Справа № 159/797/15-к
Провадження № 1-кп/159/72/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 17 березня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинськоі області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001134 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 12 грудня 2014 року, близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на березі річки Турія, в районі водосховища, що в м. Ковелі Волинської області, а саме біля дерев`яної лавки з металевою основою облаштованої чотирма невеликими брусками, яка розміщена за рахунком п`ятою від Човнової станції водосховища в напрямку вул. Варшавської м. Ковеля та навпроти будинку № 63 по вул. Волі в м. Ковелі, під час конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник раптово на грунті неприязних відносин, в ході бійки та штовханини з останнім, заподіяв тілесні ушкодження у вигляді рани слизової верхньої та нижньої губ зліва та правої вушної раковини, обширного синця правої завушної ділянки з переходом на задньо-бокову поверхню шиї справа та верхню і середню третини правого плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 312 від 13.01.2015 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю. В подальшому ОСОБА_4 ,

не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків своїх подальших дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, якби діяв з більшою обачністю, не розглядаючи настання смерті потерпілого як один із можливих наслідків своєї поведінки у вигляді злочинної недбалості, не маючи умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, не бажаючи продовження конфлікту, який виник, двома руками штовхнув ОСОБА_7 в ділянку спини від себе, внаслідок чого потерпілий не втримався на ногах, втратив рівновагу та впав передньою правою частиною тіла в області грудної клітки, на вказану вище дерев`яну лавку, в результаті чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа з розривами плеври правої легені та правобічним гемотораксом та з розривом травматично-геморагічного шоку, які згідно висновку тієї ж судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Таким чином, за вищевказаних обставин внаслідок злочинної недбалості, допущеної ОСОБА_4 , коли останній не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю, відштовхнувши потерпілого від себе, вчинив вбивство ОСОБА_7 через необережність.

Тим самим, своїми діями, що виразились у вбивстві, вчиненому через необережність у формі злочинної недбалості, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 119 КК України.

В ході судового розслідування даного кримінального провадження між обвинуваченим та потерпілою укладено угоду про примирення.

За умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Сторонами узгоджено міру покарання для обвинуваченого в межах санкції ч.1 ст.119 КК України із застосуванням ст..75 КК України, а також засвідчено отримання потерпілою відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди в розмірі 7 000 грн. і відсутність будь-яких інших вимог про відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.468, ч.3 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Дії обвинуваченого з огляду на обставини справи: характер взаємостосунків між потерпілим та обвинуваченим, які передували злочину, стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого та потерпілого в момент спричинення ушкоджень, інтенсивність і послідовність поштовхів, характер, локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, поведінка обвинуваченого після посягання, у своїй сукупності свідчать про правильність кваліфікації дій за ч.1 ст.119 КК України.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, для обвинуваченого відповідає положенням ст.65, ст..75 КК України та визначена в межах санкції закону, за яким він притягується до відповідальності.

Обвинувачений є особою, якій може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Міра покарання визначена сторонами з урахуванням віку обвинуваченого, його матеріального та сімейного стану, враховано наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також важко хворої матері, прийняті до уваги такі пом`якшуючі покарання обставини, як з`явленні із зізнанням та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, виключно позитивну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обґрунтованим є звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст..75 КК України, оскільки дані, що характеризують обвинуваченого, а також всі інші обставини справи, свідчать про доцільність такого звільнення та можливість особи перевиховатись та зробити висновки без відбування реального покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений цілком розуміє положення ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані в разі затвердження угоди судом, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст.. 476 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

На переконання суду, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам сторін та суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для примирення. Обвинувачений відшкодував завдану шкоду та приніс щирі вибачення перед потерпілою.

Виходячи з викладеного угода про примирення підлягає затвердженню.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого на час набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст..100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі за проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 147,42 грн. , судової трасологічної експертизи в розмірі 294,84 грн. , трьох судово імунологічних експертиз в розмірі по 614,90 грн. кожна, а всього 2286,96 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого. .

Керуючись ст.ст.468,469, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

Угоду про примирення від 13 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001134 укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Початок відбування покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Зарахувати за правилами ст.72 КК України в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 15 по 17 грудня 2014 року включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 сплатив, а потерпіла ОСОБА_6 прийняла відшкодування завданої майнової та моральної шкоди в розмірі 7 000 грн.

Речові докази у справі:

- пляшку з-під пива, пляшку з-під води, запальничку, поліетиленовий стаканчик, скляні осколки , в`язану спортивну шапку, жіночий чобіт, рукавичку, уламок деревини, гіпсовий зліпок з відбитками слідів взуття, що виявлені під час огляду місця події 12.12.2014 року та зберігаються в камері збереження речових доказів Ковельського МВ УМВС України у Волинській області знищити,

- одяг потерпілого ОСОБА_7 та книгу Новий Завіт, що зберігаються в камері збереження речових доказів Ковельського МВ УМВС України у Волинській області - передати потерпілій ОСОБА_6 ,

- одяг обвинуваченого ОСОБА_4 , що зберігаються в камері збереження речових доказів Ковельського МВ УМВС України у Волинській області повернути обвинуваченому.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової трасологічної та імунологічних експертиз на загальну суму 2286,96 грн стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча:ОСОБА_1