Справа № 1-154/2007
ВИРОК

І ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007 року м.
Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської
області

в складі:
головуючої-судді: Н.В. Мазай

при секретарі: В.В.
Возній

з участю прокурора: М.М.
Бебешка

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище справу про
обвинувачення:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця АДРЕСА_1,
українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не
одруженого, маючого на утриманні п'ятеро неповнолітніх дітей, проживаючого по
вАДРЕСА_2, раніше судимого: 1) 23.01.1995 року Жашківським районним судом
Черкаської області за ч. 2 ст. 140 КК
України (1960 року), з призначенням покарання у вигляді 2 років виправних робіт
по місцю роботи та відрахуванням 20 % заробітку на користь держави,
конфіскацією 1/2 частини майна; 2) 22.09.1995 року Жашківським районним судом
Черкаської області за ст.ст. 44, ч. 2 ст. 140, 86-1, ч. 1 ст. 42 КК України
(1960 року) з призначенням покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. За ст.
43 КК України (1960 року) приєднано не відбутий термін покарання, по вироку
Жашківського районного суду Черкаської області, від 23.01.1995 року, і
остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі у
виправно-трудовій колонії посиленого режиму, з конфіскацією 1/2 частини
особистого майна. 01.08.1997 року, звільнений за постановою Придніпровського
районного суду м. Черкас від 30.07.1997 року за ст. 7 Закону України „ Про
Амністію" від 26.06.1997 року; 3) 12.03.2001 року Жашківським районним
судом Черкаської області, за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) з призначенням
покарання у вигляді З років позбавлення волі, з випробувальним терміном на 2
роки, з сплатою штрафу в сумі 700 гривень; 15.04.2003 року за постановою Жашківського
районного суду Черкаської області, на підставі ст. 78 КК України (2001 року),
змінено відбуття покарання з випробувальним терміном, на позбавлення волі,
строком на 3 роки виправно трудової колонії суворого режиму. Звільнився
15.04.2006 року по відбуттю терміну покарання ( судимість не погашена),

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженки АДРЕСА_3, українки, громадянки України,
з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, маючої на утриманні п'ятеро
неповнолітніх дітей, проживаючої по АДРЕСА_2АДРЕСА_3, раніше не судимої,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 22
вересня 2007 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, за попередньою змовою з
ОСОБА_1, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння, умисно, з метою
крадіжки чужого майна та використання його в особистих цілях, прийшли в АДРЕСА_4 деОСОБА_1. стоячи на дорозі чекав, аОСОБА_2. проникникла в
хлів домоволодіння ОСОБА_3, що по вул. АДРЕСА_4, шляхом відкриття
защіпки на дверях, таємно здійснили
крадіжку кобили гнідої масті, вагою 450 кілограмів, вартістю 4 гривні 50
копійок за 1 кілограм живої ваги, на суму 2025 гривень та упряж вартістю
450 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, спричинивши
потерпілому ОСОБА_3 матеріальні збитки на загальну суму 2475 гривень.

ПідсуднийОСОБА_1 на
стадії досудового та судового слідства

2

свою вину у вчиненні
злочину визнав повністю та пояснив, що 22 вересня 2007 року за вечерею його
співмешканкаОСОБА_2. запропонувала вчинити крадіжку коня з домоволодіння ОСОБА_3,
жителя АДРЕСА_4. Він спочатку не погоджувався, але потім згодився.
Приблизно о 22 годині вони разом пішли в село Зарубинці. До будинку ОСОБА_3 вони підійшли зі
сторони поля. Він став неподалік сараю, наглядати за будинком, щоб ніхто не
йшов, а ОСОБА_1пішла до хліва. Через кілька хвилин вона вивела з хліву коня з
упряжжю на ньому, якого вони разом попід рів, по полю повели додому. По дорозі
вони зняли упряж і ОСОБА_1ї викинула. Приблизно о З годині, 23 вересня 2007
року, вони прийшли до дому, поставивши у себе в хліві коня. Вони запропонували
Рябець купити в них коня, але він відмовився. Наступного дня, вранці, до них
прийшли працівники міліції разом з ОСОБА_3,
який упізнав свою кобилу, яку було у них вилучено.
Збитки потерпілому вони відшкодували, він щиро кається у вчиненому, просить
його суворо не карати та не позбавляти волі.

Підсудна ОСОБА_1
на стадії досудового та судового слідства свою вину у вчиненні злочину визнала
повністю, щиро розкаялась та пояснила, що 22 вересня 2007 року, вона будучи в АДРЕСА_4 по сусідству у
ОСОБА_3, побачила коня, що пасся поряд, і вирішила вчинити його крадіжку. В цей
же день ввечері, розповівши про все співмешканцюОСОБА_1, вони приблизно о 22
годині, пішли в с Зарубинці,
щоб вчинити крадіжку коня.ОСОБА_1. спочатку не погоджувався вчинити крадіжку,
але вона його вмовила. Вони підійшли до домоволодіння ОСОБА_3 зі сторони поля.
КолиОСОБА_1. спостерігав за будинком, вона проникла в хлів, шляхом відкриття
защіпки на дверях і вивела з відти коня. Приблизно о 3 годині, 23 вересня 2007
року, вони прийшли додому, поставивши коня в себе в хліві, маючи на меті в
найкоротший термін продати його. 24 вересня 2007 року, вранці до них прийшли
працівники міліції разом з ОСОБА_3,
який упізнав свою кобилу, яку було у них вилучено. Збитки потерпілому вони
відшкодували, він щиро кається у вчиненому, просить його суворо не карати та не
позбавляти волі.

Потерпілий
ОСОБА_3в судовому засіданні пояснив, що в своєму домоволодінні тримає кобилу,
гнідої масті, яку використовує в своєму господарстві. 22 вересня 2007 року приблизно о 19 годині, він розпряг воза
і разом з упряжжю поставив в хлів кобилу, закривши двері на защіпку. В ранці 23
вересня 2007 року, виявив, що кобили в хліві не має. Про крадіжку він
повідомив працівників міліції, через сільського голову. 24 вересня 2007 року
разом з працівниками міліції в одному з домоволодінь с. Острожани Жашківського
району виявили кобилу, яку він упізнав як
свою. Матеріальні та моральні збитки йому підсудними відшкодовано,
претензій до них він не має, вважає, що немає необхідності позбавляти їх волі.

Крім визнання
вини підсудними під час судового слідства, їх вина у вчиненому злочині доведена
доказами, добутими в установленому законом порядку в ході досудового слідства,
які за клопотанням підсудних, у відповідності до ст. 299 КПК України, в
судовому засіданні, крім показів підсудних, потерпілого, характеризуючих особи
підсудних даних, не досліджувались, оскільки фактичні обставини справи ніким не
оспорюються і учасникам процесу роз'яснено, що
у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини
справи в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані
у справі докази, в їх сукупності в результаті повного, всестороннього та
об'єктивного дослідження їх в судовому засіданні, суд вважає пред'явлене обвинувачення
доведеним.

Дії підсудного
ОСОБА_1суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого
майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана
з проникненням у приміщення чи інше сховище.

Дії підсудної ОСОБА_2
суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна
(крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням
у приміщення чи інше сховище.

При призначенні покарання підсудним, суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особи підсудних, які за місцем проживання
характеризуються задовільно. Заяв, скарг відносно ОСОБА_1 на його поведінку в
побуті та громадських місцях до Острожанської сільської ради не надходили.
Проживає з співмешканкоюОСОБА_2. та її неповнолітніми дітьми. Компрометуючими
матеріалами відносноОСОБА_2. сільська рада не розраховує.

3

ОСОБА_2знаходиться в декретній відпустці і має на
утриманні п'ятеро дітей.

Обставинами, що
пом'якшують покарання підсудного ОСОБА_1. суд визнає, щире каяття та активне
сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку та
усунення заподіяної шкоди, знаходження на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставинами, що
пом'якшують покарання підсудноїОСОБА_2. суд визнає, з'явлення із зізнанням, щире
каяття та активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування
завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, знаходження на утриманні п'ятеро
неповнолітніх дітей.

Обставинами, що
обтяжують покарання підсудномуОСОБА_1.,
суд визнає рецидив злочину, вчинення злочину особою, що перебуває в стані
алкогольного сп'яніння.

Обставин, що обтяжують покарання підсуднійОСОБА_2. суд не
вбачає.

Суд виключає з
обвинувачення як обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочину групою осіб
за попередньою змовою, підсуднійОСОБА_2., оскільки така обставина вказана як
кваліфікуюча ознака злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд виключає з
обвинувачення як обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, вчинення
злочину особою повторно, підсудномуОСОБА_1., оскільки такі обставини
вказані як кваліфікуючі ознаки злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи те,
щоОСОБА_1. задовільно характеризується за місцем проживання, пом'якшуючі
покарання обставини, у порушенні громадського порядку не замічався, у вчиненому
щиро розкаявся, добровільно відшкодував завданий ним збиток та усунув заподіяну
шкоду, знаходження на утриманні та вихованні п'ятьох неповнолітніх дітей, суд
вважає, за можливе застосувати відносно нього при призначенні покарання
передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України - ч. 1 ст. 69 КК України та
призначити покарання нижче від найнижчої межі.
Однак, не дивлячись на пом'якшуючі покарання підсудному обставини, суд вважає,
що до ОСОБА_1. необхідно застосувати реальну міру покарання і виходить з
того, щоОСОБА_1. діяв умисно, злагоджено з іншою підсудною, злочин, який він
вчинив Законом віднесено до категорії тяжких злочинів, обтяжуючі покарання
обставини, він раніше неодноразово судимий. В 2003 році перебуваючи на
іспитовому строці, за попереднім вироком суду, не виконав обов'язки покладені
на нього судом. Згідно постанови Жашківського районного суду від 15.04.2003 року, засуджений свідомо ухилявся
від явки на реєстрацію в установлений судом час, ніде не працював, по
місцю проживання характеризувався негативно, в зв'язку з чим відбування
покарання з випробуванням було відмінено, а засуджений направлений в місця
позбавлення волі, для відбуття покарання. Після звільнення з місць позбавлення
волі в 2006 році ( судимість не погашена), на шлях виправлення не став, а знову
вчинив злочин. Вчиняючи злочинОСОБА_1. міг і повинен був розуміти, що в нього
на вихованні та утриманні є неповнолітні діти, а також те, що за вчинений
злочин він буде нести кримінальну відповідальність і знову вчинив тяжкий
кримінальний злочин, що свідчить про те, щоОСОБА_1. є суспільно-небезпечною
особою, яка потребує виправлення та перевиховання в умовах ізоляції від
суспільства. Суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції
від суспільства і находить за необхідне призначити йому покарання в вигляді
позбавлення волі, з поміщенням в кримінально - виконавчу установу. Призначення
саме такого покарання є необхідним і буде
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи те,
що підсудноюОСОБА_2. вчинено злочин який Законом віднесено до категорії тяжких
злочинів, однак і те. що вона раніше не судима, пом'якшуючі покарання
обставини, добровільно та повно відшкодувала завданий збиток та усунула
заподіяну шкоду, у вчиненому щиро розкаялась, задовільно характеризується за
місцем проживання, в порушенні громадського порядку не замічалась, а також і
те, що на її утриманні знаходиться п'ятеро неповнолітніх дітей, суд вважає, що
її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і находить
за необхідне призначити їй покарання в вигляді позбавлення волі, звільнивши її
від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк.
Призначення саме такого покарання є необхідним і буде достатнім для її
виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при
призначенні покарання підсуднійОСОБА_2. суд не вбачає.

4

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 323,
324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Підсудного
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК
України.

Призначити
ОСОБА_1 покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох)
років позбавлення волі, з поміщенням засудженого до кримінально-виконавчої
установи.

Підсудну ОСОБА_2
визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

Призначити
ОСОБА_2 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Керуючись ст.
ст. 75-76 КК України засудженуОСОБА_2. від відбування покарання у вигляді 3
(трьох) років позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо вона протягом
визначеного судом іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового
злочину і виконає покладені на неї обов'язки.

1. Не
виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи.

2.
Повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання, навчання, роботи.

3. Періодично з'являтись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

Речові докази у
справі:

кобилу гнідої масті, яка передана під схоронну розписку потерпілому
ОСОБА_3, залишити
останньому, звільнивши його від схоронної розписки.

Міру запобіжного
заходу засудженомуОСОБА_1. змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту,
взявши засудженого під варту з залу суду.

Строк відбуття
покарання рахувати з дня затримання.

Зарахувати в
строк відбуття покарання час перебуванняОСОБА_1. в ІТТ Монастирищенського РВ
УМВС України в Черкаській області з 25.09.2007 року по 27.09.2007 року.

Міру запобіжного
заходу відносно засудженоїОСОБА_2. до вступу вироку в законну силу залишити
попередню - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Черкаської
області протягом 15 діб з дня його проголошення через Монастирищенський
районний суд.