АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/1658/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/389/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 16 квітня 2015 року за № 0001006, за яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пединівка Черкаської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працюючий,

раніше не судимий, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючий

за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, не оскаржуючи висновок суду про визнання винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 213 КК України, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, і ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 213 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити, встановивши йому випробувальний термін 1 рік. Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , який не є суб`єктом господарської діяльності, що має право здійснювати операції з металобрухтом, в порушення п.п. 3, 5, 8 ст. 1 та п.п. 8, 9 ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року, не маючи спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено чинним законодавством, в період часу з січня 2015 року по 21 квітня 2015 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, організував пункт незаконного прийому, схову та збуту металобрухту. З цією метою, ОСОБА_6 в раніше орендованому у громадянина ОСОБА_8 гаражі за номером НОМЕР_1 , що розташований біля житлового будинку АДРЕСА_3 , використовуючи належні йому ваги механічного типу для зважування, незаконно здійснював прийом від громадян брухту чорних металів за ціною 2,5 гривень за 1 кілограм і кольорових металів за ціною: міді - 86 гривень за 1 кілограм, алюмінію 24 гривні за 1 кілограм.

Так, в період часу з січня 2015 року по 21 квітня 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи в гаражі за номером НОМЕР_1 , що розташований біля житлового будинку АДРЕСА_3 , незаконно, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, неодноразово, в денний час доби, приймав брухт чорних та кольорових металів у ОСОБА_9 у невстановленій органом досудового розслідування кількості, за що сплачував останньому відповідні суми грошових коштів, після чого зберігав металобрухт у вказаному гаражі для послідуючого збуту з метою отримання прибутку.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, на початку квітня 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи в гаражі за номером НОМЕР_1 , що розташований біля житлового будинку АДРЕСА_3 , незаконно, умисно, з корисливих намірів, неодноразово, в денний час доби, приймав брухт кольорових металів у невстановленій кількості у ОСОБА_10 , за що платив йому відповідні грошові кошти, з розрахунку - 86 гривень за 1 кг., після чого зберігав металобрухт у вказаному гаражі для послідуючого збуту з метою отримання прибутку.

В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, 21 квітня 2015 року, в денний час доби ОСОБА_6 , перебуваючи в гаражі за номером НОМЕР_1 , що розташований біля житлового будинку АДРЕСА_3 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно, з корисливих намірів, прийняв у невстановленій кількості брухт кольорових металів у ОСОБА_11 , з розрахунку - 24 гривні за 1 кг., за що заплатив останньому грошові кошти в розмірі 48 грн., після чого став зберігати металобрухт для послідуючого збуту з метою отримання прибутку.

В той же день, 21 квітня 2015 року об 11 годині 25 хвилин, працівниками міліції виявлено незаконний пункт прийому металобрухту, та в ході проведення огляду гаражу за номером НОМЕР_1 , що розташований біля житлового будинку АДРЕСА_3 , в присутності понятих, виявлено та вилучено лом чорного та кольорового металу промислового походження, в кількості 105 кг. лому чорного металу, 3 кг. лому кольорового металу та ваги механічного типу вантажопідйомністю 140 кг., за допомогою яких ОСОБА_6 здійснював незаконні операції з металобрухтом, приймаючи металобрухт від населення без відповідного дозволу.

3а вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та призначено покарання за ч. 1 ст. 213 КК України у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Питання з речовими доказами вирішено.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги перший заступник прокурора Дніпропетровської області посилається на те, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання, яке не передбачено санкцією частини першої статті 213 КК України, тобто застосовано закон, що втратив силу, оскільки на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення діяв новий закон про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченим подані не були.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок, обвинувачений не заперечував проти апеляційної скарги та просив не призначати йому суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 213 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються і у відповідності до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

На думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим судом першої інстанції було застосовано закон, що втратив силу, та призначено покарання, яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 213 КК України.

Згідно положень ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Так, Законом України № 192-VІІ від 12.02.2015 року, який набрав чинності 05.04.2015 року, статтю 213 Кримінального кодексу України було викладено в новій редакції, зокрема, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, повинно бути призначено покарання у виді штрафу від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до одного року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення в період часу з січня 2015 року по 21 квітня 2015 року, що залишилось поза увагою суду першої інстанції при призначенні йому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Вищезазначене свідчить про порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому вимог ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за який її визнано винною. Покарання має бути призначено особі, котра вчинила злочин, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, згідно ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів виходить зі ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним та щиро розкаявся в скоєному, раніше не судимий (т. 1 а.к.п. 32-33), характеризується посередньо за місцем проживання (т. 1 а.к.п. 34), не перебував та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (т. 1 а.к.п. 29, 30), не працює.

До обставин, передбачених ст. 66 КК України, які б пом`якшували покарання, колегія суддів відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 213 КК України, відповідно до вимог ст. 65 КК України, необхідно призначити покарання у виді обмеження волі у мінімальних межах санкції зазначеної статті, а також, на підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 213 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробуванням строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4