У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.,

суддів

Жука В.Г. і Лавренюка М.Ю.,

за участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні 20
березня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням першого заступника прокурора Харківської області на вирок
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 7 березня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

раніше судимого 6.12.2005 року Ізюмським

міськрайонним
судом Харківської області

за ч. 3 ст. 309,
ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років

позбавлення волі
з іспитовим строком на 3 роки

на підставі ст.
75 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 289 КК
України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування покарання з
іспитовим строком на 1 рік.

В апеляційному порядку вирок не
скаржено.

ОСОБА_1визнано винним у тому, що він 19.10.2005 року, перебуваючи в
нетверезому стані, біля кафе “Калина” по вул. Центральній в с. Бугаївці
Ізюмського району Харківської області заволодів автомобілем ВАЗ-2101 д.н.
НОМЕР_1вартістю 4697 грн, що належав ОСОБА_2.

У касаційному поданні
порушується питання про скасування вироку у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та направлення
справи на новий судовий розгляд. Зазначається, що суд, призначаючи покарання,
не застосував ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки не взяв до уваги, що
ОСОБА_1скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України до постановлення щодо
нього вироку Ізюмським міськрайонним судом від 6.12.2005 року. Крім того, суд
не застосував ст. 76 КК України. Також, на думку автора подання, з мотивувальної
части слід виключити вказівку про заподіяння ОСОБА_1 збитків потерпілому
ОСОБА_2 в розмірі 4697 грн., оскільки це не реально заподіяні збитки, а кінцева
вартість автомобілю.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України підставою для скасування чи зміни
вироку, ухвали чи постанови є, зокрема, неправильне застосування кримінального
закону.

Суд визнав доведеною винність ОСОБА_1у вчиненому злочині, яка грунтується
на допустимих і достатніх доказах, котрі ретельно досліджені у судовому
засіданні і такі висновки суду не оспорюються у поданні.

Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_1за ч. 1 ст. 289 КК України також не
оспорюється у поданні.

Проте, призначаючи ОСОБА_1покарання, суд не врахував те, що відносно
ОСОБА_1є вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст.
309, ч. 2 ст. 307 КК України від 6 грудня 2005 року, який набрав чинності (а.с.
87-88).

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, ОСОБА_1скоїв до постановлення
щодо нього вироку від 6 грудня 2005 року.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_1суд не застосував ч. 4 ст. 70
КК України, згідно якої у випадку вчинення злочину до постановлення
попереднього вироку, покарання призначається за сукупністю злочинів.

Крім того, суд, звільняючи ОСОБА_1
від покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК
України, не застосував ст. 76 КК України, тим самим не поклав на засудженого
певні обов'язки.

У мотивувальній частині вироку суд зазначив, що ОСОБА_1заподіяв шкоду
ОСОБА_2 в розмірі 4697 грн., хоча це не реально заподіяна шкода, а залишкова
вартість автомобіля, котрим заволодів ОСОБА_1і який був повернений потерпілому
ОСОБА_2.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок підлягає скасуванню, а
справа направленню на новий судовий розгляд, в ході якого слід розглянути
справу відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись
ст. ст. 394-395 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне
подання першого заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 7 березня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
еаправити на новий судовий розгляд.

Судді:

А.І.
Редька В.Г.
Жук М.Ю. Лавренюк