Справа № 447/3054/13-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2013 року

Миколаївський районний суд Львівської
області, у складі:

Головуючого - судді Головатий А. П.

при секретарі Савків Л.М.,

з участю прокурора Поповича Р.М.

обвинуваченого ОСОБА_1,

потерпілої ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті
Миколаєві Львівської області
матеріали кримінального провадження,
внесеного в ЄРДР під № 0001026 від
11.09.2013 року про обвинувачення :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Зарубинці, Підволочиського району,
Тернопільської області, громадянина
України, українця, з середньою освітою,
розлученого, який не працює,
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1, раніше судимого 22.01.2013 року
Миколаївським районним судом
Львівської області за вчинення
злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК
України до 150 годин громадських робіт,

- у вчиненні злочину, передбаченого
ст.389-1 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 станом на 10.09.2013 року не вчинив
жодних дій на виконання угоди про
приминення, а отже умисно не виконав
угоду про примирення укладену між ним
та потерпілою ОСОБА_2, затверджену
вироком Миколаївського районного суду
Львівської області від 22.01.2013 року,
відповідно до умов, якої він в строк до
01.05.2013 року зобов'язувався вчинити всі
необхідні дії для зняття з реєстрації
за адресою: АДРЕСА_1 та фактично
виселитися з вищевказаного будинку.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив злочин
передбачений ст.389-1 КК України, тобто,
умисне невиконання засудженим угоди
про примирення.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1 свою вину у вчиненні
інкримінованого йому злочину визнав
повністю, підтвердив викладені у
обвинувальному акті обставини, що він
знав про обов'язки покладені на нього в
результаті укладення угоди про
примирення, однак, не виконав їх,
оскільки змушений був доглядати за
потерпілою, в період коли у неї був
перелом ноги.

Враховуючи те, що обвинувачений в
повному обсязі визнав свою вину у
вчиненні інкримінованого йому органом
досудового слідства злочину та беручи
до уваги, що прокурор також не
оспорював фактичні обставини
кримінального провадження і судом
встановлено, що учасники судового
провадження, в тому числі
обвинувачений, правильно розуміють
зміст цих обставин та відсутні сумніви
у добровільності їх позиції,
роз'яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК
України про те, що у такому випадку вони
будуть позбавлені права оспорювати ці
фактичні обставини провадження у
апеляційному порядку, вислухавши думку
учасників судового провадження, які не
заперечували проти розгляду
кримінального провадження в порядку,
передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд
визнав недоцільним дослідження
доказів стосовно тих фактичних
обставин провадження, які ніким не
оспорювалися.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши
матеріали кримінальної справи, що
характеризують особу обвинуваченого,
приходить до висновку, що винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому
злочину за обставин, викладених в
обвинувальному акті, доведена повністю
і його дії вірно кваліфіковані за ст.389-1
КК України, як умисне невиконання угоди
про примирення.

При призначенні ОСОБА_1 покарання, суд
враховує тяжкість вчиненого злочину,
який відповідно до ст. 12 КК України
відноситься до злочинів невеликої
тяжкості, обставини вчинення злочину,
дані про особу обвинуваченого, який
раніше судимий, має постійне місце
проживання та реєстрації, за яким
характеризується типово, згідно з
даними облікової документації на
обліку у лікаря психіатра та лікаря
нарколога не перебуває, не працює,
розлучений, відсутність обставин, які
пом'якшують покарання та обставину, яка
обтяжує покарання рецидив злочинів.
Враховуючи наведені вище обставини,
суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати
винним у вчиненні інкримінованого йому
злочину та призначити йому покарання у
виді обмеження волі, та на підставі ст.75
КК України звільнити його від
відбування покарання з випробуванням,
поклавши на нього обов'язки
передбачені ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у
вчиненні злочину, передбаченого ст.389-1
КК України та обрати йому покарання у
виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2
(два) роки, поклавши на нього наступні
обов'язки, передбачені ст.76 КК України:
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання;
періодично з'являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Миколаївський районний суд Львівської
області протягом тридцяти днів з дня
його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може
бути оскаржений в апеляційному порядку
з підстав заперечення обставин, які
ніким не оспорювалися під час судового
розгляду і дослідження яких було
визнано судом недоцільним відповідно
до положень частини третьої статті 349
КПК України.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його
проголошення вручається
обвинуваченому та прокурору. Копія
вироку не пізніше наступного дня після
ухвалення надсилається учаснику
судового провадження, який не був
присутнім в судовому засіданні.

Суддя:
Головатий А. П.