Справа №11а-882/2007 р. Головуючий у І
інст. Пташинський І.А.
187 ч. 2 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2007
року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого Перетятька
В.О.

суддів Волинця
М.М., Приколоти Ю.А.

за участю
прокурора Галісевич
О.П.

та засудженого ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальну справу за апеляційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 23 квітня 2007 року,-

встановила:

цим вироком:

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Рудки Самбірського району Львівської області, українця, громадянина
України, неодруженого, невійськовозобов'язаного, з середньою освітою,
непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 03.03.2006 року
вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області за ст. 185 ч.3 КК
України на 3 (три) роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України
звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1(один) рік з
покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України, проживаючого та
зареєстрованого по АДРЕСА_1,

засудженого за
ст. 187 ч. 2 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі, з конфіскацією всього
майна, що є його власністю.

На підставі ст.
71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано не
відбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської
області від 03.03.2006 року і за сукупністю вироків остаточно визначено
покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7(сім) років 6 (шість) місяців,
з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбуття
покарання засудженому обчислюється з 24.06.2006 р.

Вирішено питання
про речові докази згідно ст.ст. 88, 330 КПК України.

Запобіжний захід
засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишено попередню -
тримання під вартою.

За цим же
вироком засуджено:

ОСОБА_2 за
ст.ст. 187 ч.2, 69 КК України на 5(п'ять) років позбавлення волі, та на підставі
ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком на З(три) роки з покладенням обов'язків, передбачених п.3, 4
ч.1 ст. 76 КК України.

За вироком суду
засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2. визнані винним у тому, що 23.06.2006 року о 23 год. 30 хв.
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою знаходячись в
парковій зоні поблизу залізничного вокзалу в м.Самборі Львівської області,
скоїли напад на потерпілого ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний
із насильством небезпечним
для життя чи
здоров'я, під час
якого

ОСОБА_1 наніс
один удар потерпілому ОСОБА_3.
кулаком по голові, від якого потерпілий впав на землю, а він разом з
ОСОБА_2 продовжили наносити йому удари руками і ногами по різних частинах тіла,
внаслідок чого потерпілий ОСОБА_3. отримав закриту черепно-мозкову травму у
вигляді струсу головного мозку, синці на нижніх повіках обох очей, садно на
переніссі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з
короткочасним розладом здоров'я, та відкрито викрали у потерпілого 100 гривень,
300 доларів США, що за
курсом НБУ, станом на 23.06.2006 року становить 1515 грн., 121 польський грош,
що за курсом НБУ станом на 23.06.2006 року становить 1,86 грн., дорожню сумку
вартістю 100 грн., чоловічі джинсові штани вартістю 150 грн., чоловічу сорочку
вартістю 40 грн., майку фірми "Адідас" вартістю 50 грн., чоловічі
туфлі, вартістю 180 грн., два ананаси загальною вартістю 30 грн., а всього на
загальну суму 2166,86 грн., чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на
вказану суму.

На вирок суду засуджений ОСОБА_1 подав
апеляцію.

В своїй
апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_1 покликається на те, що вирок є
необгрунтованим, винесений на підставі суперечливих доказів, судом допущено
однобічність і неповноту розгляду справи, не враховано грубі порушення вимог
кримінально-процесуального законодавства, порушено його процесуальні права, що
призвело до постановления
незаконного вироку, створено перешкоди для апеляційного оскарження вироку
суду.

Так зокрема,
вважає, що в показаннях свідків працівників міліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
містяться суперечності, яким ні досудовим слідством ні судом першої інстанції
не надано належної оцінки. Крім того даними працівниками міліції проведено ряд
слідчих дій, на які вони не були належним чином уповноважені. Стверджує, що
свої перші показання він дав внаслідок фізичного та психологічного тиску зі
сторони вказаних працівників міліції, від так такі показання не відповідають
дійсності.

При цьому було
порушено його право на захист, оскільки в матеріалах справи відсутній протокол
про його відмову від послуг захисника.

Крім того,
вважає, що засуджений ОСОБА_2. своїми показаннями обмовляє його, тоді як він
(засуджений ОСОБА_1) ніяким чином не обмовив ОСОБА_2 Стверджує також, що
показання потерпілого ОСОБА_3 мають на меті обмовити його. Це також
підтверджується зібраними у справі доказами, відповідно до яких ОСОБА_3
24.06.2006 р. знаходився у відділенні міліції і в той же день йому проведено
медичний огляд в Самбірській центральній районній лікарні. А отже дані
документи є неправдивими, оскільки вважає, що потерпілий не міг бути в двох
різних місцях в один день.

Вважає також, що
судом не було належним чином перевірено докази у справі, а механічно перенесено
їх в обвинувальний вирок.

Стверджує, що
висновок судово-медичної експертизи, якою встановлено тяжкість отриманих
тілесних ушкоджень - є безпідставним, оскільки її завершення датоване
19.07.2006 року і не грунтується на фактах, встановлених медичними документами,
а містить посилання на обставини описані в постанові досудового слідства про
призначення судово-медичної експертизи.

Свою відмову
брати участь в проведенні відтворення обстановки та обставин події злочину
обґрунтовує тим, що жодного злочину він не вчиняв і не бажав самообмовлятись,
виконуючи вказівки слідчого.

Стверджує, що
йому не надано можливість ознайомитись з матеріалами справи, внаслідок чого він
не може належним чином обгрунтувати свою незгоду з оскаржуваним вироком суду.

Крім того,
стверджує, що допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 є його
фактичною дружиною, з якою він перебуває в громадянському шлюбі. Від цього
шлюбу у них є донька 2007 року народження. Однак незважаючи на це, судом не
усунуто неточностей в його анкетних даних. А допитуючи в якості свідка ОСОБА_6
її не було ознайомлено зі ст. 63 Конституції України, щодо права не давати
показання проти членів своєї сім'ї.

З огляду на
наведені обставини стверджує про упередженість досудового та судового

слідства.

Просив оскаржуваний вирок Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 23.04.2007 року скасувати, а справу направити на
повторне досудове слідство.

Крім того під
час розгляду апеляційної скарги подав письмове звернення в якому просить вирок
суду скасувати, а справу скерувати на новий судовий розгляд до іншого місцевого
суду, а також просить пом'якшити йому покарання.

У запереченнях
на апеляційну скаргу засудженого, прокурор указує на відсутність підстав її
задоволення, оскільки вважає, що зібраними по справі доказами, які були перевірені
в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нападу на потерпілого
ОСОБА_3. з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством,
небезпечним для життя чи здоров'я, вчиненому за попередньою змовою групою осіб
в стані алкогольного сп'яніння повністю доведена.

Посилання
засудженого на те, що в ході досудового слідства його не ознайомлено було з
правом на захист, і в силу цього він під тиском працівників Самбірського МРВ
давав визнавальні покази щодо вчинення ним злочину, спростовується матеріалами
кримінальної справи - (а.с. 37-42), з яких вбачається, що право на захист
засудженого не було порушено і його відповідно було цим забезпечено.

З матеріалів
кримінальної справи вбачається, що будучи забезпеченим відповідною правовою
допомогою, ОСОБА_1 визнавав свою вину повністю, щиро розкаювався у вчиненому
злочині, зокрема, це зазначено в протоколі допиту обвинуваченого (а.с. 162).

Крім цього,
ОСОБА_1 зазначає, що йому не надано можливості ознайомлення з матеріалами
справи та протоколами судових засідань, що спростовується відповідними
дорученнями суду, зокрема від 21.05.2007 p., 01.06.2007 p., 02.07.2007 р. та рапортами
працівників СІЗО.

21.08.2007 року
в приміщенні суду йому було зачитано протокол судового засідання, оскільки
підсудний скаржився на поганий зір, але він відмовився підписати протокол, що й
було зазначено в протоколі.

Заслухавши
доповідача, прокурора, який просив залишити без задоволення скаргу засудженого,
пояснення самого засудженого ОСОБА_1,
який підтримав свою скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду
першої інстанції про доведеність винності засудженого ОСОБА_1 у вчиненні ним злочину
при зазначених у вироку обставинах відповідають дослідженим у судовому
засіданні доказам.

Суд пояснення
засудженого прийняв до уваги частково в частині, що підтверджена іншими
матеріалами справи, зокрема:

· первинними
поясненнями ОСОБА_1 від 24.06.2006 р. (а.с. 12-13);

· показаннями
потерпілого ОСОБА_3 від 24.06.2006 р. ( а.с. 23-25);

·
показаннями ОСОБА_2 даними на досудовому слідстві в
якості підозрюваного від 24.06.2006 р. (а.с. 34-35);

·
показаннями ОСОБА_2 даними на досудовому слідстві в
якості обвинуваченого від 27.06.2006 р. (а.с. 68-69);

·
протоколом очної ставки від 10.07.2006 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_7 (а.с. 124-126), де
ОСОБА_2. підтримав свої показання, дані ним в якості підозрюваного та
обвинуваченого, а ОСОБА_1 такі заперечив показаннями, стверджуючи, що
розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_3 не вчиняв, а був затриманий
працівниками міліції безпідставно, при тому, як потерпілий вимагав в нього
знати мешти, стверджуючи, що вони належать йому, тоді як такі він знайшов в
парку в м. Самборі;

·
клопотанням ОСОБА_1 (а.с. 229) про перекваліфікацію його
дій з ст. 187 ч. 2 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та скасування
обвинувачення за ст. 357 ч.3 КК України, в зв'язку з тим, що при нападі на
потерпілого ОСОБА_3 він вдарив його лише двічі і такі удари не були
небезпечними для життя та здоров'я потерпілого в момент нанесення. Крім того,
йому не було відомо, що серед викрадених речей міг знаходитись паспорт
потерпілого і про викрадення такого документу він не вів розмови з ОСОБА_2

Разом з тим,
слід зазначити, що судом першої інстанції здійснено детальний аналіз добутих в
ході досудового слідства доказів, усунуто протиріччя допущені в показаннях
потерпілого ОСОБА_3 на досудовому слідстві (протокол додаткового допиту від
20.02.2007 року (а.с.242).

Від так колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок на підставі
аналізу досліджених в ході судового слідства доказів в їх сукупності та дано
правильну кваліфікацію діям засудженого ОСОБА_1

При цьому слід
зазначити, що досліджені та перевірені в ході судового слідства докази
знаходяться в об'єктивному взаємозв'язку з первинними показаннями засудженого
ОСОБА_1, які були викладені ним логічно, послідовно із висвітленням обставин в
деталях, які могли бути відомі тільки безпосередньому учаснику подій, а отже не
могли бути продиктовані іншими особами.

Показання, дані
засудженим в ході судового слідства, спрямовані на уникнення кримінальної
відповідальності за вчинене, і не підтверджуються іншими дослідженими в ході
судового розгляду доказами.

А отже,
показання засудженого ОСОБА_1,
що заперечують його причетність до вчиненого злочину, даних ним в ході
досудового та судового слідства, не дають можливості пояснити причини
пред'явлення потерпілим ОСОБА_3до ОСОБА_1 вимоги зняти взуття, як таке, що
належить потерпілому, під час чого вони були затримані працівниками міліції,
про що неодноразово стверджував сам засуджений ОСОБА_1

Разом з тим,
судом не було здобуто жодних доказів того, що ОСОБА_1 давав свої первинні
показання під психологічним та фізичним тиском. Крім цього, всі слідчі дії
здійснювались за умови дотримання права на захист засудженого, в присутності
його захисника.

Таким чином, з
огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно
кваліфікував дії засудженого ОСОБА_1 за ст. 187 ч. 2 КК України.

Що ж до
покарання, таке засудженим призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України,
яке відповідає характеру тяжкості вчиненого злочину і даним про їх особи.

ОСОБА_1 раніше
уже судився, в тому числі за умисні злочини. Обставини, які пом'якшують
покарання, судом першої інстанції враховані і ті, що зазначені в апеляціях
засудженого. Обране судом покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на думку колегії суддів,
є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових
злочинів.

Підстав для
пом'якшення покарання засудженому ОСОБА_1,
про що порушується питання в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Виходячи з
вищенаведеного колегія суддів доходить до висновку, що оскаржуваний вирок
постановлений на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження
обставин справи, підстав для зміни чи скасування вироку Самбірського
міськрайонного суду Львівської області від 23.04.2007 року не вбачає, а тому
вважає за необхідне даний вирок залишити без змін, а апеляційні скарги
засудженого без задоволення.

Керуючись ст.
ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

вирок
Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2007 року,
відносно ОСОБА_1 - залишити без зміни, а його апеляційні скарги - без
задовольнення.