У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді суддівОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
при секретарі за участю прокурора захисника та засудженого ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_6, ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 грудня 2014 року кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, раніше не судимого, -

засуджено: за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_7 остаточно призначено 12 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 10000 грн., моральної - 50000 грн. та судові витрати в сумі 1516 грн. 90 коп. за проведення експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2014 року вирок щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінено, зменшено розмір стягнення на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди до 2900 грн., а в решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 8 березня 2013 року, приблизно о 4 год., знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_2, між ним та ОСОБА_11 на грунті особистих неприязних стосунків виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 вирішив вбити ОСОБА_11

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 з підвіконня веранди вказаного будинку взяв ножа та на ганку будинку став наносити останньому численні удари клинком ножа у життєво-важливі органи - голову, шию та спину. Уникаючи ушкоджень, ОСОБА_11 вийшов з ганку на подвір'я, де ОСОБА_7 продовжив наносити йому удари в життєво-важливі органи. Всього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 19 ножових ударів, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої завушної ділянки з ушкодження лівої сонної артерії, проникаючої колото-різаної рани в міжлопатковій ділянці справа в проекції 5-го міжребер'я з ушкодженням реберної плеври та нижньої долі правої легені, проникаючої колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням реберної плеври та нижньої долі лівої легені, від яких настала його смерть. Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 забрав ножа і з місця злочину зник.

В цей же день, приблизно о 5 год., ОСОБА_7 прийшов до будинку АДРЕСА_3, шляхом виставлення скла у вікні проник всередину цього будинку, де сховав ножа, спортивні штани зі слідами крові, кросівки, спортивну куртку і таємно заволодів майном гр. ОСОБА_12 на загальну суму 302 грн. 40 коп.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7, за її змістом, просить судові рішення змінити, перекваліфікувати його дії з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України або пом'якшити покарання, а за ч. 3 ст. 185 КК України кримінальне провадження закрити. При цьому посилається на те, що умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 у нього не було, злочин він вчинив у стані сильного душевного хвилювання, оскільки потерпілий неодноразово приставав до нього, бив його і ОСОБА_10, яка є його цивільною дружиною і на той час була вагітною, потерпілий хворів на СНІД, що було ризиком для їх здоров'я. Також вказує на те, що свідок ОСОБА_10 давала показання під психологічним тиском з боку потерпілого ОСОБА_13, на що суди не звернули увагу. Просячи про закриття провадження за ст. 185 КК України він посилається на те, що свідок ОСОБА_12 у цьому провадженні не має статусу потерпілої, цивільний позов не заявляла і претензій до нього не має.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить судові рішення щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що судом порушені вимоги статей 314-317 КПК України, оскільки ОСОБА_7 не надавались матеріали провадження для ознайомлення, слідством і судом не встановлено місце знаходження потерпілого та засудженого, слідчий експеримент проведений в порушення вимог ст. 240 КПК України вдень, а не вночі, психіатрична експертиза грунтується на неповних даних про психічні захворювання ОСОБА_7, в основу вироку покладені суперечливі показання свідка ОСОБА_10, на адресу якої потерпілим висловлювалися погрози психологічного характеру. Також захисник вважає, що ОСОБА_7 перебував у стані сильного душевного хвилювання, викликаного незаконними діями потерпілого; не виключається також нанесення тілесних ушкоджень потерпілому невстановленими слідством особами.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав обидві касаційні скарги, пояснення захисника про підтримання касаційної скарги засудженого, думку прокурора про залишення судових рішень без зміни, а касаційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що ці скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винність засудженого ОСОБА_7 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_11 за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, обгрунтовані показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, даними протоколів огляду місця події, висновками судово-медичної, судово-дактилоскопічної, судово-імунологічної і стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертиз, а також показаннями самого ОСОБА_7, які були ретельно досліджені у судовому засіданні та отримали об'єктивну оцінку у вироку.

Зазначені у вироку докази були предметом перевірки апеляційного суду за доводами апеляції захисника. При цьому апеляційний суд не знайшов підстав для визнання показань свідка ОСОБА_10 суперечливими або такими, що були дані нею під психологічним тиском з боку потерпілого. Таких даних не встановлено і касаційним судом, оскільки показання цього свідків щодо фактичних обставин справи є послідовними і узгоджуються з іншими дослідженими у справі доказами. Немає сумніву і в обгрунтованості висновку стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, бо його зроблено як на підставі вивчення медичної документації, так і дослідження особи та стану здоров'я ОСОБА_7 в умовах стаціонару.

Оскільки потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно 19 ножових поранень, в життєво-важливі органи та в певний проміжок часу, смерть потерпілого настала від кількох проникаючих колото-різанох ран, зокрема - колото-різаної рани лівої завушної ділянки з ушкодження лівої сонної артерії, колото-різаної рани в міжлопатковій ділянці справа в проекції 5-го міжребер'я з ушкодженням реберної плеври та нижньої долі правої легені, колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням реберної плеври та нижньої долі лівої легені вже після доставки його в лікарню, по дорозі до якої він скаржився на сильний фізичний біль, про що показували свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_19, тому суд дійшов обгрунтвоаного висновку про те, що умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 засуджений ОСОБА_7 вчинив з особливою жорстокістю.

З урахуванням зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що злочинні дії засудженого ОСОБА_7 щодо умисного вбивства з особливою жорстокістю потерпілого ОСОБА_11 судом вірно кваліфіковані за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто кримінальний закон застосовано правильно.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що умисне вбивство потерпілого він вчинив у стані сильного душевного хвилювання колегія суддів вважає безпідставними.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 перебував у стані душевного хвилювання судом не встановлено, бо умисне вбивство ним було вчинено у стані алкогольного спяніння під час сварки з потерпілим на грунті особистих стосунків, а не у зв'язку з протизаконним насильством, систематичним знущанням чи нанесення йому тяжкої образи з боку потерпілого.

Крім того, згідно висновку стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 154 від 30.07.2013 року ОСОБА_7 визнано осудним, оскільки під час вчинення злочину він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т. 3, а.п. 170-177).

Тому підстав для перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України за доводами його касаційної скарги колегія суддів не вбачає. Крім того, перебування потерпілого у стані алкогольного сп'яніння також не є підставою для перекваліфікації злочинних дій засудженого.

Що ж стосується доводів засудженого про закриття кримінального провадження за ч. 3 ст. 185 КК України, то вони також є безпідставними, оскільки факт крадіжки чужого майна ґрунтується на показаннями самого засудженого під час досудового розслідування та судового розгляду справи про обставини її вчинення та показаннях свідка ОСОБА_12 Разом з тим, той факт, що ОСОБА_20 відмовилася від визнання потерпілою у цьому провадженні та не ставила питання про відшкодування шкоди не спростовує обвинувачення ОСОБА_7 у його вчиненні та не ставить під сумнів правильність кваліфікації його дій, оскільки вчинений злочин не є злочином приватного обвинувачення. Тому і в цій частині касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Покарання засудженому ОСОБА_7 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України і законних підстав для його пом'якшення немає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 434-436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23