Номер провадження: 11-кп/785/545/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Иосипівка Овідіопольського району Одеської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-19 червня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

-27 вересня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 3, 198, 396 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

засуджений:

-за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 вересня 2013 року у вигляді 2 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:
Як вказано у вироку, 15 серпня 2014 року приблизно о 06-00 годині, ОСОБА_8 знаходився на пляжі Дельфін в м. Одесі, біля розважального клубу Трушен, де познайомився з не встановленою в ході слідства особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. При спільному спілкуванні, ОСОБА_8 та невстановлена особа побачили на піску біля громадянина ОСОБА_9 сумку, яка належала останньому. Упевнившись, що ОСОБА_9 спить, ОСОБА_8 запропонував невстановленій особі заволодіти сумкою та майном, яке знаходиться в ній, на що останній дав свою згоду.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, згідно домовленості невстановлена особа спостерігала за обстановкою, щоб залишитись не поміченими, а ОСОБА_8 в свою чергу підійшовши до ОСОБА_9 та таємно викрав сумку останнього, в якій знаходилось: гаманець з грошима на загальну суму 200 гривень, 20 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 15.08.2014 становить 260 гривень; кредитна картка УкрСібБанк, яка матеріальної цінності не має, водійське посвідчення, яке матеріальної цінності не має, закордонний паспорт, який цінності не має та мобільний телефон Самсунг А30, вартістю 320 гривень, після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 780 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області ОСОБА_7 зазначила, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалений з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так, в апеляційній скарзі заступник прокурора вказала, що судом потерпілий належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання не повідомлявся, кримінальне провадження розглянуто без участі потерпілого, без з`ясування думки потерпілого щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Крім того, судом першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження не з`ясовано питання про відшкодування потерпілому збитку або завданої шкоди, а також судом не враховано, що у обвинувачений раніше судимий за ч.3 ст.185 КК України, тобто рецидив злочину.

Крім того, судом безпідставно дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковано лише як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, без зазначення у вироку ознаки за попередньою змовою групою осіб.

Просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції змінити - доповнивши мотивувальну частину судового рішення кваліфікаційною ознакою за попередньою змовою групою осіб, а у іншій частині вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення у відношенні потерпілого ОСОБА_9 відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, і цей висновок є обґрунтованим.

Дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і воно є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Та обставина, що суд у вироку при кваліфікації дій обвинуваченого не навів всіх ознак, а саме не зазначив кваліфікуючу ознаку за попередньою змовою групою осіб, на думку колегії суддів є технічним недоліком.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, формулюючи обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 і визнане судом доведеним, суд першої інстанції вказав, що обвинувачений таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 саме за домовленістю з невстановленою особою.

Інших варіантів кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , крім наведених в обвинувальному акті, у суду не було.

Таким чином, на думку колегії суддів, зазначений недолік не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, який не вплинув на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення і не є безумовною підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року у відношенні ОСОБА_8 без зміни.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4