ВИРОК Справа № 1-21 іменем України

24 січня 2007 року Обухівський районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Малишевій А.С.,

за участю прокурора Калініченка А.О.

адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальну справу за
обвинуваченням:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Халеп*я Обухівського району Київської
області, українця, громадянина України, неодруженого,
непрацюючого, прож. за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК
України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 заволодів чужим майном шляхом обману (вчинив шахрайство) за наступних
обставин.

05 серпня 2006 року близько 14 годин гр. ОСОБА_3 знаходився поблизу „Ранкового ринку", що розташований по вул.Каштановій
в м.Обухові, де він зустрів гр.ОСОБА_4, який попросив у нього
мобільний телефон „Nokia-6020", щоб зателефонувати. Гр.ОСОБА_4 взяв
мобільний телефон у ОСОБА_3 та відійшов в сторону зателефонувати.
Після чого до нього підійшов ОСОБА_2 і шляхом обману
та зловживаючи його довірою заволодів мобільним телефоном „Nokia-6020" вартістю 800 гривень, в
якому знаходилась сім-картка мобільного оператора „Київ стар" вартістю 50 гривень, чим заподіяв ОСОБА_3 матеріальної
шкоди на суму 850 гривень.

В судовому
засіданні підсудний ОСОБА_2 винним себе у вчиненні зазначеного злочину визнав, а в подальшому не визнав і показав, що
дійсно 05.08.2006 року поблизу ранкового ринку в м.Обухові попросив свого
знайомого і сусіда ОСОБА_4
зателефонувати з його мобільного телефону своєму знайомому, щоб спитати чи невідомо тому де він загубив ключі, при цьому він
не знав, що телефон належить ОСОБА_3,
якого він не знав. Абонент на виклики не відповідав, тому він повідомив ОСОБА_4, що відійде зателефонувати,
телефон поверне через 20 хв. на цьому
ж місці. Повернувшись із запізненням, він не побачив на обумовленому місці останнього, тому вирішив залишити телефон собі.
Після зміни показів в судовому засіданні,
показав, що в цей момент він не мав наміру залишити телефон собі, а хотів
повернути його, для чого і ходив додому до ОСОБА_4, але дома нікого не застав. Замінював сім-картки в телефоні він з метою
додзвонитись до абонента, оскільки вважав,
що той не відповідає на виклики із незнайомого номеру. В цей день він не дозвонився до необхідного абонента, а ОСОБА_4
більше не бачив. На слідуючий день
він вирішив принести телефон до міліції, щоб повернути його власнику, при цьому
^йому достовірно не було відомо, що
його розшукує міліція з приводу цієї події. Надані ним пояснення працівникам
міліції в частині визнання вини та умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману, які суперечать
показам в судовому засіданні, назвав обмовкою,
а також пояснив, що при написанні заяви про обмежене дослідження доказів по
справі не усвідомив її змісту і значення.

Заслухавши пояснення підсудного, покази потерпілого, свідка, думку
адвоката, прокурора, дослідивши у сукупності
зібрані по справі докази, суд вважає, що вина підсудного підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_3 показав, що влітку 2006 року він дав своєму знайомому ОСОБА_4 належний йому телефон подзвонити. Через
деякий час останній повідомив йому, що цей
телефон у нього взяв подзвонити його знайомий ОСОБА_2., але не повернув. В цей
же день останній бачив ОСОБА_4 і сказав йому, що
віддасть пізніше. Йому було повернуто телефон після звернення в міліцію. Особисто
він підсудного не знає.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 показала, що у її сина пропав телефон, вона написала заяву в міліцію, після чого
телефон було повернуто. На даний час ніяких претензій до підсудного вони не мають.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 показав, що він взяв
телефон у потерпілого, щоб подзвонити. В цей час до
нього підійшов його сусід ОСОБА_2 і попросив подзвонити, бо
загубив ключі. При ньому декілька разів набрав якийсь
номер, а потім сказав, що відійде, щоб зателефонувати пізніше. Телефон він віддав підсудному добровільно, оскільки довіряв йому.
Він зачекав його на обумовленому місці більше години
після обумовленого часу, потім зрозумів, що телефон не повернуть, тому пішов до ОСОБА_3 і все йому розповів. Коли останній телефонував на номер цього телефону, телефон був
заблокований. Ввечері через приблизно 5 годин після події він
бачив підсудного біля бару „Корнет", той повідомив, що телефон
йому ще потрібен, він поверне його вранці.

Крім того, вина підсудного ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого злочину
повністю доводиться і підтверджується сукупністю інших доказів, зібраних по
справі, а саме:

протоколом усної заяви
(повідомлення) про злочин від 06.08.2006 року;

протоколом явки з повинною від
07.08.2006 року;

довідкою про вартість телефону;

протоколом огляду місця події від
07.08.2006 року.

Оцінивши в сукупності з іншими матеріалами справи покази підсудного,
допитаних потерпілого та свідка, суд вважає
непослідовними, неправдивими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи останні покази підсудного в
частині заперечень наявності у нього умислу
на заволодіння чужим майном, наміри повернути телефон,
оскільки вони спростовуються іншими доказами по справі та не підтверджуються
будь-якими доказами.

Так, не підтверджено будь-якими доказами і суперечить сукупності доказів по
справі ствердження підсудного про те, що він
повертався на обумовлене місце зустрічі із ОСОБА_4, при цьому сам свідок в судовому засіданні показав, що він чекав на
цьому місце підсудного більше години після обумовленого часу, а підсудний стверджував, що він запізнився на декілька хвилин
без будь-яких поважних причин.

Також не підтверджено будь-якими доказами і суперечить сукупності доказів
по справі ствердження підсудного, що він намагався
повернути телефон власнику, оскільки потерпілий,
його законний представник, свідок показали, що телефон був повернутий лише після втручання працівників міліції під час
перевірки заяви про злочин.

При цьому пояснення підсудного від 07.08.2006 року, власноручно написана підсудним явка з повинною від 07.08.2006 року, в яких він
вказував на наявність умислу на заволодіння чужим майном шляхом
обману, відсутність намірів повертати чуже майно власнику, а також визнання ним вини у початку судового слідства суд вважає послідовними і такими, що відповідають фактичним
обставинам справи і узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним
наявність в діях підсудного умислу на
заволодіння чужим майном шляхом обману і вчинення ним дій на виконання
цього умислу.

Зміну показів в
судовому засіданні та не визнання підсудним своєї вини суд розцінює як спосіб захисту та намір ухилитися від
відповідальності за вчинений злочин.

Суд вважає, що
дії ОСОБА_2 повинні бути кваліфіковані по ч.1 ст. 190 КК України, оскільки він заволодів чужим майном
шляхом обману (вчинив шахрайство).

Призначаючи
підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу
винного, обставини справи, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, що
пом*якшують та обтяжують відповідальність, суд не вбачає.

Оскільки
підсудний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, завдані ним
збитки повністю відшкодовані, потерпілий та його законний представник просили
суд суворо підсудного не карати, суд вважає можливим призначення йому покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України у
вигляді штрафу.

Керуючись
ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1
ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі
850 гривень.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_2 залишити попередню -зобов*язання
про явку до суду.

На цей вирок
суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Київської області через
Обухівський районний суд на протязі 15 діб.

Суддя: