБА_15 та всупереч волі останньої, здійснив з ОСОБА_15 статеві зносини, тобто зґвалтував її.
Після цього, ОСОБА_14 , не припиняючи злочинні дії направлені на зґвалтування ОСОБА_15 , наказав останній не одягатися, позвавши тим часом свого брага ОСОБА_13 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння у сусідній кімнаті. Далі ОСОБА_14 запропонував своєму брату ОСОБА_17 здійснити статеві зносини із ОСОБА_15 , на що останній погодився, вступивши тим самим в злочинну змову із ОСОБА_18 . Після цього, ОСОБА_12 , користуючись тим, що воля потерпілої ОСОБА_15 до опору подолана внаслідок раніше висловлених погроз застосування фізичного насильства, наказав останній лягти на ліжко та мовчати.
В свою чергу ОСОБА_15 , будучи позбавленою можливості чинити опір злочинним діям ОСОБА_13 , побоюючись застосування останнім фізичного насильства, лягла на ліжко. Далі ОСОБА_12 , продовжуючи свої злочинні дії, ліг на ОСОБА_15 , та в супереч волі останньої, вступив з потерпілою в статеві зносини, тобто, також, зґвалтував її.
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у своїй апеляційні скарзі просить вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку з недоведенням вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.1 ст.125 КК України. Посилається, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд взяв за доказ вини ОСОБА_13 недопустимі докази, зокрема постанову слідчого про призначенні експертизи від 21.04.2014 року та висновок експерта №817 від 29.04.2014, які були призначені до внесення відомостей до ЄРДР по факту зґвалтування по заяві ОСОБА_19 . Суд взяв за вину покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які різняться між собою та покази інших свідків, які зацікавлені у справі. Вважає, що потерпілі обмовляють ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, оскільки доказів, які б підтверджували вчинення останнім інкримінованих йому кримінальних правопорушень не знайдено, а всі припущення, згідно чинного законодавства України, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у своїй апеляційні скарзі порушує питання про скасування вироку та просить кримінальне провадження стосовно ОСОБА_16 по обвинуваченню за ч.3 ст.152 КК України закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема вчинення ОСОБА_7 зґвалтування із застосуванням погрози фізичного насильства не підтверджується доказами дослідженими по справі та не може ґрунтуватися лише на показах потерпілої. Вказує, що доказів того, що у потерпілої були тілесні ушкодження в області статевих органів та внутрішньої сторони нижньої кінцівки, які б свідчили про зґвалтування останньої, в судовому засіданні здобуто не було, у зв`язку з чим, на його думку, вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не доведена.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданих апеляційних скарг та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення інших апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_10 , який приєднався до думки прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.152 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені перевіреними у ньому та викладеними у вироку доказами.
Так, будучи допитаними в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_14 свою вину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях не визнали та пояснили, що 20.04.2014 року вони перебували в с. Кам`янка у Соболева. Коли йшли додому зустріли ОСОБА_20 та разом пішли до ОСОБА_21 , де також знаходився і ОСОБА_10 . Під час розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_10 та ОСОБА_22 розпочався конфлікт, який переріз в бійку. В той час ОСОБА_15 пішла з ОСОБА_18 у кімнату, а ОСОБА_12 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_21 пішли в іншу кімнату. Через деякий час з кімнати ОСОБА_15 вийшов ОСОБА_14 та сказав зайти до кімнати ОСОБА_17 . Коли ОСОБА_23 зайшов, ОСОБА_15 запропонувала йому вступити в статеві відносини та почала обіймати його. Після чого ОСОБА_12 з ОСОБА_24 вступили в статеві відносини та після чого вони с братом пішли додому. Вказані події відбувались до 21 години.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_14 зазначив, що з ОСОБА_24 в статеві відносини не вступав.
Проте, незважаючи на невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_18 та ОСОБА_25 , суд належно оцінив показання, надані обвинуваченими у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, ґрунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин кримінального провадження, і правильно визнав такими, що їх покази не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілої, свідків та інші докази, які в своїй сукупності спростовують зазначені покази обвинувачених.
Так, суд прийшов до правильного висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.152 КК України та обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України підтверджується сукупністю достовірних, належних та узгоджених між собою доказів.
Зокрема, наданими суду першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_15 , яка пояснила, що 20.04.2014 року вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 перебували в будинку її бувшої свекрухи ОСОБА_21 , де всі разом вживали спиртні напої. Через деякий час до них прийшов ОСОБА_26 із ОСОБА_25 та ОСОБА_18 . Вона разом з ОСОБА_10 пішли до іншої кімнати та лягли відпочивати, в той час до них зайшов ОСОБА_12 та почав бити ОСОБА_27 та, продовжуючи наносити побої, витягнув останнього до веранди. Після чого, ОСОБА_14 зайшов до неї у кімнату та погрожуючи вбивством, зґвалтував. Потім він покликав ОСОБА_13 , який також її зґвалтував.
Потерпілий ОСОБА_10 підтвердив покази, надані ОСОБА_15 та крім того, показав, що 20.04.2014 року, коли вони з ОСОБА_24 перебували у її бувшої свекрухи ОСОБА_21 . Близько 20:00 години до них прийшли ОСОБА_26 разом із ОСОБА_28 та через деякий час вони пішли, а він з ОСОБА_15 лягли відпочивати. Вже після 23:00 години в будинок прийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_12 зайшов до них у кімнату то почав наносити йому удари та затягнув у веранду, а ОСОБА_14 зайшов до ОСОБА_15 у кімнату. Він чув, що ОСОБА_14 чіплявся до ОСОБА_15 , яка, як йому здалося, останньому опиралась. Коли ОСОБА_29 був у кімнаті із ОСОБА_15 , ОСОБА_12 неодноразово виходив на вулицю дивитись «на шухер». Після чого, ОСОБА_14 покликав ОСОБА_13 та сказав, що він може продовжити. ОСОБА_12 погрожував йому задовольнити свою статеву пристрасть неприродним способом, а потім помочився йому на голову і сказав, що він вже «опущений». Після чого збіглися мешканці села та розігнали ОСОБА_30 та ОСОБА_23 .
Надані покази ОСОБА_10 з приводу заподіяння ОСОБА_25 йому тілесних ушкоджень, підтверджуються висновком експерта №818 від 28.04.2014 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені поверхнева забійна рана, крововиливи, синці та садна на обличчі, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних потерпілим та які відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2014 року, під час якого потерпілий ОСОБА_10 на місті показав як саме щодо нього було вчинено злочин.
Покази потерпілої ОСОБА_15 щодо вчинення відносно неї зґвалтування братами ОСОБА_31 та ОСОБА_29 , підтвердив, також, свідок ОСОБА_28 , який показав, що ОСОБА_15 його бувша дружина, з якою він підтримує дружні стосунки. 20.04.2014 року він пізно повернувся додому та побачив ОСОБА_15 , яка плакала та повідомила йому, що її зґвалтували ОСОБА_32 та ОСОБА_23 .
Крім того, за клопотанням сторони захисту, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_33 , який є батьком потерпілого ОСОБА_10 та який, також, підтвердив покази потерпілих та вказав, що 20.04.2014 року від мешканців села йому стало відомо, що його сина ОСОБА_10 б`ють. Коли він прибіг до будинку ОСОБА_21 , то побачив побитого ОСОБА_10 , який був весь у синцях. Крім того, зазначив, що коли зайшов у будинок, то побачив на ліжку повністю роздягнену ОСОБА_15 . Після чого, ОСОБА_10 сказав йому, що останню зґвалтували.
Показання потерпілих та свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_34 всебічно перевірялися в судовому засіданні. Поряд з цим, при розгляді справи в апеляційному порядку даних, які давали б підстави вважати, що потерпілі та вказані свідки могли обмовити ОСОБА_16 та ОСОБА_13 не виявлено.
Покликання захисника ОСОБА_9 , що суд не повинен був враховувати покази ОСОБА_10 та ОСОБА_28 з приводу вчинення ОСОБА_35 та ОСОБА_23 кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_10 є співмешканцем, а ОСОБА_28 законним чоловіком останньої, тому вони зацікавлені у справі, є необґрунтованими, оскільки покази надані зазначеними свідками були підтвердженні іншими доказами, дослідженими судом.
Зокрема, суд підставно взяв за доказ вини вчинення ОСОБА_35 та ОСОБА_23 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, протокол огляду місця події від 21.04.2014 року, відповідно до якого було оглянуто будинок АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено презерватив та нижню білизну синього кольору, яка належить ОСОБА_15 .
Висновком експерта № 93/ц від 28.05.2014 року встановлено, що сліди піхвового походження, які були знайдені на презервативі можуть належати ОСОБА_15 .
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано послався на протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_15 , під час якого остання на місці показала та розповіла про обставини вчинення щодо неї зґвалтування, при цьому зазначила, що під час її зґвалтування ОСОБА_18 , останній використовував презерватив, який був вилучений під час огляду місця події від 21.04.2014 року.
Підставно суд взяв до уваги й висновки експертів № 816 від 28.04.2014 року та №817 від 29.04.2014 року, відповідно до якого обвинувачені ОСОБА_36 та ОСОБА_29 досягли статевої зрілості, анатомічних перешкод для здійснення статевого акту не виявлено.
Разом з тим, ґрунтуються на законі й доводи прокурора, про безпідставне визнання судом недопустимими доказами висновок експерта № 815 від 29.04.2014 року, відповідно до якого у ОСОБА_15 виявлений синець на лівій руці, який утворився від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею та висновок експерта №543 від 30.01.2015 року, згідно з яким в тампоні і мазках з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_15 виявлено сперматозоїди.
Так, відповідно до вимог, визначених у ст.87 КПК України, недопустимими визнаються докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Однак, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що під час здійснення кримінального провадження будь-яких порушень прав та свобод людини допущено не було.
Крім того, відповідно до матеріалів провадження, 21.04.2014 року було проведено огляд місця події в рамках порушеного кримінального провадження внесеного до ЄРДР по заяві ОСОБА_10 про заподіяння останньому тілесних ушкоджень ОСОБА_25 , під час проведення якого окрім заподіяння останнім ОСОБА_10 тілесних ушкоджень було встановлено факт вчинення ним й зґвалтування ОСОБА_15 . На підставі чого, слідчим підставно, в рамках кримінального провадження, порушеного по заяві ОСОБА_10 , було призначено проведення зазначених судово-медичних експертиз відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_15 . В подальшому кримінальні провадження, по заявам потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_15 були об`єднанні в одне кримінальне провадження.
Зважаючи на зазначене, посилання захисника ОСОБА_9 про необхідність визнання недопустимими доказами постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 21.04.2014 року щодо ОСОБА_7 та висновку експерта №817 від 29.04.2014 року, є необґрунтованими.
Непереконливими є посилання захисника ОСОБА_8 , що висновок суду про можливість застосування ОСОБА_18 до ОСОБА_15 фізичного насильства є лише припущенням, а тому виключає об`єктиву сторону злочину.
Так, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 30.05.2008 року, погрозою застосування фізичного насильства як способу подолання чи попередження опору потерпілої особи слід вважати залякування її застосуванням такого насильства до неї і (або) до іншої людини, доля якої потерпілій не байдужа (родича, близької особи), яке може полягати у висловлюваннях, жестах, демонструванні зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа сприймає за справжню зброю, чи інших діях.
Погроза застосування фізичного насильства повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластись враження, що у разі, якщо вона протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, цю погрозу буде реалізовано. Судам слід мати на увазі, що така погроза може сприйматися потерпілою особою як реальна, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася (оточення групою осіб, глухе і безлюдне місце, нічний час, зухвале, грубе і настирливе домагання вступити в статеві зносини чи задовольнити статеву пристрасть неприродним способом тощо).
Крім того, колегія суддів, бере до уваги, те, що погроза фізичним насильством як ознака об`єктивної сторони зґвалтування являє собою різного роду психічне насильство, що застосовується до потерпілої особи для того, щоб зламати її опір. У статті 152 КК при окресленні зґвалтування застосування погрози фізичним насильством поставлено в один ряд із застосуванням фізичного насильства, отже, ця погроза є рівнозначною фізичному насильству, вона повинна бути безпосередньою і може негайно бути виконана суб`єктом злочину. Цей характер погрози і можливість її негайного виконання ставлять потерпілу особу в безвихідний стан, змушують поступитися домаганням ґвалтівника. Внаслідок такого насильства воля потерпілої особи паралізується. За своїм змістом погроза при зґвалтуванні полягає в негайному застосуванні тільки фізичного насильства (наприклад, погроза вбити, покалічити).
Як вбачається у випадку з потерпілою ОСОБА_15 , остання могла реально сприймати погрозу застосування до неї фізичного насильства чи вбивства, як стверджує потерпіла, від ОСОБА_16 , якщо остання не вступить з ним у статевий зв`язок, враховуючи обставини вчинення злочину, зокрема те, що подія відбувалась у нічний час, брат ОСОБА_16 ОСОБА_12 в той час наносив удари її співмешканцю ОСОБА_10 , про що ОСОБА_15 знала.
Крім того, відповідно до висновку експерта № 815 від 29.04.2014 року у ОСОБА_15 мав місце синець на лівій руці, який утворився від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, зокрема, як вказувала потерпіла ОСОБА_15 , ОСОБА_14 штовхнув її на ліжко.
Покликання захисника ОСОБА_8 , що відсутність доказів про тілесні ушкодження у ОСОБА_15 в області статевих органів та внутрішньої сторони нижньої кінцівки підтверджує невинуватість ОСОБА_16 у вчиненні зґвалтування останньої, є безпідставними, оскільки відсутність будь-яких ушкоджень в області статевих органів та внутрішньої сторони нижньої кінцівки не є беззаперечним доказом невинуватості ОСОБА_16 у вчиненні зґвалтування. При цьому, воля ОСОБА_15 до опору ОСОБА_17 була вже зламана внаслідок застосування погроз та здійснення зґвалтування останньої з боку ОСОБА_16 .
Не ґрунтуються на законі покликання апелянта ОСОБА_9 про те, що суддя ОСОБА_1 не повинен був приймати участь у розгляді справи щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_7 з тих мотивів, що оскільки вказаний суддя раніше вже ухвалював обвинувальні вироки щодо ОСОБА_7 , зокрема 24.05.2004 року за ст.ст.185 ч.3, 186 ч.3, 70 КК України та 29.10.2009 року за ч.2 ст.153 КК України, тому у нього вже склалось певне суб`єктивне відношення до ОСОБА_7 , то ця обставина викликає сумнів у його неупередженості.
Проте, чинним кримінальним процесуальним законодавством України не передбачені підстави для відводу судді у випадках ухвалення ним інших обвинувальних вироків щодо обвинувачених.
Разом з тим, розглядаючи кримінальне провадження, суддя повинен керуватися та неухильно дотримуватись Конституції та Законів України, якими визначені загальні засади кримінального судочинства, права та свободи людини і громадянина.
Перевіривши кримінальне провадження, будь-яких порушень прав чи свобод людини під час розгляду якого, колегією суддів, не встановлено.
З огляду на вказане, вказані посилання захисника ОСОБА_9 з приводу упередженого відношення судді ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_7 , є надуманими.
Аналізуючи вищевказані докази в їх сукупності, які є достатніми, належними, допустимими, та зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, і жодних сумнівів у колегії суддів не викликають, судова колегія приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.152 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, доведена повністю.
Що стосується показань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 та їх захисників щодо не причетності останніх до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, колегія суддів враховує, що вказані покази були предметом дослідження в суді першої інстанції та місцевий суд належним чином обґрунтував своє рішення з приводу того, що наданні обвинуваченими показання в повному обсязі спростовуються сукупністю здобутих в ході досудового розслідування та судового розгляду доказів і з таким висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів.
Враховуючи вищезазначене, стороною обвинувачення були надані вичерпні докази, які в своїй сукупності вказують на причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_7 до вчинення ними інкримінованих кримінальних правопорушень, а доводи захисту, які викладені в апеляційних скаргах, щодо недоведеності вини останніх у вчиненні кримінальних правопорушень, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу кожного з обвинувачених, відношення їх до скоєного, зокрема не визнання вини у вчиненому, відсутність пом`якшуючих обставин та обтяжуючої покарання обставини, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, те, що обвинувачений ОСОБА_12 раніше судимий, один раз з яких за вчинення аналогічного злочину, з огляду на що, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та обрав кожному з засуджених ту міру покарання, яка буде сприяти досягненню мети покарання, визначеної в частині другій статті 50 КК України - їх виправленню і запобіганню вчинення ними та іншими особами нових злочинів.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Постановила:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Житомирського району Житомирської області ОСОБА_11 , - задовольнити.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , - змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на недопустимість письмових доказів, а саме висновків експерта № 815 від 29.04.2014 року та № 543 від 30.01.2015 року.
В решті цей вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді