Справа № 462/6861/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/610/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0003003 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, інваліда другої групи, невійськовозобов`язаного, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 27.05.2014 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік,
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року, -

встановила:
вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.
У відповідності до ст.71 КК України, до покарання призначеного даним вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2014 року приєднано частково не відбуту частину покарання у вигляді 1 /одного/ місяця позбавлення волі, визначивши остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді 1 /одного/ року / та 1 /одного/ місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрано у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 слід рахувати з дати взяття його під варту, тобто 15 травня 2015року.
Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 09.09.2014 року близько 08.40 год., перебуваючи на розі вулиць Стародубська-Городоцька у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, викрав із фасаду будинку АДРЕСА_2 металеву водостічну трубу, що належить ЛКП «Граніт», вартість якої, згідно висновку експерта станом на 09.09.2014 року становить 131,68 грн., однак при спробі втекти із викраденим був затриманий працівникам міліції.
На вирок суду ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року про визнання винним ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин, матеріалами кримінального провадження повністю доведена його вина в цьому, а тому фактичні обставини кримінального провадження ним не оспорюються згідно ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст. 394 КПК України. Але вражає, що призначене покарання у вигляді позбавлення волі не відповідає закону у зв`язку із неповнотою судового розгляду в частині дослідження осудності ОСОБА_6 .
Зазначає, що висновок експерта № 10 від 17.11.2014 р. підлягає глибокому сумніву в правильності його твердження. У сторони захисту виникли великі сумніви щодо психічної повноцінності підсудного ОСОБА_6 , існують обгрунтовані сумніви щодо його осудності, а також можливості за психічним станом брати участь у слідчих діях чи судовому засіданні. Із висновком експерта сторона захисту категорично не погоджується, так-як своєю поведінкою в суді, даючи покази, відповідаючи на запитання поставлені перед ним, ОСОБА_6 поводив себе як особа, яка перебуває в хворому стані внаслідок хронічного психічного захворювання розумово відсталої особи, не маючи можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 не міг самостійно надати жодної відповіді на прості поставлені перед ним запитання, що свідчить про його неадекватність, як психічнохворої особи., яка не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв`язку із чим виникла потреба у проведенні повторної судово-психіатричної експертизи, так-як висновок експертизи №10 від 17.11.2014 року суперечить матеріалам справи, викликає сумніви щодо його правильності і обґрунтованості.
Підкреслює, що сумнів в правильності даної експертизи викликає те, що вона проводилась експертами Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, які вже проводили попереднє дослідження ОСОБА_6 під час проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, що також викликає відповідну недовіру.
Наголошує на тому, що необхідно провести повторну стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну-наркологічну експертизу, проведення якої доручити іншій установі.
Заслухавши доповідь судді, думку адвоката та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора та потерпілого, які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Органами досудового розслідування діям ОСОБА_6 надана правова кваліфікація за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Суд 1 інстанції, визначаючи обсяг доказів, що підлягали дослідженню під час судового розгляду, застосував положення ч.3 ст. 349 КПК України та обмежився допитом обвинуваченого.
Як вбачається журналу судового засідання від 30.04.2015 року, з запису судового засідання від 30.04.2015 року обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав.
Разом з тим, суд 1-ї інстанції виклав в мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення та вказав, що ОСОБА_6 09.09.2014 року близько 08.40 год., перебуваючи на розі вулиць Стародубська-Городоцька у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, викрав із фасаду будинку №4 по вул. Стародубська у м. Львові металеву водостічну трубу, що належить ЛКП «Граніт», вартість якої, згідно висновку експерта станом на 09.09.2014 року становить 131,68 грн., однак при спробі втекти із викраденим був затриманий працівникам міліції.
Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності між формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, і правовою кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України.
За змістом положень ч.3 ст. 349 КПК України у разі визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, ці обставини, а відтак, і правова кваліфікація злочину (злочинів), будуть вважатися встановленими.
Разом з тим, суд під час розгляду провадження ухвалою суду від 17.11.2014 року призначив стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну-наркологічну експертизу відносно ОСОБА_6 . В подальшому даний висновок експертизи судом досліджений не був та з цим висновком не погоджується захисник.
Відповідно до положень ст. 412 ч.1 КПК України вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 409 ч.1 п. 3 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду 1 інстанції і призначає новий розгляд у суді 1 інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п. 2,3,4,5,6,7 ч.2 ст. 412 КПК України.
Враховуючи вищенаведене в сукупності, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді 1 інстанції в іншому складі суду.
Під час нового судового розгляду суду належить дослідити докази у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами КПК України, надати їм належну правову оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4