АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів

ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

підсудного ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 3 /трьох / років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст. 76 КК України на нього обовязків.

Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 не обиралась.

Речовий доказ по справі: автомобіль марки Mercedes-Benz моделі VITO 111 CDI, залишено в розпорядженні його власника ОСОБА_6 .

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тім , що 27 серпня 2014 року близько 11 години 50 хвилин керуючи технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz моделі VITO 111 CDI, рухаючись заднім ходом по тротуару проспекту Свободи в м. Ужгороді, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3"б", 10.9 - ПДР України, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка в той час рухалася по тротуару позаду даного автомобіля. В результаті ДТП потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження , які знаходилися в прямому причинному зв`язку із настанням її смерті.

В своїй апеляції прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засудженого, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного останньому покарання скасувати у зв`язку з його невідповіднітю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема, прокурор вказує, що при призначенні покарання суд не дав належну правову оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення , особі винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання, а також не визначено запобіжний захід засудженому.

Просить вироок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки та вирішити питання про обрання запобіжного заходу засудженому.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляцію і просив її задовольнити, пояснення підсудного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляції та стверджували, що вирок суду є законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали справи, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються і докази щодо них, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, та висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_6 за встановленими фактичними обставинами кримінального провадження кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 286 КК України.

Посилання прокурора в апеляції на те, що судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 призначено без належного врахування ступеню тяжкості та особи обвинуваченого і таке є занадто мяким, а застосування ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання не відповідає вимогам закону є необгрунтованим.

Як видно, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого , за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про його особу, а також обставини, що пом`якшують відповідальність. При цьому судом враховано, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно. Як обставину, що пом`якшує покарання суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Призначаючи підсудному ОСОБА_6 покарання, суд також з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував всі обставини, зокрема і ті на які в апеляційній скарзі вказує прокурор.

З врахуванням таких даних судом першої інстанції правильно визначено як вид та розмір покарання, так і рішення про звільнення його від відбування покарання і таке, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Враховуючи вказане, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є безпідставними.

Разом з цим, як видно з обвинувальнорго акту та вироку суду запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався, а тому підстав для його обрання апеляційним судом немає.

Не вбачаючи із матеріалів справи будь-яких підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що даний вирок є законним і обґрунтованим, а призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України , тобто є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Підстав для задоволення апеляції немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляцію прокурора прокуратури Закарпатської області залишити без задоволення .

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2014 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга на зазначені судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення даної ухвали апеляційного суду.

Судді: