справа № 462/2232/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаний, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 10.06.2014 року Галицьким районним судом м. Львова на два роки шість місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, вироком Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2014 року в частині призначення покарання відповідно до вимог ст.71 КК України скасовано, остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 17 березня 2014 року близько 20.10 год., перебуваючи в маршрутному таксі №20, що рухалося по вул. Городоцькій у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав із жіночої сумочки ОСОБА_6 мобільний телефон «Samsung Duos», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 2212 грн., в якому знаходилася сім карта мобільного оператора «Life», вартістю 10 грн., що належить ОСОБА_6 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2222 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин кримінального провадження, викладених в обвинувальному акті, і дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасники судового розгляду визнали недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої його позиції, а також йому роз`яснено, що він у такому випадку позбавляється права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, розглянув справу за правилами, передбаченими даною нормою.
Зі змісту ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 року, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 до вчинення 17.03.2014 року інкримінованого йому злочину 10.06.2014 року був засуджений вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України за скоєний ним злочин 31.03.2014року, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, судимість за цей злочин не було погашено чи знято.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлені.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відтак на шлях виправлення не став, неодружений, до засудження не працював, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження а.с.57, 59), згідно характеристики за місцем проживання скарг або претензій не поступало (матеріали кримінального провадження а.с.61).

Виходячи з наведеного, враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, оскільки мобільний телефон їй повернуто, у вирішенні питання призначення обвинуваченому виду і міри покарання покладається на розсуд суду, про що подала письму заяву /а.с.20/, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (а.с.88), ОСОБА_5 засуджений 10.06.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст.185 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, вироком Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2014 року в частині призначення покарання відповідно до вимог ст.71 КК України скасовано, остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі. Між тим, під час даного судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 винний в іншому злочині, вчиненому ним 17.03.2014 року, тобто до постановлення вказаного попереднього вироку.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
За таких обставин,остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом часткового складання покарань.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання, тобто з 31 березня 2014 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 тримання під вартою - залишити без змін.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд,
з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком апеляційного суду Львівської області від 15.08.2014 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 /чотири/ роки 2 /два/ місяці позбавлення волі. Зарахувати в строк відбутого покарання ту частину покарання, що відбута за вироком апеляційного суду Львівської області від 15.08.2014 року, тобто з 31.03.2014року /день фактичного затримання/.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання, тобто з 31 березня 2014 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 тримання під вартою - залишити без змін.

Речовий доказ мобільний телефон «Samsung Duos», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , із сім картою мобільного оператора «Life», який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_6 /а.с.20/ повернути потерпілій, як власнику;
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1