АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/907/15 Справа № 202/717/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

18 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

представників малолітніх потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_10 , розглянула у закритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську апеляції першого заступника прокурора Дніпропетровської області, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та захисника-адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, раніше не судимий,

засуджений: - за ч.2 ст.156 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні злочину за таких обставин.

В період з 2009 року по травень 2014 року, точна дата скоєння злочинів органом досудового слідства та судом не встановлена, ОСОБА_10 знаходячись за місцем свого проживання - в приміщенні в гуртожитку будинку АДРЕСА_1 , використовуючи безпорадний стан малолітніх потерпілих та свою фізичну перевагу над малолітніми ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під приводом пригощення цукерками, періодично заманював їх до себе в кімнату № 32, де вчиняв щодо них розпусні дії сексуального характеру, направлені на задоволення власної статевої пристрасті.

В апеляції перший заступник прокурора Дніпропетровської області, не оскаржуючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікацій дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок його м`якості, при цьому ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.156 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. Свої доводи прокурор аргументує тим, що наведені судом у вироку обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного тяжкого злочину щодо малолітніх і не впливають на пом`якшення покарання. Також прокурор зазначає, що суд у вироку не вказав наслідків щодо психологічного стану малолітніх потерпілих та не врахував думку представників малолітніх потерпілих відносно міри призначення покарання обвинуваченому. Крім цього прокурор просить у вступній частині вироку зазначити номер кримінального провадження 0001820, який у вироку відсутній.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок його м`якості, та ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.156 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, враховуючи при цьому похилий вік обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність низки хвороб.

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок його суворості, та призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.156 КК України не пов`язане з позбавленням волі з застосуванням ст.75 КК України. При цьому адвокат зазначає, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, є людиною похилого віку, має низку хвороб, позитивну характеристику, раніше не судимий, цивільний позов потерпілими пред`явлений не був та вони не наполягали на призначені ОСОБА_10 суворого покарання.

Також адвокатом ОСОБА_9 подані заперечення на апеляції прокурорів, в яких вона просила залишити їх без задоволення як безпідставні та необґрунтовані.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області та частково апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляцію та просила апеляції прокурорів залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив задовольнити апеляцію свого захисника, а апеляції прокурорів залишити без задоволення, представників малолітніх потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області та залишити без задоволення апеляцію захисника ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи, вивчивши та проаналізувавши доводи апеляцій, зіставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляції першого заступника прокурора Дніпропетровської області та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції підлягають частковому задоволенню, а апеляція захисника-адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, повністю ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказах, при цьому в апеляціях не оскаржуються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції, органами досудового слідства та судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, зібрані по справі є допустимими, достатніми та достовірними.

Дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані судом за ч.2 ст.156 КК України як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Що стосується доводів апеляцій прокурорів про м`якістьпризначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, оскільки на думку колегії суддів, в порушення вимог ст.414 КПК України, судом першої інстанції ОСОБА_10 було призначено надто м`яке покарання з застосуванням ст.69 КК України, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та за своїм видом та розміром є явно не справедливим.
Відповідно до ст.ст.50,65 КК України, покарання має на меті нести не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не в повному обсязі прийняв до уваги, що злочин вчинений ОСОБА_10 у відповідності до ст.12 КК України є тяжким та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, злочин вчинено відносно малолітніх потерпілих на протязі декількох років.

Також судом першої інстанції у вироку не зазначено які саме обставини справи, або дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину та впливають на пом`якшення йому міри покарання з застосуванням ст.69 КК України.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляції захисника ОСОБА_9 не можуть бути підставою для зміни вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого згідно ч.2 ст.409 КПК України є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Виходячи з вище викладеного та погоджуючись з доводами, наведеними в апеляції прокурорів, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.ст.413,414 КПК України вирок суду в частині призначеного покарання у відношенні ОСОБА_10 скасувати, та у відповідності зі ст.420 КПК України постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 більш суворе покарання в межах санкції ч.2 ст.156 КК України.

Щодо доводів апеляції прокурора в частині зміни вироку з зазначенням в вступній його частині номеру кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , який відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесений за № 0001820 від 21.05.2014 року, то колегія суддів вважає їх не суттєвими, та такими що не можуть бути підставою для зміни вироку.

Керуючись ст.ст.374,407,409,414,418,420 КПК України, колегія суддів,-

Засудила:
Апеляції першого заступника прокурора Дніпропетровської області та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково, апеляцію адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року у відношенні ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.156 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4