АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
При секретарі ОСОБА_4
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
представника Чернівецької установи
ВПВ ДПтСУ в Чернівецькій області № 33 ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2015 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді 15 років позбавлення волі відмовлено.

На вказану ухвалу суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в який просить змінити ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці та замінити йому не відбуту частину покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді 15 років позбавлення волі.

Посилається апелянт на те, що при розгляді його клопотання районним судом не було взято до уваги того, що засуджений порушував питання про визнання судом порушення його прав людини та громадянина передбачених ст. 3 Європейської конвенції та ст. 28 Конституції України та підання його жорстокому нелюдському покаранню, а саме довічного позбавлення волі.

Вважає, що районний суд міг замінити йому міру покарання у вигляді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі як альтернативну міру покарання яка передбачена ст.115 КК України. Суд стверджує в своєму рішенні, що в Україні передбачене умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі через акту помилування Президентом України, однак засуджений вважає, що вказана норма є формалізованою і не є обов`язковою для застосування.

Провадження №11кп/794/140 /15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.82 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Посилається також засуджений в апеляційній скарзі і на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги судову практику Європейського суду з прав людини при вирішенні його клопотання.

Заслухавши доповідача, прокурора, та представника Чернівецької установи ВПВ ДПтСУ в Чернівецькій області, які просили суд залишити ухвалу районного суд без змін, а апеляційну скаргу засудженого Перегудова як необґрунтовану без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, розглянувши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року в тому числі і за скоєння особливо тяжких злочинів за ст. 115 ч.2 п.п.1, 6, 12, ст. 187 ч.4, ст. 263 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України до відбуття покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна , що належить йому на праві приватної власності, та дане покарання засуджений відбуває з 14 червня 2010 року.
13.02.2015 року засуджений ОСОБА_7 заявив клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким у вигляді позбавлення полі на строк 15 років.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Згідно ч.3 ст. 154 КВК України передбачено, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
У відповідності до ст. 82 ч.1 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована якщо засуджений став на шлях виправлення, та після відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного особливо тяжкий злочин.
У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року « Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`якім « - заміна невідбутої частини покарання більш м`якім на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
За такими обставинами колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до обґрунтованого висновку що ст. 82 КК України передбачає лише можливість заміни покарання у виді позбавлення, яка визначена на певний строк більш м`яким покаранням, заміна більш м`яким покаранням такого покарання як довічне позбавлення волі не передбачена.
Крім того кримінальним законодавством передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування , про що й зазначено в ухвалі районного суду.
Так статтею 87 КК України передбачено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Що стосується посилань засудженого про те, що районним судом при розгляді його клопотання не було взято до уваги його посилання на порушення ст. 3 Європейської Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, та ст. 28 Конституції України колегія суддів вважає їх безпідставними так як районний суд зазначив в рішенні, що дане питання не входить до його компетенції при вирішенні питання пов`язаних з виконання вироку, а саме при вирішенні клопотання про заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Статті 82 КК України, 537, 539 КПК України не передбачають право суду при вирішенні клопотання засуджених про заміну їм невідбутої частини покарання більш м`яким, розглядати питання відповідності призначеної міри покарання вироком суду ст. 3 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, та ст.. 28 Конституції України, так як з цього приводу існує апеляційний і касаційний порядок оскарження вироків суду.
А, що стосується позиції Європейського суду з прав людини на яку посилається засуджений в клопотанні та апеляційній скарзі, то Європейський суд у своїх рішеннях по конкретним справам вказав, що в контексті довічного ув`язнення стаття 3 Конвенції повинна тлумачитися як така, що вимагає існування можливості зменшення покарання в розумінні перегляду, який дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи мали місце суттєві зміни засудженого до позбавлення волі, чи було під час відбування покарання зроблено прогрес у виправленні і чи не було тривале тримання в ізоляції більше виправдано пенологічними міркуваннями.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 відбув порівняно незначний час призначеного покарання, ст. 82 ч.1 КК України не передбачає заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, а ст. 87 КК України передбачає, що актом помилування може бути здійсненна заміна засудженому судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 ти років.
Таким чином колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що доводи засудженого ОСОБА_7 з приводу заміни йому покарання більш м`яким є необґрунтованими, та підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2015 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2015 року якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді 15 років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3 .
Копія вірна суддя