справа № 336/2013/15-к
провадження № 1-кс/336/263/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Шевченківського району міста Запоріжжя ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого, яке погоджено з прокурором, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

25.02.2015 року до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява гр.. ОСОБА_5 про те, що невідома особа шахрайським способом заволоділа належним йому майном.

За даним фактом 25.02.2015 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000801 від 25.02.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2004 року за ОСОБА_6 30.12.2004 року було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири, на яку донька померлого - ОСОБА_7 виявила бажання оформити спадщину.

Під час оформлення спадщини на запит нотаріальної контори до ОП «ЗМБТІ» щодо відомостей про власника вказаної квартири була надана інформаційна довідка про те, що 12.01.2011 року на підставі довіреності від 19.10.2010 року ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_9 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Таким чином, встановлено, що невстановлена особа, використавши підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_6 , 19.10.2010 року нотаріально оформила на ім`я ОСОБА_8 довіреність на право розпорядження квартирою ОСОБА_6

09.02.2011 року за договором купівлі-продажу власником спірної квартири стала ОСОБА_10

29.03.2011 року на підставі договору купівлі-продажу власником вказаної квартири став ОСОБА_5 .

Таким чином, у слідства є достатньо підстав вважати, що зазначена вище злочинна схема незаконного привласнення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , була розроблена і реалізована за сприяння невстановленої особи, яка отримала вказану квартиру у приватну власність з метою подальшого її продажу і отримання незаконної матеріальної вигоди.

На теперішній час з метою унеможливлення незаконних спроб власника квартири вчинення щодо неї правочинів, спрямованих на уникнення від її повернення у законну власність дії, на зазначену квартиру, необхідно накласти арешт.

У зв`язку із вищевикладеним, виникла необхідність у забороні відчуження, оскільки її незастосування може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню усуненню негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

Суд, дослідивши клопотання та докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора та слідчого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з копій матеріалів, які надані слідчим, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2012 року визнані недійсними довіреність від 19.10.2010 року, реєстровий номер 3795 на ім`я ОСОБА_8 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.01.2011 року, реєстровий № 20, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .
Рішенням Шевченківського районного суду від 21.10.2013 року вирішено витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .
Вказані рішення набрали законної сили.
Крім того, слідчий в поданому до суду клопотанні вказав, що 29.03.2011 року на підставі договору купівлі-продажу власником вище вказаної квартири став ОСОБА_5 , а рішенням Шевченківського районного суду від 21.10.2013 року, яке набрало законної сили, вирішено витребувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .
При цьому із доданої до клопотання копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна від 03.03.2015 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перебуває натепер у власності ОСОБА_7 на підставі ухвали суду від 02.12.2013 року.
Таким чином, власником даної квартири є ОСОБА_7 , а тому підстави для арешту майна з метою унеможливлення незаконних спроб власника квартири вчинення щодо неї правочинів, спрямованих на уникнення від її повернення у законну власність відсутні.
З огляду на викладене та ураховуючи відсутність правової підстави для арешту майна, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 170-173, 309 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1

20.03.15