Справа № 711/9623/2012
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.06.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , підсудного ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у закритому судовому засіданні кримінальну справу № 11/ 777/49/15 за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2014 року.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з освітою середньою спеціальною, одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимий
засуджений за ч. 1 ст. 152 КК України на чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання.
У пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 186 КК України ОСОБА_6 виправдано.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набуття вироком законної сили залишено підписку про невиїзд.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої 10 000 грн. моральної шкоди, а у стягненні матеріальної шкоди в сумі 1320 грн. - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 470 грн. 40 коп. судових витрат за проведення експертиз.
Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 81 КПК України.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 19 червня 2012 року близько 16 год. 00 хв. перебуваючи на території урочища «Рінь» в с. Біловарці, Тячівського району, в салоні власного автомобіля марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 з метою примусу до вступу в статеві зносини з потерпілою ОСОБА_8 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, із застосуванням сили, всупереч її волі вступив з нею в статеві зносини. При цьому спричинив їй легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхневої забійної рани нижньої губи справа, обмеженої форми синців правої половини живота та смугасті садна передніх поверхонь обох гомілок, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну втрату працездатності.

Цим же вироком суд виправдав ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 186 КК України, тобто у грабежі мобільного телефону потерпілої та грошей в сумі 10 грн., у зв`язку з недоведеністю.

В поданих апеляціях:

прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Вважає, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186 КК України, оскільки його вина у вчиненні цього злочину повністю доведена наявними в матеріалах справи доказами і що призначив засудженому покарання, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України. З наведених підстав просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 1 ст. 152 , ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому більш суворе покарання;

- захисник просить вирок скасувати, а справу закрити за відсутністю у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину. Вважає, що вирок є незаконним та необгрунтованим, постановлений з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Обгрунтовує тим, що органами досудового слідства не здобуто жодних доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, обвинувачення побудовано на припущеннях, що дана справа є сфальсифікованою, підтверждженням цього, окрім іншого є та обставина, що під час досудового слідства ОСОБА_6 був побитий працівниками міліції з метою змусити дати показання про себе, суд не взяв до уваги довідку про забій грудної клітки ОСОБА_6 , яка міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.30) та не дав оцінки в сукупності з іншими доказами, які виправдовують ОСОБА_9 ;

- засуджений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та виправдати його за ч. 1 ст. 152 КК України. Винним у вчиненні злочину себе не визнає та стверджує, що потерпіла оговорила його, намагаючись отримати з цього матеріальну вигоду. Зазначає, що досудове та судове слідство було проведено однобічно та неповно, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували його вину в інкримінованому злочині. Зокрема, суд не взяв до уваги, що в його автомобілі не знайдено відбитків пальців рук потерпілої, ні на його, ні на одязі потерпілої не встановлено слідів крові. Щодо виявлених на тілі потерпілої тілесних ушкоджень, то такі згідно висновку експерта не є характерними для зґвалтування і не свідчать про вчинення насильницького статевого акту, окрім того, ні при огляді потерпілої, ні при його огляді експертом не встановлено ознак, які б свідчили про статевий акт між ними. Стверджує, що волосся, яке було знайдене при огляді його автомобіля кудись зникло, натомість на експертизу слідчим відправилось зовсім інше волосся, а висновок експерта щодо відібраних у них зрізів нігтьових пластин в справі взагалі відсутній. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на досудовому слідстві стверджували, що потерпіла повідомила їм, що її зґвалтував чоловік на ім`я ОСОБА_12 , а не ОСОБА_13 , вказане вони підтвердили і в ході судового слідства, однак суд чомусь зазначив в протоколі зовсім протилежне. Зазначає також, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які нібито бачили, що потерпіла сідала в його автомобіль, обмовили його , оскільки його сім`я вже тривалий час перебуває з ними в неприязних відносинах. На думку апелянта суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які ствердили, що близько 17 год. він підвозив їх з роботи, і не міг бути в цей час з потерпілою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ прокурора про часткове підтримання апеляційних скарг та прохання про скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, пояснення підсудного та захисника в підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, провівши часткове судове слідство, обговоривши доводи апеляцій, судова колегія вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з таких підстав

Убачається, що суд першої інстанції при повторному розгляді справи, вказівки, викладені в ухвалі апеляційного суду від 27.02.2014 виконав не у повному обсязі, сумніви і суперечності не усунув, алібі підсудного не перевірив, у зв`язку з чим вважати, що оскаржуваний вирок постановлений на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, вважати не можна ( т.2 а.с. 257).

Так, підсудний ОСОБА_9 стверджував, що непричетний до злочину, оскільки потерпілої не бачив, нікуди її не підвозив, злочину щодо неї не вчиняв. Зі справи убачається, що обвинувачення побудоване на показаннях потерпілої особи, яка кожний раз змінювала показання щодо обставин, часу і місця вчинення злочину. Ці обставини у судовому засіданні судом не перевірені і суперечності не усунуті.

Відповідно до ст. 334 КПК України ( 1960 року), у мотивувальній частині обвинувального вироку має міститись формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину та наведені обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого та докази, на яких грунтується висновок суду із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Оскаржуваний вирок таким вимогам закону не відповідає.

Взявши за основу обвинувачення показання потерпілої ОСОБА_18 , суд не вказав, чому вважає її показання правдивими, та одночасно неправдивими показання підсудного.

Перелічивши у вироку докази, які були зібрані органом досудового слідства, не вказав, які саме з них доводять вину ОСОБА_9 , при тому, що жодні експертизи, які наведені ним у вироку, не підтвердили факт

статевих зносин між обвинуваченим та потерпілою. Не дав суд також оцінки показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , яких допитав у судовому засіданні за клопотанням підсудного ( т.3 а.с. 48, 107, 108).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , яка була понятою , підтвердила, що у підсудного, так і в потерпілої відбирались зрізи нігтів. Суд не дав оцінки цим показанням, як і клопотанню підсудного, який наполягав перевірити чому висновок експертизи не долучений до справи, і що ця експертиза не підтвердила наявність слідів біологічного походження у потерпілої від нього, також його - у потерпілої.

Також підсудний піддав сумніву ту обставину, що волосок, який був вилучений з його автомобіля, належить потерпілій. У вироку суд не зазначив чому взяв до уваги цей доказ, при цьому, що у протоколі вилучення не вказано, якого розміру даний волосок. Таким чином, не спростовано алібі підсудного про те, що потерпіла не перебувала у його автомобілі, як і те, що знаходження волоска, походженням із голови потерпілої в автомобілі підсудного, є доказом згвалтування і грабежу.

Підсудний стверджував, що потерпіла його оговорила з метою матеріального збагачення, вважаючи, що у неї нестабільний психічний стан здоров`я, зумовлений подією згвалтування у неповнолітньому віці. Ці твердження підсудного залишились без уваги .

Щодо обставин вчинення грабежу, то ні судовим, ні досудовим слідством не з`ясовано чи мала із собою потерпіла гаманець, сумочку, тощо. Де саме вона тримала гроші та у якій кількості, де знаходився її мобільний телефон, в той час, коли їхала в автомобілі підсудного, під час вчинення щодо неї згвалтування, а після - грабежу.

Також слідством не з`ясовано конкретне місце вчинення згвалтування і грабежу, не перевірено час їзди із села Бедевля до урочища "Рінь" села Біловарці, маршрут руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 у сторону села Добрянське, як про це показувала потерпіла і заперечував підсудний. Окрім цього, дане впливає і на встановлення конкретного часу вчинення злочинів.

На підставі викладеного, висновок суду першої інстанції про винуватість підсудного ОСОБА_9 є необгрунтованим, оскільки побудований на неповно з`ясованих обставинах. Судова колегія вважає, що вищезазначена однобічність допущена органом досудового слідства, така не може бути усунута в судовому засіданні, тому вирок на підставі п.4 ч.1 ст. 374 КПК України підлягає скасуванню, а справа поверненню на додаткове розслідування. На додатковому розслідуванні слід з повнотою встановити фактичні обставини справи, перевірити алібі підсудного, в тому числі з перевіркою його заяв, поданих апеляційному суду в підтвердження своїх доводів непричетності до злочинів та заяв про незаконні методи слідства .

З урахуванням викладеного, апеляційні доводи підсудного і його захисника про недоведеність вини та прокурора про м`якість призначеного покарання, апеляційний суд не бере до уваги.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України в редакції Закону 1960 року, Перехідних Положень КПК України в редакції Закону 2012 року, -

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги прокурора, засудженого та захисника - задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 - скасувати, а кримінальну справу направити прокурору Закарпатської області для організації додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити підписку про невиїзд.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді