Дата документу Справа № 337/8310/14-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 337/8310/14-к
№ пров. 11-кп / 778/ /527/15 Головуючий в 1-й інст. - ОСОБА_1
Категорія - ст. 389,ч.2 ККУ Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

10 березня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за апеляцією прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 ,

на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ; раніше судимого:

- 20.02.2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт;

- засуджено за ч.2 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 02 місяців обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покаранння з іспитовим строком 1 рік та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_7 не обирався.

Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_7 визнаний судом винним в ухиленні від відбування покарання у вигляді громадських робіт за наступних обставин.

20 лютого 2014 року ОСОБА_7 був засуджений Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст. 186, ч.1 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, 24.04.2014 року даний вирок набрав законної сили.

24 квітня 2014 року ОСОБА_7 під особистий підпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, в тому числі з обов`язком сумлінно ставитися до праці, працювати на встановленому об`єкті і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися до інспекції у встановлені дні на реєстрацію та не виїжджати без її дозволу за межі України. Також засудженому було роз`яснено, що в разі ухилення від відбування покарання він буде притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України.

Згідно наказу № 178 від 05.05.2014 року ОСОБА_7 був прийнятий в МКП "Основаніє" для відпрацювання громадських робіт у кількості 200 годин, починаючи з 06.05.2014 року, проте, ігноруючи цей наказ і письмові попередження, ОСОБА_7 до відбування покарання не приступив, жодного разу також не з`явився і на реєстрацію до Хортицького РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області.

В своїй апеляції та доповненні до неї прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не заперечуючи фактичних встановлених судом обставин самого злочину, викладених в судовому вироку, та правильності кваліфікації дій засудженого, вважає його незаконним в частині призначеного йому покарання, посилаючись на те, що, призначивши ОСОБА_7 за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України покарання у вигляді обмеження волі і звільнивши його від відбуття призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції фактично звільнив його і від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, яке підлягало реальному виконанню, що суперечить меті призначення покарання, а також не взяв до уваги і той факт, що призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України взагалі позбавлено сенсу з огляду на те, що він вже ухилявся від призначеного йому судом покарання. Крім того, суд з порушенням вимог ст. 72 КК України неправильно обчислив остаточний строк покарання за сукупністю вироків, а також не обговорив в своєму вироку і можливості призначення щодо ОСОБА_7 іншого, менш суворого покарання, ніж обмеження волі, тому просить вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та обрати йому покарання у вигляді 1 місяцю арешту, на підставі ст. 71 КК України частково приєднати покарання за вироком суду від 20.02.2014 року, і остаточно призначити йому покарання у вигляді 1 місяця 10 днів арешту.

Заслухавши доповідь судді по справі, доводи прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення засудженого, який заперечує проти її задоволення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що суд в судовому засіданні правильно встановив фактичні обставини, за яких ОСОБА_7 умисно ухилився від відбуття призначеного щодо нього вироком суду покарання у вигляді громадських робіт та які самим обвинуваченим не заперечувалися, належним чином оцінив їх в своєму вироку і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 389 КК України.

Висновки суду в цій частині випливають з матеріалів кримінального провадження, які за згодою учасників судового процесу у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися, і ніким з учасників судового процесу не оскаржуються.

В той же час, обираючи щодо ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України прийняв до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, в тому числі його ставлення до скоєного, задовільну характеристику за місцем проживання, а також наявність на утриманні неповнолітньої дитини, проте, незважаючи на альтернативність видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст. 389 КК України, не обговорив в своєму вироку можливості призначення іншого, менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 389 КК України, при цьому, призначивши ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків з випробуванням, не урахував, що тим самим звільнив його і від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, яке є за своїм характером реальним покаранням, що суперечить меті і самому інституту покарання.

Крім того, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами ст.ст. 71, 72 КК України, суд першої інстанції всупереч правилам складання покарань, передбаченим п.п. 4 пункту 3 ч.1 ст. 72 КК України, неправильно обрахував строк покарання за попереднім вироком, який підлягав приєднанню до нового покарання за даним вироком та який не міг за вказаними правилами перевищувати 25 днів обмеження волі.

За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є незаконним і підлягає скасуванню з винесенням в цій частині нового вироку.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особистість ОСОБА_7 , які наведені вище, а також виходячи з основних засад виховної ролі інституту покарання, судова колегія вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді одного місяцю арешту з частковим приєднанням до нового покарання строку покарання за вироком суду від 20.02.2014 року, яке в даному випадку судова колегія вважає доцільним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, судова колегія

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу процесуального прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

За ч.2 ст. 389 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року місяця арешту.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до нового покарання частково приєднати покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2014 року у вигляді 10 днів арешту і остаточно до відбуття ОСОБА_7 приначити покарання у вигляді одного місяця 10 днів арешту.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: