Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 10 березня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_1 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 14 січня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2014 року.

Цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не

має судимостей,

засуджено за:

- ч. 3 ст. 212 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 425 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності, на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

- ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 4 250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності, на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді штрафу в розмірі 425 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності, на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він, обіймаючи посаду директора ТОВ «Агро Аг», упродовж лютого-червня 2009 року незаконно сформував для даного товариства податковий кредит з податку на додану вартість із використанням реквізитів підприємства, яке не здійснювало постачання товарно-матеріальних цінностей на адресу керованого ним суб'єкта господарювання - ПП «Муссон-2009», ухилившись від сплати податків на загальну суму 1 995 356 грн. 99 коп., що становить особливо великий розмір.

А також, ОСОБА_1, отримавши від невстановлених осіб завідомо неправдиві первинні документи, які підтверджували господарські операції з ПП «Муссон-2009» з постачання товарно-матеріальних цінностей на адресу ТОВ «Агро Аг» та давали право на завищення податкового кредиту з ПДВ, передав їх бухгалтеру свого товариства, яка не знала про його злочинні наміри, для внесення у податкові декларації завідомо неправдивих даних щодо незаконно сформованого податкового кредиту.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовими рішеннями, постановленими щодо ОСОБА_1 через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить їх змінити. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не вказав редакції Закону, за яким визнав винуватим та засудив ОСОБА_1 і неправильно призначив засудженому покарання за ч. 1 ст. 366 КК України.

Засуджений ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не погоджуючись із судовими рішеннями, постановленими щодо нього, через неповноту та однобічність досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить їх скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що під час досудового слідства слідчим порушено вимоги кримінально-процесуального закону при призначенні та проведенні експертизи. Також вказує на відсутність в матеріалах справи доказів його винуватості та постановлення вироку на недопустимих доказах.

На касаційну скаргу засудженого прокурором подано письмове заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про підтримання поданої скарги та із запереченнями проти скарги засудженого, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги та із запереченнями проти скарги прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах та письмовому запереченні, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з огляду на таке.

У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_1 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення через допущені неповноту та однобічність досудового та судового слідства.

Проте, неповнота та однобічність досудового та судового слідства, які були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) в касаційному порядку не підлягають.

Разом із тим, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, як убачається з матеріалів справи, ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, даними, що містяться в реєстраційних документах ТОВ «Агро Аг» та ПП «Муссон-2009», висновках судово-економічних експертиз, акті планової перевірки, роздруківках про рух грошових коштів, протоколі обшуку, копії вироку місцевого суду щодо ОСОБА_3, речовими та іншими доказами по справі.

З урахуванням зазначеного суд у відповідності до вимог ст. 67 КПК України (1960 року) оцінив докази у справі, з дотриманням вимог статей 323, 333-335 КПК України (1960 року) постановив вирок, належним чином умотивувавши своє рішення та дійшовши обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, а тому посилання засудженого в касаційній скарзі на відсутність в матеріалах справи доказів його винуватості та постановлення вироку на недопустимих доказах не заслуговують на увагу.

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1, ретельно перевірив доводи апеляції захисника ОСОБА_4, яка є аналогічною змісту касаційної скарги засудженого, й з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Перегляд справи в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, а постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Щодо доводів прокурора, зазначених в поданій ним касаційній скарзі, то вони, на думку колегії суддів, є слушними.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього злочину.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, у порушення вищезазначених норм кримінального закону, призначив ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 366 КК України, не врахувавши при цьому, що даний злочин він вчинив упродовж лютого - червня 2009 року, а тому його діяння мають бути кваліфіковані за нормою Закону в редакції від 05 квітня 2001 року, який передбачає покарання у виді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом із тим, згідно з вимогами ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки. Крім того, за змістом ч. 5 ст. 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Ураховуючи, що з моменту вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, який є злочином середньої тяжкості, пройшло більше 5 років, останній підлягає звільненню від призначеного покарання за закінченням строку давності.

Крім того, місцевий суд у резолютивній частині вироку не зазначив редакцію ч. 3 ст. 212 КК України, за яким засуджено ОСОБА_1, адже ця кримінально-правова норма була змінена Законом України від 15 листопада 2011 року № 4025-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності».

З урахуванням вищезазначеного вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають зміні.

Інших істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б давали підстави для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 14 січня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 12 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Знизити призначене ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) покарання у виді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_1 від призначеного йому за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 3 ст. 212 КК України (в редакції Закону від 15 листопада 2011 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 425 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності, на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7