Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________________
Справа №503/2117/14-к
Провадження №1-кп/503/22/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2015 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кодимі Одеської області кримінальне провадження №0000650, зареєстроване 15 жовтня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, по звинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Леніно Фрунзівського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , молдованина, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

· у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України,

· за участі: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 21 червня 2014 року близько 7 години ранку біля власного домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , в громадському місці, в ході виниклої на ґрунті неприязнених відносин сварки з потерпілою ОСОБА_6 , з хуліганських мотивів, проявляючи явну демонстративну зневагу до установлених та загальноприйнятих у суспільстві норм поведінки і моралі, супроводжуючи свої дії винятковим цинізмом, почав ображати потерпілу грубими нецензурними словами, штовхав її, погрожував застосуванням фізичної сили, а після цього у її присутності та у присутності сторонніх осіб публічно оголив статевий орган.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та по суті пред`явлено звинувачення пояснив, що останні сім років він проживає в АДРЕСА_1 .

З потерпілою ОСОБА_6 відкритих неприязнених відносин не мав, однак остання постійно звинувачувала його у крадіжках фруктів та ягід з її городу.

Пояснив також, що 21 червня 2014 року близько 7 години до нього на автомобілі «ВАЗ-2109» червоного кольору приїхав ОСОБА_9 , який поросив його поїхати разом з ним в с.Івашків та допомогти робити водогін. Після цього він пішов до свого сусіда ОСОБА_10 , якого попросив поїхати разом з ним допомогти ОСОБА_11 . ОСОБА_12 погодився, після чого одягнувся та разом з ним сів до автомобіля ОСОБА_13 , яким вони поїхали в с.Івашків, Кодимського району, звідки повернулись лише ввечері того ж дня вже коли стемніло. Того ранку потерпілу ОСОБА_14 він взагалі не бачив і ніякого конфлікту з нею не мав, а тому вважає все сказане нею наклепом.

Втім, незважаючи на заперечення ОСОБА_3 свої провини, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами, визнаними судом належними і допустимими.

Так, спростовуючи заперечення ОСОБА_3 проти висунутого звинувачення та доводячи його вину, прокурор в якості доказів провини обвинуваченого посилається на показання потерпілої ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , надані ними в ході судового слідства.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 проживає на сусідній вулиці, їхні городи межують. Тривалий час між ними існують неприязнені відносини, оскільки ОСОБА_19 постійно викрадає з її городу ягоди. З цього приводу вона неодноразово зверталась до міліції.

21 червня 2014 року біля 07 години вона прийшла до будинку ОСОБА_20 для того щоб з`ясувати у нього причини крадіжок цих ягід. Біля будинку обвинуваченого в той момент знаходився легковий автомобіль червоного кольору. Покликавши ОСОБА_20 , запитала у нього де її ягоди, у відповідь на що ОСОБА_19 почав сваритись з нею та штовхнув її. Вказаний конфлікт бачили ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та водій легкового автомобіля, який грався з собакою обвинуваченого. Протягом приблизно 15-ти хвилин ОСОБА_19 сварився з нею, кричав на неї, ображав її нецензурними словами, погрожував побити, після чого приспустив свої штани та публічно оголив свій статевий орган, супроводжуючи це нецензурними словами. Після цього потерпіла пішла до міліції та повідомила про подію. Вчиненим злочином їй спричинено моральну шкоду у розмірі 1000 грн., оскільки внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона зазнала психічних страждань та переживань. Просила призначити обвинуваченому найсуворіше покарання.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вранці в один із днів червня 2014 року вона почула з вулиці чоловічий крик, нецензурні слова. Вийшовши на подвір`я до своїх воріт, побачила на дорозі свого сусіда ОСОБА_20 , який сварився з ОСОБА_25 , ображав її нецензурними словами, хапав її за плечі, за волосся, штовхав її. В ході сварки ОСОБА_19 приспустив свої штани та оголив свій статевий орган.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що 21 червня 2014 року близько 8 години до неї додому прийшла ОСОБА_26 та зі слізьми розповіла, що йде до ОСОБА_20 з`ясувати у нього де її ягоди, які були викрадені перед цим. Свідок залишилась біля своїх воріт та бачила як ОСОБА_26 підійшла до воріт ОСОБА_20 , звідки з подвір`я вибіг обвинувачений та почав одразу кричати на потерпілу, ображав її нецензурними словами, погрожував її побити. В ході сварки ОСОБА_19 штовхнув потерпілу після чого приспустив свої спортивні штани та оголив свій статевий орган. Під час сварки поруч перебували ОСОБА_23 та ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що в кінці червня місяця 2014 року вранці близько 7 години вона, вийшовши зі свого подвір`я, почула сварку біля воріт свого сусіда ОСОБА_20 , після чого побачила як обвинувачений сварився з потерпілою ОСОБА_25 , ображав потерпілу, штовхав її, висловлювався на її адресу нецензурними словами. Сварка тривала хвилин десять. В ході сварки ОСОБА_19 зі словами «Ось де ви у мене» зняв штани та оголив свій статевий орган. Біля воріт ОСОБА_20 в той момент знаходився легковий автомобіль червоного кольору.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що 21 червня 2014 року близько 7 години вона прийшла на город своєї бабусі ОСОБА_27 . Через хвилин 15 почула з вулиці крик ОСОБА_6 . Після цього виглянула на вулицю та побачила як ОСОБА_19 сварився з потерпілою, ображав її нецензурними словами, після чого схопив ОСОБА_14 за шию та штовхнув її, від чого потерпіла почала плакати. В ході сварки ОСОБА_19 сказав потерпілій «Ось де ви у мене» та поліз руками у свої штани та почав розстібати ширінку штанів. В цей момент свідок відвернулась та пішла на город, тому, що було далі не бачила. Під час сварки поруч з потерпілою та обвинуваченим перебували ОСОБА_28 з дитиною та ОСОБА_29 , а на подвір`ї ОСОБА_20 перебував невідомий чоловік, який грався із собакою. Біля воріт ОСОБА_20 знаходився легковий автомобіль червоного кольору.

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст.296 КК України настає у разі вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Об`єктом захисту цієї норми є громадський порядок, яким є стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, спілкування, у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання ним незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При цьому відповідно до ст.ст.85 та 86 КПК України ці докази мають бути належними, тобто прямо чи непрямо підтверджувати існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, та допустимими, зокрема отриманими в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні належними та допустимими доказами, окрім іншого, має бути доведено: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення.

Згідно зі ст.92 КПК України обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора.

Як вже зазначалось, обґрунтовуючи провину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, прокурор, як на докази його вини, посилається на показання потерпілої ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Відповідно до ч.1 ст.95 КПК України показання у кримінальному провадженні - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. При цьому, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Заперечуючи свою провину у вчиненні інкримінованих хуліганських дій, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник обґрунтовують свій захист на показаннях допитаних за їхнім клопотанням свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_13 та ОСОБА_34 .

Так, свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні пояснив, що 21 червня 2014 року о 6 год.30 хв. він на власному автомобілі «ВАЗ-2101» приїхав до своєї матері, яка проживає по сусідству з ОСОБА_36 . Після чого пішов до ОСОБА_20 , який дав мішок зерна кукурудзи. Через деякий час до ОСОБА_20 під`їхав легковий автомобіль «ВАЗ-2109» червоного кольору. Після цього ОСОБА_19 пішов до свого сусіда ОСОБА_37 , разом з яким сів до автомобіля «ВАЗ-2109» та приблизно о 7.10 год. поїхали в с.Івашків Кодимського району, звідки повернулись лише ввечері. Того ранку потерпілої ОСОБА_6 біля домоволодіння ОСОБА_20 свідок не бачив, ніякого конфлікту там не було.

Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома і з потерпілою ОСОБА_6 , і з обвинуваченим ОСОБА_39 , перебуває з ними у нормальних відносинах, ніколи з ними не конфліктувала. Вранці 21 червня 2014 року з 06 год.30 хвилин біля свого домоволодіння вона випасала курей. Близько 7 години до будинку ОСОБА_20 під`їхав легковий автомобіль червоного кольору, після чого ОСОБА_19 про щось переговорив з водієм та пішов до сусіда ОСОБА_12 , разом з яким сів до вказаного автомобіля та кудись поїхали. Ніякого конфлікту там не було, потерпілої ОСОБА_6 того дня не бачила.

Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні пояснила, що 21 червня 2014 року разом з чоловіком ОСОБА_41 приїхала до матері чоловіка. Після цього ОСОБА_42 пішов до ОСОБА_20 за кукурудзою. Через деякий час до ОСОБА_20 приїхав легковий автомобіль червоного кольору. Після цього ОСОБА_19 разом з іншим чоловіком сіли до вказаного автомобіля та кудись поїхали. Того ранку ніякого конфлікту на вулиці не було, ніхто не сварився. ОСОБА_6 того ранку не бачила взагалі.

Свідок ОСОБА_43 пояснив, що проживає в АДРЕСА_2 по сусідству з ОСОБА_44 . 21 червня 2014 року біля 7 години до нього додому прийшов ОСОБА_19 та попросив поїхати з ним в с.Івашків допомогти копати водогін. Через декілька хвилин свідок підійшов до будинку ОСОБА_20 , де разом з ним сів до автомобіля «ВАЗ-2109» червоного кольору, після чого поїхали в с.Івашків Кодимського району, де працювала цілий день. Додому повернулись лише ввечері. Ніякого конфлікту того ранку не було. ОСОБА_45 біля будинку ОСОБА_20 не бачив. Уточнив, що справжнє його ім`я « ОСОБА_46 », але всі називають його « ОСОБА_47 ».

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 21 червня 2014 року близько 7 години він на автомобілі «ВАЗ-2109» червоного кольору приїхав додому до ОСОБА_20 та попросив його поїхати разом з ним допомогти робити водогін. ОСОБА_19 погодився, після чого пішов до свого сусіда, якого попросив поїхати разом з ним допомогти. Через декілька хвилин ОСОБА_19 разом з сусідом повернулись, сіли до його автомобіля та поїхали в с.Івашків, де працювали цілий день до вечора. Ввечері свідок привіз їх назад додому. Того ранку біля будинку ОСОБА_20 ніякої сварки та конфлікту не було, потерпілої там не бачив.

Свідок ОСОБА_48 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 є її чоловіком. 21 червня 2014 року біля 7 години вона повернулась з базару та побачила, що біля їх домоволодіння знаходився легковий автомобіль ОСОБА_13 , який забрав чоловіка та сусіда, після чого поїхали в с.Івашків Кодимського району на роботу. Того ранку ніякого конфлікту не було. ОСОБА_6 біля свого домоволодіння не бачила.

Отже, і сторона звинувачення, і сторона захисту як на докази, посилаються на показання свідків, частина з яких ( ОСОБА_49 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також потерпіла ОСОБА_6 ) підтверджують як сам факт конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, так і вчинення обвинуваченим сварки з потерпілою, її образи нецензурними словами та публічне оголення обвинуваченого, а решта свідків (зокрема - ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_32 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 та ОСОБА_54 ) категорично заперечують як сам факт цього конфлікту, так і перебування на місці події потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх надає.

При цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч.2 ст.94 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_13 та ОСОБА_55 щодо їх належності, допустимості та достовірності суд виходить з наступного.

Твердження про конфлікт з ОСОБА_3 , який мав місце 21 червня 2014 року близької 7 години ранку, в ході якого обвинувачений ображав її нецензурними слова та публічно оголився, послідовно надавалися потерпілою ОСОБА_6 починаючи з дня вчинення цього злочину, і до закінчення судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Зокрема, судом встановлено, що 21 червня 2014 року одразу після цього конфлікту потерпіла ОСОБА_6 звернулась до Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області з відповідною заявою, в якій, окрім крадіжок ягід з її городу, вказала про вчинені ОСОБА_3 21 червня 2014 року хуліганських дій, в т.ч. і про його публічне оголення.

Такі ж твердження ОСОБА_6 надавала і при наступних неодноразових зверненнях до Кодимського РВ ГУМВС України та до Кодимського районного суду зі скаргою від 03 жовтня 2014 року.

Окрім цього потерпіла ОСОБА_6 , а також свідки обвинувачення ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , окрім факту самого конфлікту та оголення обвинуваченого під час сварки, пояснили суду, що під час конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 біля домоволодіння останнього знаходився легковий автомобіль червоного кольору, водій якого перебував поруч.

Зі свідчень обвинуваченого ОСОБА_3 та свідків захисту ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_13 та ОСОБА_55 вбачається, що під час конфлікту біля домоволодіння обвинуваченого дійсно перебував легковий автомобіль марки «ВАЗ-2109» червоного кольору, який належить свідку ОСОБА_11 , який того ранку приїхав до обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відтак, свідчення потерпілої ОСОБА_6 , а також свідків обвинувачення ОСОБА_18 та ОСОБА_17 у цій частині, зокрема у частині перебування 21 червня 2014 року біля домоволодіння ОСОБА_3 автомобіля «ВАЗ-2109» червоного кольору та його власника ОСОБА_13 є правдивими та достовірними.

Суд також зазначає, що відомості про перебування під час спірного конфлікту біля домоволодіння ОСОБА_3 автомобіля «ВАЗ-2109» та його власника ОСОБА_13 могли бути відомі (стали відомі) потерпілій ОСОБА_6 та свідкам ОСОБА_18 і ОСОБА_17 лише у зв`язку з їхнім безпосереднім перебуванням на місці події 21 червня 2014 року близько 7 години ранку, оскільки інші джерела отримання ними вказаної інформації відсутні.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснила, що про конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вона дізналась ввечері того ж дня, тобто 21 червня 2014 року, від свого чоловіка ОСОБА_30 , що опосередковано доводить те, що конфлікт дійсно мав місце у зазначений в обвинувальному акті час (журнал судового засідання за 05.02.2015 року, час запису -10:29:38).

Таким чином, об`єктивно підтверджено факт перебування потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_17 21 червня 2014 року близько 7 години на місці вчинення злочину, тобто біля домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим свідчення обвинуваченого ОСОБА_3 та свідків захисту ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_13 та ОСОБА_55 у частині відсутності самого конфлікту та відсутності потерпілої ОСОБА_6 і свідків обвинувачення на місці конфлікту суд визнає неправдивими та недостовірними, наданими з метою сприяння обвинуваченому в уникненні кримінальної відповідальності.

Надання свідками захисту таких показань обумовлено перебуванням декого з них у родинних відносинах з обвинуваченим ОСОБА_3 (свідок ОСОБА_54 є дружиною обвинуваченого, а свідок ОСОБА_53 братом дружини обвинуваченого ОСОБА_55 ), та заінтересованістю свідків ОСОБА_30 і ОСОБА_32 , які перебувають у дружніх відносинах з обвинуваченим та були пов`язані з ним спільною справою, зокрема спільним вирощуванням свиней, а також заінтересованістю свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_33 , які є сусідами обвинуваченого та перебувають з ним у дружніх відносинах.

Окрім цього, ретельна деталізація свідками захисту ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_32 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 та ОСОБА_60 обставин ранку 21 червня 2014 року, зокрема детальний опис ними одягу ОСОБА_3 із однаковим точним зазначенням кольору футболки та штанів обвинуваченого, кольору та розташування смужок та футболці обвинуваченого, виду та кольору його взуття, надані ними майже через 8 місяців після самої події, з огляду на те, що з їхніх слів того ранку жодного конфлікту біля будинку ОСОБА_3 не було взагалі, а отже видимих підстав запам`ятовувати події того ранку у них не було, викликають обґрунтовані сумніви щодо об`єктивності та достовірності тверджень свідків захисту.

Отже, показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суд визнає правдивими та достовірними, а тому покладає їх в основу звинувачення ОСОБА_3 .

Натомість свідчення обвинуваченого ОСОБА_3 та свідків захисту ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_13 та ОСОБА_55 у частині відсутності самого конфлікту між обвинуваченим і потерпілою та відсутності біля домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 і свідків захисту суд визнає неправдивими та недостовірними.

У зв`язку з цим суд, діючи відповідно до ст.337 КПК України в межах висунутого в ході досудового розслідування звинувачення, визнає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, зокрема - хуліганства, тобто вчиненого з хуліганських мотивів грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом.

При цьому, у відповідності з роз`ясненнями, які є в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», під «явною неповагою до суспільства» суд визнає нахабне, очевидне для потерпілої ОСОБА_6 та сторонніх осіб зневажливе ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до громадського порядку та існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моралі, а під «винятковим цинізмом» - демонстративну зневагу обвинуваченого щодо норм моральності, його груба непристойність, яка полягає в публічному оголенні своїх статевих органів.

У зв`язку з цим суд визнає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.296 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та розмір кримінального покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його тяжкість, визначену відповідно до ст.12 КК України (злочин невеликої тяжкості), дані про його особу, зокрема, його посередню характеристику з місця проживання (характеристика депутата Кодимської міської ради ОСОБА_61 від 16 жовтня 2014 року, підтримана ним в судовому засіданні), позитивні характеристики з попередніх місць роботи (характеристика заступника директора НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» та директора ТОВ «Соковий завод «Кодимський» від 20 жовтня 2014 року), вчинення злочину вперше, наявність на його утримання неповнолітньої дитини.

Суд також враховує, що впродовж досудового та судового слідств ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині не визнавав та надавав показання, які не відповідали дійсності. Окрім цього, будь-якого примирення з потерпілою не досяг, що свідчить про відсутність будь-якого його щирого та дієвого каяття.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 хуліганства, характер його дій, а також дані про його особу, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням в порядку, передбаченому ст.75 КК України. За встановлених обставин суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .

Щодо заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову.

Відповідно до ст.ст.55,56,61,128,129 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Так, потерпілою ОСОБА_6 під час досудового розслідування заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 1000 грн. в якості відшкодування завданої їй моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях та переживаннях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Відповідно до п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі.

Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що внаслідок вчиненого ОСОБА_3 злочину потерпіла ОСОБА_6 понесла певні психологічні страждання та переживання, зазнала особистих образ, був порушений звичний ритм її життя, оскільки вона протягом тривалого часу змушена була шукати допомоги у правоохоронних органів та суду, неодноразово зверталась з відповідними заявами до Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області та до суду зі скаргами на дії працівників міліції. При цьому, ці негативні наслідки стали результатом дій саме обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відтак, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого діяння та його наслідків, поведінки під час та після вчинення злочину, вчинення злочину невеликої тяжкості, характеру негативних наслідків, викликаних його діями, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, суд, з врахуванням вимог розумності і справедливості вважає необхідним зменшити розмір заявленої потерпілою моральної шкоди до 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 296 КК України, та призначити йому кримінальне покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст.ст.75 та 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання строком на один рік, якщо він на протязі вказаного строку не вчинить нового злочину та виконає передбачені п.2 та 3 ч.1 ст.76 КК України обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково: стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 500 (п`ятсот) грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовити.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1