Справа № 751/6144/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/621/2015
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2015 року,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника виправної установи ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що на час розгляду клопотання засуджена ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, враховуючи те, що засуджена за весь час відбування покарання допускала порушення встановленого порядку відбування покарання та трудової дисципліни, раніше звільнялась умовно-достроково, але належних висновків для себе не зробила та в період не знятої та не погашеної судимості скоїла новий тяжкий злочин, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення, не має впевненості в подальшій самокерованій правослухняній поведінці засудженої. На думку суду, засуджена ОСОБА_6 не довела своє виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно зі ст. 81 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджена ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить переглянути ухвалу Новозаводського районного суду та застосувати щодо неї положення ст. 81 КК України, звільнивши її умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що представник виправного закладу за той короткий проміжок часу, що вона перебуває у виправній колонії № 44 не міг її охарактеризувати, тому безпідставно скористався попередніми висновками з місць позбавлення волі, де вона відбувала покарання з 2008 року. Зазначає про те, що представник у судовому засіданні заявив про те, що вона не працювала, однак у матеріалах справи є дані, що під час відбуття покарання у Збаражській виправній колонії №63 вона працювала на швейному виробництві та на сто відсотків виконувала норму. У Херсонському слідчому ізоляторі вона залучалась до виконання господарських робіт, про що у матеріалах справи мається дозвіл судді. Наголошує на тому, що має ряд тяжких захворювань, при цьому дитина, що на даний час перебуває з нею, також страждає рядом тяжких захворювань. Вказує на те, що вона підтримує стосунки з матір`ю, зі своє старшою дитиною, у відношенні якої позбавлена батьківських прав, і просить її відпустити до родини, щоб вона могла розпочати нове життя.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженої ОСОБА_6 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила застосувати щодо неї умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, представника виправного закладу яка не вбачала підстав для умовно дострокового звільнення засудженої від відбування покарання а тому вважала що її апеляційна скарга задоволенню не підлягає, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України , п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд при розгляді клопотання засудженої дотримався вказаних вимог Закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення останньої та обґрунтував свою відмову у задоволенні її клопотання переконливими доводами.

При цьому, розглядаючи клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення, суд достатньо перевірив чи мали місце сумлінна поведінка та сумлінне ставлення особи до праці за весь період відбування нею покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та особу засудженої в цілому.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 була засуджена 31 березня 2009 року Новокаховським міським судом Херсонської області за частиною 3 статті 199 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Початок строку відбуття покарання рахується з 14 березня 2008 року, кінець строку покарання визначено 14 березня 2017 року.

На час розгляду клопотання судом першої інстанції ОСОБА_6 не працевлаштована, в зв`язку з перебуванням у дільниці карантину, діагностики і розподілу, проживає у будинку дитини, оскільки має дитину до трьох років.

На ряду з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що докази які б вказували на сумлінну поведінку засудженої під час відбування покарання, в матеріалах справи відсутні, навпаки, за попереднім місцем відбування покарання ОСОБА_6 характеризується з негативного боку.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Під час апеляційного перегляду та в ході судового розгляду в суді першої інстанції було достеменно встановлено, що ОСОБА_6 не довела що її поведінку можна вважати сумлінною, та що вона стала на шлях виправлення і може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.

З характеристики щодо ОСОБА_6 вбачається, що остання в Чернігівській виправній колонії № 44 утримується з 4 червня 2015 року. На даний час вона не працевлаштована в зв`язку з перебуванням у дільниці карантину, діагностики і розподілу, проживає у будинку дитини, оскільки має дитину до трьох років. Вимоги встановленого режиму відбування покарання та правила внутрішнього розпорядку намагається виконувати, характеризується посередньо. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Стягнення та заохочування не оголошувались. Залучена до програми диференційованого виховного впливу згідно методичних рекомендацій ДПтС України та ст. 123 КВК України «Правова освіта», відвідує лекції на правову тематику.

Наряду з цим, характеристика містить дані про те, що ОСОБА_6 за характером особа скритна, брехлива, вимоглива, зосереджена на власних інтересах. У спілкуванні з представниками адміністрації намагається бути тактовною, виявляє прихований інтерес, має на меті викликати почуття жалю до себе. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, потребує контролю. При цьому, правил санітарії та особистої гігієни дотримується під контролем. Засуджена не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.

Із довідки про заохочення та стягнення засудженої ОСОБА_6 вбачається, що остання мала два заохочення та п`ятнадцять стягнень за порушення режиму відбування покарання, які на даний час є погашеними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженої про те, що вона своєю поведінкою довела своє виправлення не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів особової справи у відношенні ОСОБА_6 вбачається, що 25 квітня 2013 року матеріали щодо застосування до засудженої заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким згідно статті 82 КК України були предметом розгляду комісії, але з врахуванням характеризуючих даних на час розгляду, комісія прийшла до одноголосного рішення, що ОСОБА_6 не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В подальшому, 14 грудня 2014 року матеріали щодо застосування до засудженої ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно статті 81 КК України були предметом розгляду комісії, однак, з врахуванням характеристики на час розгляду, комісія прийшла до одностайного рішення, що засуджена не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На думку колегії суддів, дані рішення свідчить про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довела своє виправлення та бажання стати на шлях виправлення, а доводи її апеляційної скарги в тій частині, що представник колонії безпідставно надала їй негативну характеристику, не заслуговують на увагу.

Твердження засудженої про те, що вона страждає рядом тяжких захворювань, однак представник вправної установи не звернув на це уваги, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в даному провадженні предметом дослідження є саме правослухняна поведінка засудженої, дотримання нею встановленого режиму відбування покарання та сумлінне ставлення до праці, якими вона може довести, що стала на шлях виправлення.

В даному випадку, судом під час дослідження матеріалів особової справи, довідки щодо стану здоров`я були предметом дослідження, однак не вирішальними у вирішення питання щодо задоволення клопотання ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги засудженої про те, що у її дитини встановлений діагноз кількох тяжких хвороб, тому їй жодним чином не може бути добре у місцях позбавлення волі, також не заслуговують на увагу колегії суддів. Наявність хвороб у дитини обвинуваченої, що народилась під час відбування останньою міри покарання в місцях позбавлення волі не можуть бути підставою для застосування до неї вимог ст. 81 КК України, окрім того такі твердження матеріалами особової справи засудженої не підтверджуються.

З врахуванням досліджених матеріалів особової справи щодо ОСОБА_6 та вищевикладених доводів, колегія суддів приходить до висновку, що засуджена відбула встановлену законом частину строку покарання, проте своєю поведінкою не довела своє виправлення, враховуючи те, що ОСОБА_6 за час попереднього ув`язнення систематично порушували вимоги режиму утримання, раніше до неї застосовувались заохочувальні норми у вигляді умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке згідно статті 82 КК України. Однак, ОСОБА_6 висновків для себе не зробила і знову скоїла новий особливо тяжкий злочин, провину у скоєному визнала частково, на даний час не має впевненості у її подальшій самокерованій правослухняній поведінці, тому підстави для умовно-дострокового звільнення останньої згідно з вимогами статті 81 КК України відсутні.

Таким чином, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є законною, та такою, що відповідає вимогам Кримінального, Кримінально-виконавчого кодексу України та чинному Кримінальному процесуальному кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539 , 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11