Справа № 373/3427/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/616/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 18.06.2015

УХВАЛА
Іменем України
18 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001016 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 55 КК України раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Вироком вирішене питання судових витрат та речових доказів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 9 жовтня 2014 року, близько 22 години, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , де проживали його знайомі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , під час вживання спиртних напоїв з останніми у веранді квартири, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, пов`язаних із зникнення його мобільного телефону, умисно, кулаком правої руки, наніс ОСОБА_10 один удар в область лівої нижньої повіки, від чого остання, не втримавшись на ногах, впала на підлогу. Опираючись на ліву руку, ОСОБА_10 почала підійматися з підлоги, але ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння їй тілесних ушкоджень, носаком правої ноги у взутті, наніс більше двох ударів по тілу ОСОБА_10 та залишив помешкання, у якому вона перебувала.

Внаслідок нанесених ударів потерпілій ОСОБА_10 заподіяні: тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми черева з численними розривами печінки; тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з переломами ребер; легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока, крововиливу в м`які тканини правої сідничної ділянки, крововиливу в підколінній ямці праворуч.

Від закритої тупої травми черева з численними розривами печінки, що супроводжувалося внутрішньою кровотечею та ускладнилось розвитком малокрівя настала смерть ОСОБА_11 . Дане тілесне ушкодження знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року змінити перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст.124 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження здійснюючи свій захист, що на думку апелянта повністю підтверджується показами братів ОСОБА_12 , а також рядом слідчих дій: слідчими експериментами за участю братів ОСОБА_12 , вилученням з помешкання, де відбувалася подія кримінального правопорушення, як речового доказу сокири; протоколом огляду даного речового доказу; показаннями понятих: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 даних ними в суді.

Апелянт вважає, що судом дані докази відкинуто, а в основу вироку покладена суб`єктивна думка головуючого судді, стосовно подій, за яких померла ОСОБА_10 , що об`єктивно матеріалами справи не підтверджується.

- Обвинувачений ОСОБА_7 за змістом апеляційної скарги вважає, що вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року в частині кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України є незаконним, оскільки він заподіяв тілесні ушкодження потерпілій захищаючи своє життя.

Так обвинувачений вказує на відсутність у нього умислу на заподіяння таких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_10 , оскільки в той момент коли остання несподівано напала на нього з сокирою, він відмахнувся від неї і попав їй рукою в обличчя, від чого та впала навприсяд. Однак вона, не випускаючи сокири з рук продовжувала нападати, тому він ногою вибив з її рук сокиру і вочевидь попав по тілу потерпілої.

Апелянт також заперечує щодо доводів прокурора про неможливість використання знайденої сокири, яка була вилучена в ході обшуку для нападу, оскільки погано трималася на топорищі і могла злетіти при замахуванні. В своїх поясненнях обвинувачений вказує, що на момент нападу він не міг знати про вказані прокурором факти і крім того вважає, що такий стан сокири міг утворитися на протязі пів року з моменту вилучення її як доказу.

Також обвинувачений вказує, що на момент конфлікту між ним та ОСОБА_10 остання не була в такому сильному стані алкогольного сп`яніння як про це вказав свідок ОСОБА_15 , оскільки вживала алкоголь і після побиття, а можливо і пізніше.

Крім того, апелянт зазначає, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпіла ОСОБА_18 ставляться до нього неприязно і в своїх показах наговорюють на нього, а щодо показів свідка ОСОБА_19 , який вказав що особливих прикмет на сокирі не було, то в даному випадку він міг і не помітити ізоляційну стрічку на рукояті, оскільки бачив її в руці ОСОБА_10 .

В своїх запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника прокурор, який приймав участь у кримінальному провадженні ОСОБА_20 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка, просила вирок суду залишити без змін, щодо апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника, щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 категорично заперечила, оскільки вважає, що вина ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, доведена в повному об`ємі, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 і просив її задовольнити, перекваліфікувавши його дії на ст. 124 КК України, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішенням, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 указує на те, що при його складанні прокурором не було дотримано зазначених вище вимог закону, оскільки направлений ним обвинувальний акт не містить у собі сформульованого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
Так обвинувальний акт містить у собі лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України.
Залишивши поза увагою відсутність сформульованого обвинувачення щодо ОСОБА_7 , а відтак висунутого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги передбачені ст. 370 КПК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права ОСОБА_7 , в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин повинно бути визнане незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
За названих вище обставин апеляційний суд не має права розглядати обвинувачення, що не було предметом розгляду судом першої інстанції.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, тобто лише в частині скасування вироку щодо ОСОБА_7 та згідно положень ч. 1 ст. 412 КПК України і ст. 9 названого Кодексу призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
З огляду на те, що наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 не відпали, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 , його соціальні зв`язки колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 діб.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції новим складом суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити попередній тримання під вартою в Київському СІЗО УДПтС у м. Києві та Київській області, продовживши його на 60 діб.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ____________________ _____________________ _____________________