Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,

суддів: ОСОБА_13, ОСОБА_14

за участю прокурора ОСОБА_15

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 травня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2014 року.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 липня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України,

раніше судимий вироком Орджонікідзевського

районного суду м. Харкова від 04 листопада

2011 року за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки

обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України

звільнений від відбування покарання з

випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджений:

· за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, яке є його власністю;

· за ч. 1 ст. 353 КК України на 6 місяців арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією Ѕ частини майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до ст. 71 КК України ОСОБА_2 приєднано раніше невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2011 року за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 місяців позбавлення волі та шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією Ѕ частини майна, яке є власністю засудженого.

Цим же вироком було засуджено ОСОБА_3, судові рішення щодо якого у касаційному порядку не переглядаються.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за вчинення розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; за самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

25 вересня 2012 року, близько 19.00 год. ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, поблизу будинку АДРЕСА_1, з метою здійснення психологічного та фізичного насильства, самовільно присвоївши владні повноваження та представившись працівниками міліції, одягнули на неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спецзасоби - наручники, направили до голови ОСОБА_4 дуло револьвера «TROOPLR 2.5» та стали вимагати передачу їм всіх матеріальних цінностей, на що потерпілі, сприймаючи погрози засуджених як реальні, передали все належне їм майно, яке було при них, зокрема: ОСОБА_4 на загальну суму 180 грн., ОСОБА_5 на загальну суму 1205 грн. При цьому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимагали від потерпілих також передачі їм в майбутньому грошових коштів в сумі 1000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано, а в решті - залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить змінити вирок та ухвалу судів щодо ОСОБА_2, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 189 КК України та призначивши мінімальне покарання, передбачене санкцією вказаної статті. Вважає, що за встановлених судом обставин, дії засудженого свідчать про те, що у нього був умисел на вимагання майна потерпілих у подальшому. Наводить доводи щодо відсутності у справі доказів на підтвердження перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння. Посилається на суворість призначеного покарання та вважає, що з огляду на наявні у справі дані про особу засудженого, у суду є достатньо підстав для його пом'якшення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за встановлених у вироку обставин підтверджено сукупністю доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог КПК України 1960 року.

Зокрема, як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; самовільному присвоєнні владних повноважень, поєднаному із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 353 КК України, відповідно, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на зібраних у справі доказах. Зокрема, вони підтверджуються показаннями потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5; показаннями свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; даними, що містяться в протоколах пред'явлення осіб для впізнання, очних ставок, особистого огляду ОСОБА_2, огляду місця події, вилучення записної книжки у ОСОБА_11, пред'явлення предметів для впізнання; даними висновку судово-товарознавчої експертизи та іншими доказами.

Судами першої та апеляційної інстанції ретельно перевірялись доводи ОСОБА_2 та його захисника, в яких вони наполягали на необхідності кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 189 КК України. Між тим, такі доводи є аналогічними тим, що наведені в касаційній скарзі захисника.

За змістом ст. 67 КПК України 1960 року оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Колегія суддів установила, що суд першої інстанції дотримався вимог цієї норми закону.

Отже, правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 1 ст. 353 КК України. З даними висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, визнавши такими, що не відповідають матеріалам справи доводи захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 189 КК України.

Викладені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, оскільки встановлені судом обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 вчинив саме розбійний напад, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров'я особи, яка зазнала нападу та таким чином вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

В ході перевірки матеріалів кримінальної справи колегією суддів також не встановлено процесуальних порушень при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду та правильність кваліфікації дій засудженого.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення касаційної скарги захисника і зміни судових рішень немає.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи касаційної скарги захисника, в тому числі щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 189 КК України є аналогічними доводам, викладеним у його апеляції та були предметом перевірки апеляційного суду, який в своєму рішенні проаналізував наведені ОСОБА_1 підстави для зміни вироку місцевого суду, і обґрунтовано залишив їх без задоволення.

Зокрема, вказаний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зробленим на підставі досліджених та оцінених наявних у матеріалах справи доказів та дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_2 саме розбійного нападу, який вважається закінченим з моменту нападу з метою заволодіння майном, не залежно від того, заволоділа особа, яка нападає майном потерпілої особи чи ні. Крім того, викрадене в момент розбійного нападу майно потерпілих в подальшому було виявлене та вилучене за місцем проживання ОСОБА_2

З наведеними висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів та вважає ухвалу апеляційного суду такою, що відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Покарання ОСОБА_2 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України. Воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б істотними, а також неправильного застосування кримінального закону у справі, як про це вказує у касаційній скарзі захисник, колегією суддів не встановлено.

Водночас, що стосується доводів касаційної скарги про те, що судом незаконно визнано обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, то вони заслуговують на увагу, оскільки як убачається з вироку, при описанні обставин, встановлених судом, будь-які дані на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння відсутні. На зазначене не звернув уваги і апеляційний суд.

Тому, враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне судові рішення щодо ОСОБА_2 в цій частині змінити та виключити з їх мотивувальної частини посилання на обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Керуючись статтями 394 - 398 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2014 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання на обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_2 - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_12 ОСОБА_14