У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у
кримінальних справах у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. та Лавренюка М.Ю.

за участю прокурора засуджених

Глибченко Т.Г. ОСОБА_1 і ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні 28
лютого 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням прокурора
та касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і захисника - адвоката
ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10 жовтня
2007 року, яким засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючу судимості,

за ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2
ст. 115 КК України на дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є її власністю, за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 162 КК України на два роки
позбавлення волі, за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК України на два місяці арешту,
а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів їй призначено остаточне
покарання - дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є її власністю;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

неодноразово судимого, останнього

разу - 4.02.02 року за ст. ст. 391, 71 КК України

на п'ять років позбавлення волі,

за п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК
України на чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його власністю, за ч. 2 ст. 162 КК України на три роки позбавлення волі, за
ч. 3 ст. 357 КК України на два місяці арешту, а на підставі ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання - чотирнадцять років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Суд
визнав, що в кінці травня 2007 року ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 вбити свого
чоловіка ОСОБА_4 і пообіцяла йому за це одну з квартир потерпілого. ОСОБА_2
погодився. Вона повідомила ОСОБА_2 адресу проживання ОСОБА_4 і передала йому
фото останнього.

3
червня 2007 року ОСОБА_1 дала ОСОБА_2 ключ від вхідних дверей тамбура квартир
ОСОБА_4 та наказала забрати особисті документи потерпілого і документи на
нерухоме майно. Цього ж дня ОСОБА_2 уломився до квартири АДРЕСА_1, і взятим із
собою ножем п'ятьма ударами в груди умисно вбив ОСОБА_4 Після цього він зайшов
у квартиру потерпілого № 62, що розташована поряд, забрав там паспорт ОСОБА_4,
його трудову книжку, свідоцтво про шлюб і документи на нерухомість. Про
вбивство ОСОБА_4 ОСОБА_2 доповів ОСОБА_1 і передав їй винесені з квартири
документи потерпілого.

У
касаційному поданні прокурор просить змінити вирок, виключити з нього рішення
суду про засудження ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за
ч. 2 ст. 162 і ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 162 КК України, відповідно. Вважає,
що засуджений опинився в квартирі потерпілого з дозволу самого власника житла.

У
касаційній скарзі з доповненнями засуджена ОСОБА_1 просить пом'якшити
їй покарання. Підкреслює, що вона, хоча й причетна до трагічної смерті ОСОБА_4,
але не винувата в убивстві. Кається, що не повідомила своєчасно правоохоронні
органи про вбивство ОСОБА_4. Наголошує, що не просила ОСОБА_2 вбивати чоловіка.
Вважає, що ОСОБА_2 обмовив її. Частково визнає себе винуватою у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162 і ч. 3 ст. 357 КК України.

Адвокат
ОСОБА_3 просить змінити вирок, а її підзахисну ОСОБА_1 - виправдати. На її
думку, суд прийняв необгрунтоване рішення щодо ОСОБА_1, оскільки оцінив докази упереджено.

Засуджений
ОСОБА_2 просить вирок змінити. Твердить, що він учинив розправу над ОСОБА_4
сам, без участі ОСОБА_1, а на досудовому слідстві змушений був обмовляти себе і
ОСОБА_1 під тиском працівників слідства. Вважає, що в матеріалах справи немає
даних про вбивство на замовлення.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора, яка підтримала доводи
касаційного подання, виступи засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які підтримали
доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
касаційного подання і касаційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх
задоволення.

Висновки
суду про винуватість засуджених у вчиненні злочинів за обставин, наведених у
вироку, про зміст умислів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які оспорюються в касаційних
скаргах, є обгрунтованими. Обвинувачення виходило з того, що ОСОБА_2 у даному
разі був виконавцем корисливого вбивства ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1, яка
пообіцяла йому за це одну з квартир потерпілого.

З
показань засуджених у судовому засіданні видно, що ОСОБА_2, подолавши опір
ОСОБА_4, вломився до його квартири і ножем убив потерпілого. З квартири
ОСОБА_4, яка розташована поряд, ОСОБА_2 по вказівці ОСОБА_1 виніс особисті
документи потерпілого і документами на нерухомість, які передав їй і доповів
про вбивство. З'ясовуючи зміст умислів ОСОБА_1 і ОСОБА_2, суд, як видно з
вироку, враховував усі обставини справи, у тому числі показання засуджених на
досудовому слідстві. Судовий аналіз мотивів злочину свідчить, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 заздалегідь обговорювали розправу над ОСОБА_4. Вони неодноразово
зустрічались і уточнювали
задумане. ОСОБА_4 був інвалідом першої групи, тому
ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 скинути потерпілого зі сходів у такий спосіб, щоб
той більше не піднявся. ОСОБА_2 погодився вбити ОСОБА_4. ОСОБА_1 це
влаштовувало. Вона не заперечувала проти такої розправи над своїм чоловіком і
пообіцяла ОСОБА_2 за це одну з квартир потерпілого. Вона передала ОСОБА_2 фото
ОСОБА_4, повідомила його адресу, і вручила йому ключ від вхідних дверей тамбура
квартир потерпілого. ОСОБА_2 не вдалося виконати замовлення з першого разу.
ОСОБА_1 настояла на виконанні розправи і наказала ОСОБА_2 забрати документи з
квартири ОСОБА_4. До свого помешкання ОСОБА_4 не впускав ОСОБА_2 і той змушений
був застосувати силу. На порозі він пхнув потерпілого, зачинив за собою двері і
тут же наніс йому п'ять смертельних ударів ножем у груди. Такий висновок узгоджується з
неодноразовими поясненнями на досудовому слідстві самої ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який
за участі свого захисника, в тому числі під час проведення з ним відтворення
обстановки і обставин події в деталях повідомив про підготовку і
продемонстрував спосіб виконання замовного вбивства ОСОБА_4.

Про це
твердила на досудовому слідстві свідок ОСОБА_5. За її словами, ОСОБА_1
пропонувала ОСОБА_2 вбити ОСОБА_4 ОСОБА_2
сам розповідав їй про те, як він позбавив життя ОСОБА_4 і знищив сліди
вбивства.

Зазначені
пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_5 суд належно проаналізував, іншими
доказами вони не спростовуються, відповідають фактичним обставинам справи, тому
обгрунтовано визнав достовірними і поклав в основу вироку. Під час обшуку в квартирі ОСОБА_1 були
виявлені документи, в тому числі ті, якими ОСОБА_2 заволодів у квартирі
ОСОБА_4.

Представник
управління праці і захисту населення Євпаторійської міськради Зінедінов Е.
підтвердив, що ОСОБА_4 не мав близьких родичів, мешкав він сам, хоча і
перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1.

Тому
вважати, що засуджені могли обмовляти себе на досудовому слідстві, як про це
стверджується в касаційних скаргах, суд підстав не мав. Адже кожний з
засуджених, в деталях розповідаючи про
вчинення злочину іншим, у такий спосіб викривав його і себе в цьому
злочині.

Усі
ці та інші дані, що містяться у протоколах огляду місця події, відтворення
обстановки й обставин події за участю ОСОБА_2, у висновках судово-медичної
експертизи про кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених
на тілі ОСОБА_4 (п'ять колото-різаних ран на грудях, зліва, одна з яких
пошкоджує легеню) - давали суду підстави дійти висновку про те, що як за
спрямованістю умислу, так і за об'єктивними ознаками ОСОБА_1 замовила ОСОБА_2 вбити ОСОБА_4, пообіцявши йому
за це квартиру потерпілого, а ОСОБА_2, у свою чергу, наносячи удари ножем
ОСОБА_4, усвідомлював, що він виконує протиправне замовлення на позбавлення
потерпілого життя. Він бажав виконати корисливе замовлення ОСОБА_1 і виконав
його. Такого характеру діяння ОСОБА_2 за своїми ознаками утворюють склади
злочинів, передбачені п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 і ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 357 КК
України, а ОСОБА_1 - ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 і ч. 3 ст. 27, ч. 3
ст. 357 КК України.

Рішення
суду про кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 162 КК України і ОСОБА_1 за ч. 3
ст. 27, ч. 2 ст. 162 КК України відповідає фактичним обставинам справи і не
викликає сумнівів у колегії суддів. Як визнав суд, і про це зазначено у вироку,
ОСОБА_4, побачивши на порозі ОСОБА_2, почав чинити опір незнайомцеві і не
впускав його до своєї квартири. У цьому випадку засудженому довелося
застосовувати силу, щоб зайти до квартири потерпілого. ОСОБА_1 передавала
ОСОБА_2 не тільки ключ від вхідних дверей тамбура, а й фото потерпілого, бо той
не знав її чоловіка. Отже, ОСОБА_2 опинився в квартирі ОСОБА_4 незаконно.

Вирішуючи
питання про призначення покарання ОСОБА_2 і ОСОБА_1, суд відповідно до вимог
ст. 65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених
ними злочинів, у тому числі особливо тяжкого злочину, дані про особи засуджених
зокрема ті, про які зазначено у касаційних скаргах засуджених, тому колегія суддів
не знайшла підстав для пом'якшення їм покарань.

Даних
про те, що органами досудового слідства чи судом були допущені порушення норм
КПК України, які були б підставою для змін або скасування вироку, не виявлено.

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила

касаційне
подання прокурора та касаційні скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і захисника
- адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 10 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - без
зміни.

Судді:

Редька
А.І.
Заголдний В.В.
Лавренюк М.Ю.