Справа № 192/551/15-к
Провадження № 1-в/192/195/15
Ухвала
"07" травня 2015 р.смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації СВК-21 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі

відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1956 року народження, про умовно-дострокове звільнення,

Початок строку: 19.07.2011 року

Кінець строку : 19.11.2016 року

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджено Краматорським міським судом Донецької області:

- 20.04.1979 року за ч.2 ст.141 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 08.08.1983 року за ч.2 ст.142, ч.3 ст.206, ч.3 ст.222 КК України 1960 р. до позбавлення волі строком на 9 років;

- 05.03.1992 року за ч.3 ст.206 КК україни до позбавлення волі строкм на 4 роки;

- 03.03.1997 року за ч.4 ст.140 КК України до позбавленя волі строком на 7 років;

- 14.02.2005 року за ч.1 ст.121, ст.296 КК Українидо позбавлення волі строком на 6 років. Звільнився умовно-дострково на 1 рік 11 місяців 11 днів;

У даній справі ОСОБА_5 засуджено 23.05.2012 року за ч.1 ст.121 КК України до позбавленя волі строком на 5 років 4 місяці.

09.02.2015 року ОСОБА_5 відбув 3/4 частини строку покарання.

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання засуджений прибув 05 лютого 2015 року.

06.03.2015 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 ОСОБА_5 відмовлено у підготовці матеріалів про його умовно-дострокове звільнення, оскільки він не довів своє виправлення.

08 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні, оскільки він має 1 заохочення за хорошу поведінку, яке отримав, відбуваючи покарання у виправній колонії №49, 2 стягнення за порушення режиму утримання в нього погашені. Про стягнення, яке на нього накладено за порушення режиму утримання 8 квітня 2015 року, він чує уперше. Наскільки йому відомо, йому оголошено усне попередження. Стягнення під розписку йому під розписку не оголошено. У Солонянську виправну колонію він переведений у лютому 2015 року і за такий короткий проміжок часу адміністрація колонії не може дати йому обєктивної характеристики.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується негативно, не виявив бажання працювати в колонії, не бере участі у виховних заходах, роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу Відродження. Адміністративною комісією Солонянської ВК №21 року відмовлено засудженому у направлені матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення. За весь час відбування покарання засуджений допустив 3 порушення режиму утримання, за що на нього були накладені стягнення. Останнє порушення засуджений допустив 8 квітня 2015 року. Начальником відділення йому оголошено догану, яка оголошена усно. Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань не передбачають оголошення догани під розписку.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання у звязку з тим, що ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів своє виправлення, тобто, застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 відбуває покарання в місцях позбавлення волі за злочин, який, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів проти здоровя людини.

З 05 лютого 2015 року ОСОБА_5 відбуває покарання у СВК-21. Згідно довідки про стягнення та заохочення засуджений за весь період відбування покарання був заохочений лише один раз: 10.07.2014 року за хорошу поведінку, допустив 3 порушення режиму утримання, за що на нього накладені відповідні стягнення, 2 з яких погашені у встановленому порядку.

Згідно витягу з протоколу засідання методичної виховної ради ОСОБА_5 погоджена оцінка ступеню виправлення не довів свого виправлення. У характеристиці також зазначено, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення. Так, засуджений не працює за власним бажанням, участі у виховних заходах не приймає, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в їх роботі, не входить до складу ради колективу засуджених.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 убачається, що 08 квітня 2015 року ОСОБА_5 порушив локалізацію та направився до БПК (банно-прального комбінату) без супроводження старшого днювального, на зроблене зауваження не відреагував, виражав невдоволення. Згідно письмових пояснень засудженого 8 квітня 2014 року був банний день, він йшов митися. Дане стягнення не погашене та не скасоване в установленому порядку.

Доводи засудженого про те, що йому було оголошено попередження, а не догану, що йому не було відомо про накладене на нього стягнення, суд уважає неспроможними, оскільки вони спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Хоча ОСОБА_5 відбув необхідну частину покарання для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд уважає, що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є сумлінною. За 4 роки відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений заохочувався лише один раз, та тричі порушуваврежим утримання; не працює за власним бажанням, що свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці.

Крім того, ОСОБА_5 має ряд судимостей за умисні, в тому числі й тяжкі злочини, кожного разу засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, яке відбував реально, належних висновків для себе не зробив та знову вчинював злочини.

З урахуванням викладеного, а також того, що до закінчення строку покарання ОСОБА_5 залишився значний термін: 1 рік 6 місяців 12 днів, суд приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення є передчасним, і у задоволенні його клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий