Провадження № 11-кп/792/145/15
Справа № 672/1629/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000383 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матвійківці Городоцького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Хмельницького міськрайонного суду 23 жовтня 2009 року за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 04 грудня 2014 року.

Речові докази: дев`ять електродвигунів, електрокабеля, два вогнегасники, гідроциліндр та тачку кустарного виробництва вирішено повернути ТОВ "Фінпромцегла".

Цим же вироком визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 КК України, однак вирок щодо нього не оскаржується.
За вироком суду в третій декаді серпня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою, прихопивши з собою відповідні інструменти для демонтажу обладнання, з метою викрадення майна ТОВ "Фінпромцегла" безперешкодно зайшли на територію бувшого цегельного заводу в с. Новий Світ Городоцького району, через незачинені вхідні двері проникли в приміщення цеху з виготовлення цегли, де за допомогою розвідного ключа демонтували і умисно викрали електродвигуни різної потужності, електрокабелі різних марок, вогнегасники, гідроциліндр та металеву тачку кустарного виробництва, а всього викрали майна ТОВ "Фінпромцегла" на загальну суму 30497 грн. 15 коп., яке заховали в лісосмузі зі сторони поля за територією зазначеного підприємства, а в подальшому мали здати його на металобрухт.

За змістом апеляційної скарги, з урахуванням доповнень до неї, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та на істотні порушення кримінального процесуального закону, обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження. При цьому, визнавши винесення вказаного майна з відкритого цеху цегельного заводу в кущі з метою пізніше вивезти його звідти гужовим транспортом, ОСОБА_7 стверджував, що згодом завдяки переконанням його тітки в телефонній розмові він відмовився забирати викрадене і сказав братам Крижанівським, яких раніше просив перевезти це майно кінною повозкою, що за бажання вони можуть їхати за ним самі. Зазначав, що саме братів ОСОБА_10 було затримано на місці злочину, але слідчий не притягнув їх до відповідальності, а йому сказав взяти провину на себе, в тому числі і в суді, пообіцявши за це не брати його під варту. Вказував, що кущі, в яких вони з ОСОБА_8 заховали винесене з цеху майно, знаходяться на території цегельного заводу, яка нічим не огороджена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який під час апеляційного розгляду справи, змінивши свої вимоги, просив перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 на ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 цього Кодексу, захисника ОСОБА_9 , яка підтримала вимоги свого підзахисного, обвинуваченого ОСОБА_8 , який покладається на думку суду, міркування прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація їх дій за ч.3 ст.185 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених доказах.

Зокрема, їх винуватість підтверджується показаннями самих обвинувачених, у яких вони визнали, що за попередньою змовою викрали вказане майно з цеху цегельного заводу і заховали в кущах неподалік з метою згодом здати на металобрухт; даними протоколу огляду місця події з фото-таблицями до нього, а також висновком товарознавчої експертизи про вартість викраденого майна.

Оскільки показання обвинувачених в судовому засіданні в деталях узгоджуються між собою та з даними протоколу огляду місця події, у зв`язку з чим не викликають сумнівів у їх достовірності, та з достатністю вказують на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції обґрунтовано послався на ці докази у вироку і правильно кваліфікував дії обвинувачених за ч.3 ст.185 КК України.

Покарання ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують покарання.

Зокрема, щире каяття та сприяння розкриттю злочину суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, при оцінці особи обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходив з того, що він за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, має не зняту і не погашену судимість, та врахував його стан здоров`я.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що мінімальний строк позбавлення волі, визначений санкцією ч.3 ст.185 КК України, буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Наявність у ОСОБА_7 судимості та вчинення ним злочину вже через рік після звільнення з місць позбавлення виключає можливість призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Доводи апелянта з посиланням на його добровільну відмову від вчинення злочину, на те, що дверей в цеху, з якого вони з ОСОБА_8 виносили майно, та на те, що вони заховали викрадене майно ще на території цегельного заводу, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, з протоколу огляду місця події видно, що на цеху, з якого обвинувачені викрали майно, є двері; що місце, в яке вони винесли викрадене майно, давало їм можливість безперешкодно ним розпорядитися, а відповідно до інформації, зафіксованої на технічному записі, обвинувачені, зокрема й ОСОБА_7 , у своїх показаннях повідомили суду, що вони усвідомлювали, що викрадають з цеху чуже майно; що, викравши майно та заховавши його в кущах одного дня, через кілька днів вони вживали заходів до його вивезення з місця, де заховали, за допомогою тих же братів Крижанівських, на яких вказує ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, однак ті в домовлений час не приїхали.

З технічного запису також видно, що в суді першої інстанції ОСОБА_7 жодного разу не говорив, що до його затримання у нього була телефонна розмова з тіткою, у якій вона просила його не вчиняти протиправних дій, та про здійснення на нього тиску. Більше того, згідно з показаннями обох обвинувачених в суді першої інстанції, перед тим, як звернутися до Крижанівського за допомогою вивезти викрадене гужовою повозкою, вони ходили дивитися, чи за кілька днів їх (обвинувачених) відсутності в селі ніхто не викрав із схованки викрадене ними майно.

Таким чином наведені показання обвинувачених та дані протоколу огляду місця події свідчать про те, що вони усвідомлювали, що проникають в приміщення цеху з метою викрадення чужого майна і довели злочин до кінця.

Доводи апелянта та його пояснення в апеляційному суді про відмову від вчинення злочину, відсутність на цеху дверей та не доведення злочину до кінця через те, що майно було заховане на території цегельного заводу, як і його твердження про застосування до нього тиску з боку працівників міліції, не можуть бути визнані обґрунтованими ще й тому, що вони є суперечливими та непослідовними. То він стверджував, що відмовився від вчинення злочину, то визнавав вину, то визнавав її лише частково.

Твердження ОСОБА_7 , що в суді першої інстанції протокол огляду місця події не досліджувався, також спростовуються даними технічного запису, з якого видно, що суд досліджував наявні у кримінальному провадженні докази, у тому числі й протокол огляду місця події.
Отже колегія суддів уважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими і підстав для скасування чи зміни вироку суду в межах апеляційної скарги, зокрема й з урахуванням уточнень апеляційних вимог, не убачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2