Ухвала

іменем україни

25 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Пойди М.Ф.,
суддів Зубара В.В. і Бех М.О.,
при секретарі судового засідання Медицькій У.І.,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_14,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Горлівка Донецької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1,

за участю прокурора Матюшевої О.В.,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений з вимогами про скасування постановлених щодо нього судових рішень.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 року ОСОБА_14 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч. 2 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_14 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2014 року вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі ОСОБА_14 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та розгляду провадження в суді, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Так засуджений зазначає, що судом постановлено незаконне, необґрунтоване, немотивоване судове рішення, та таке, що не підтверджене доказами, дослідженими під час судового розгляду. Мотивуючи скаргу засуджений вказує на те, що злочини він не вчиняв, а кримінальне провадження щодо нього є сфабрикованим, його вину у вироку обґрунтовано неправдивими показаннями потерпілих та свідків, які в судовому засіданні змінювали їх. Також засуджений твердить про застосування до нього органами досудового розслідування передбачених ч. 2 ст. 11 КПК України заборон. Вказує й на порушення його права на захист та вимог закону щодо мови судочинства, оскільки він є російськомовним громадянином.

ОСОБА_14 визнано винуватим у тому, що він, 19 березня 2013 року приблизно о 20 годині 50 хвилин поблизу будинку №2 по вул. Ісаакяна у м. Києві, із погрозою застосування насильства та предмету, схожого на пістолет, висунув вимогу ОСОБА_9 про передачу всіх наявних у неї коштів. Потерпіла ОСОБА_9 погрози обвинуваченого сприйняла реально, побоюючись їх застосування, пояснила, що грошові кошти у неї відсутні. Скориставшись тим, що ОСОБА_14 відволік свою увагу на іншу особу, потерпіла втекла.

Цього ж дня ОСОБА_14 приблизно о 21 годині 15 хвилин, під шляхопроводом по проспекту Перемоги, буд. 14, із погрозою застосування насильства та предмету, схожого на пістолет, повторно висунув вимогу ОСОБА_10 про передачу всіх наявних у неї коштів. Потерпіла ОСОБА_10 погрози обвинуваченого сприйняла реально, пояснивши, що грошові кошти у неї відсутні, відштовхнулаОСОБА_14 та втекла.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка вважала за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Для наведення в ухвалі таких підстав апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них дати відповідь.

Залишаючи апеляційну скаргуОСОБА_14 без задоволення, а вирок щодо нього без зміни, апеляційний суд зазначених положень закону не дотримався.

Так у своїй апеляції засуджений, окрім іншого, зазначав про невідповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України, оскільки його обґрунтовано доказами здобутими на досудовому слідстві з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Засуджений вказував на те, що слідчі дії у кримінальному провадженні щодо нього було розпочато до внесення даних про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Твердив засуджений і про те, що під час його незаконного утримання у районному відділі міліції йому було зламано руку, та у такий спосіб на нього чинився психологічний тиск під час досудового розслідування. ОСОБА_14 також наводив доводи щодо порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час предʼявлення його особи для впізнання, зокрема твердив, що таку слідчу дію було проведено у відсутності понятих, а дані у відповідному протоколі про їх присутність та встановлення їх особи підроблені слідчим. На підтвердження такої підробки засуджений вказував на встановлення судом факту неможливості встановлення місцезнаходження осіб, зазначених понятими під час проведення передбаченої ст. 228 КПК України слідчої дії. Крім того, ОСОБА_14 наводив доводи про безпідставність відмови йому у фіксуванні цієї слідчої дії технічними засобами. Про недотримання вимог закону при проведенні впізнання, на думку засудженого, свідчать також і показання свідка - слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_11 Також засуджений зазначав, що факт недотримання слідчим вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, підтвердила в судовому засіданні й потерпіла ОСОБА_9 В апеляційній скарзі засудженим вказано й на те, що органами досудового розслідування неналежно перевірено його алібі. Зокрема ОСОБА_14 твердив що на час вчинення злочинних дій щодо обох потерпілих, він перебував за іншою конкретно вказаною ним адресою. Засуджений наводив доводи й про суперечливі, непослідовні та неправдиві показання обох потерпілих в судовому засіданні щодо обставин вчинення на них нападів. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_14, неврахування судом вказаних у ній порушень та залишення їх без оцінки вплинуло на правильність прийнятого судом рішення щодо нього.

Про істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні слідчих дій з ОСОБА_14 у кримінальному провадженні щодо останнього зазначав також і його захисник ОСОБА_12 зокрема він вказував на те, що слідчі дії у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 було розпочато до внесення даних про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Твердив захисник і про протиріччя в показаннях свідків ОСОБА_13 та потерпілих щодо дотримання вимог законодавства при предʼявленніОСОБА_14 для впізнання. Такі ж сумніви, що й засуджений, його захисник висловлював і щодо законності проведення вказаної слідчої дії. Окрім цього, ОСОБА_12 зазначав і про те, що до провадження не долучено відеозапис слідчих дій. Захисником в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що вилучені у ОСОБА_14 речові докази є недопустимими доказами, оскільки слідчого, який їх вилучав не включено до складу слідчої групи, а сама слідча дія проводилась за відсутності захисника та понятих. Крім зазначеного ОСОБА_12 наголошував і на тому, що докази на підтвердження винуватості ОСОБА_14 не можуть бути визнані належними, оскільки одержані з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства.

Однак, апеляційний суд вказані доводи апеляції засудженого та його захисника не перевірив і відповіді на них не дав. Апеляційний суд залишаючи апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_14 без задоволення, не навів в ухвалі переконливих підстав прийняття такого рішення, не дав вичерпної відповіді на всі їх доводи, не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості засудження ОСОБА_14, звівши їх до переліку доказів, фактично дублюючи зміст вироку в ухвалі, не розкривши суті цих доказів і не проаналізувавши їх.

Отже, наведене свідчить про те, що апеляційні скарги засудженого та його захисника розглянуті не по суті, а формально, а зі змісту ухвали апеляційного суду неможливо зрозуміти, на підставі яких доказів вирок визнано законним і обґрунтованим.

Ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_14 не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно ретельно перевірити і проаналізувати всі доводи апеляційних скарг, дати на них відповідь та постановити законне рішення.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_14 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2014 року щодо ОСОБА_14 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

М.Ф. ПОЙДА В.В. ЗУБАР М.О. БЕХ