Ухвала

іменем україни

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_6.,

суддів: ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 07 липня 2015 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000273 за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Флорешти (Республіка Молдова), мешканця АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник ОСОБА_1 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_2 і призначення нового розгляду в цьому суді у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого засудженому ОСОБА_2 призначено явно несправедливий захід примусу через суворість. Вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про неможливість досягти мети виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, на що у свою чергу не зважив апеляційний суд і не дав належної вмотивованої оцінки доводам захисника, викладеним в апеляційній скарзі.

Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року ОСОБА_2 засуджено: за ч. 1 ст. 185 КК - до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин; за ч. 1 ст. 289 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне - у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року вирок залишено без змін.

ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, незаконного заволодіння транспортним засобом; таємного викрадення чужого майна.

Як установив суд, 16 травня 2014 року в період часу 00.00 - 02.00 год. ОСОБА_2, перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_3, що знаходиться на АДРЕСА_2, заволодів скутером Viper EX 50c, належним ОСОБА_4

Крім того, 24 травня 2014 року вночі ОСОБА_2 із домогосподарства, що знаходиться на АДРЕСА_3, викрав алюмінієві листи вагою 83 кг загальною вартістю 747 грн, що належать ОСОБА_5

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та витребування матеріалів кримінального провадження, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація діянь за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом'якшують і обтяжують.

Як видно з наданої копії ухвали, апеляційний суд при перегляді кримінального провадження в порядку апеляційної процедури дійшов обґрунтованого висновку про дотримання місцевим судом вимог ст. 65 КК при призначенні покарання ОСОБА_2

Зокрема, згідно з даними, відображеними у вироку та ухвалі, поряд із ступенем тяжкості вчинених злочинів суд урахував обсяг протиправних дій засудженого, особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває на профілактичному обліку в кримінально-виконавчій інспекції. Крім того, суд зважив на те, що за попереднім вироком до ОСОБА_2 вже застосовувалися положення ст. 75 КК, однак він на шлях виправлення не став і через незначний проміжок часу після відбуття покарання з випробуванням знову вчинив два кримінальних правопорушення. Разом із цим суд узяв до уваги пом'якшуючі покарання обставини: визнання ОСОБА_2 винуватості, щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин протилежного змісту та претензій до обвинуваченого з боку потерпілих. Водночас, з'ясовуючи дані про особу засудженого, суд установив, що надане стороною захисту свідоцтво про народження дитини не містить відомостей на підтвердження факту батьківства ОСОБА_2 Ураховуючи все це, суд дійшов умотивованого висновку про суспільну небезпечність засудженого, а відтак, і про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, та визначив покарання, не в максимальних межах, встановлених санкцією кримінального закону. Правильність застосування положень ст. 70 КК у скарзі не оспорюється.

Отже правових підстав вважати обраний ОСОБА_2 захід примусу явно несправедливим через суворість і таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті немає.

За змістом ухвали апеляційний суд, ретельно перевіривши провадження за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, доводи яких аналогічні доводам касаційної скарги, обґрунтовано визнав їх неспроможними та, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення, залишив вирок щодо ОСОБА_2 без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам ст. 419 КПК.

Даних, які би свідчили, що у провадженні допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_1 та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційних вимог, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8