Справа №490/3997/15-к 16.07.2015 16.07.2015 16.07.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000800 від 04.04.2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2015 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянина України, працюючий на Миколаївському хлібокомбінаті № 1 на посаді вантажника, проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.. 89 КК України,

- визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 :
просять вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначивши його із застосуванням ст. 69 та ст. 75 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції вироку
_______________________________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/537/15 Головуючий в суді першої інстанції:суддя ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України Головуюча в судді апеляційної інстанції: суддя ОСОБА_1

Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2015 року, яким ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз:

судово-балістичної 429 грн. 66 коп. та 830 грн. 97 коп.;

вибухотехнічної 613 грн. 08 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вважає, що при призначенні покарання судом, не були враховані обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та повне визнання вини у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, дані про його особу - є почесним донором України, постійно безкоштовно здає кров для онкохворих та учасників АТО, наявність на утриманні матері, 1935 року народження, яка в силу похилого віку потребує його допомоги. Також апелянт зазначає, що має постійне місце проживання, роботу, характеризується позитивно.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Посилаючись на роз`яснення, які містяться в п. 5 Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», наводить аналогічні обставини, які зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого, які суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі не врахував.
Обставини, встановлені судом першої інстанції:
В невстановлений час ОСОБА_5 у невстановленої в ході слідства особи придбав вибухові пристрої та боєприпаси.
04.04.2015 року близько 10 години 40 хвилин ОСОБА_5 , не маючи встановленого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв та боєприпасів, рухався по вул. Декабристів в м. Миколаєві з камуфляжною дорожньою сумкою, в якій знаходились вибухові пристрої у кількості 4 штук та боєприпаси у кількості 450 патронів калібру 5,45, з метою передачі їх інший особі на зберігання. Неподалік перехрестя вул. Декабристів та пр. Леніна в м. Миколаєві працівниками БПС ММУ УМВС України ОСОБА_5 був затриманий і в ході огляду сумки було виявлено вибухові пристрої та боєприпаси у зазначеній вище кількості.
Згідно висновків експерта № 58 від 04.04.2015 року та № 396 від 06.04.2015 року вилучені предмети у ОСОБА_5 відносяться до категорії боєприпасів, виготовлених промисловим способом.
Крім того, у 2014 році, точну дату та час встановити в ході слідства не представилося можливим, ОСОБА_5 в м. Одесі знайшов предмет, зовні схожий на пістолет, який перевіз до місця свого проживання: АДРЕСА_1 , де зберігав його. Залишивши собі вказаний предмет для самозахисту, ОСОБА_5 порушив «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів».
04.04.2015 року в ході обшуку за вказаним місцем проживання ОСОБА_5 було виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на пістолет, та патрони у кількості 38 штук.

Згідно висновку експерта № 455 від 23.04.2015 року вилучений предмет, зовні схожий на пістолет, за місцем проживання ОСОБА_5 є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю 7,62 мм, пістолетом зразку 1930/33 років конструкції Токарєва («ТТ»), серія «Г (*), № НОМЕР_1 , 1941 р.в., виробництва СРСР, який виготовлений промисловим способом і придатний до стрільби. Патрони в кількості 38 штук є боєприпасами.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину за зазначених у вироку обставинах, не заперечується в апеляційній скарзі і на підставі ч.3 ст. 349 КПК України докази щодо цих обставин, які ніким не оспорювались, в ході судового розгляду не досліджувались.

Дії ОСОБА_5 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу і в частині кваліфікації дій вирок також не оскаржується.

При призначенні покарання судом першої інстанції відповідно положень ст.ст. 65, 66 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, дані про особу обвинуваченого, який за постійним місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є Почесним донором, на обліку лікаря нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні матір, 1935 року народження, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом першої інстанції не встановлено.

Немає підстав вважати, що призначене ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі є надмірно суворим, оскільки воно призначено в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 263 КК України. Відсутні обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тому відсутні і підстави для застосування ст. 69 КК України, як просять апелянти.

Разом з тим, доводи апелянтів щодо застосування звільнення ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням є слушними.

Відповідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення винної особи без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений практично досяг пенсійного віку (йому виповнилося 57 років), на момент затримання працював за робочою спеціальністю (вантажником на ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1»). ОСОБА_5 є Почесним донором, здавав кров на Миколаївській обласній станції переливання крові на протязі тривалого часу - в період з 09.08.2002 року по 23.03.2015 року. Має право на пільги, передбачені Законом України «Про донорство крові та її компонентів»

На утриманні ОСОБА_5 перебуває матір, 1935 року народження, яка має статус дитини війни. Тобто, матір є особою похилого віку, має ряд захворювань і тому потребує допомоги зі сторони ОСОБА_5 , оскільки інших близьких родичів не має. Це вбачається як з його пояснень в апеляційному суді, так і із характеристики за місцем проживання, де зазначено, що ОСОБА_5 здійснює догляд за матір`ю.

Із пояснень ОСОБА_5 в апеляційній інстанції також вбачається, що після його затримання до теперішнього часу за його матір`ю доглядає стороння людина сусідка.

Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 безпідставно врахував, що обвинувачений на підставі ст. 89 КК України є раніше судимим. ОСОБА_5 дійсно раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і в неповнолітньому віці. На момент вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, судимості погашені. Тобто, в силу положень ст.89 КК України він навпаки вважається особою, яка не має судимості.

Предметом незаконного поводження обвинуваченого зі зброєю був один пістолет, зразка 1930/1933 років; бойові припаси - 450 військових патронів, вибухівка 4 підривача осколкових ручних гранат. Однак, із обвинувального акту та вироку вбачається, що ОСОБА_5 пістолет знайшов та залишив собі для самозахисту, а інші вказані предмети незаконно придбав, зберігав та переносив з метою передачі іншій особі. Тобто, в обвинуваченні зазначено про тимчасове перебування у нього військових патронів та підривачей.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатній мірі не дав належної оцінки наведеним даним про особу винного та іншим конкретним обставинам справи, а також наявності у нього міцних соціальних зв`язків за місцем роботи і в родині за місцем проживання з матір`ю.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків з числа передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2015 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки, звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межи України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти її про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча:

Судді: