Справа №1-46/11 року
В И Р О К

Іменем України

21.04.2011 Менський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Парфененко О.Я.

при секретарі Зубкович Н.Ф.

за участю прокурора Положій Н.І.

потерпілої та цивільної позивачки ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

підсудного ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Мена кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, інваліда 3-ї групи, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Підсудний ОСОБА_3 вчинив злочин при наступних обставинах.

21 жовтня 2010 року близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_3, знаходячись у власному будинку № 13 по вулиці Гоголя в місті Мена Чернігівської області, під час сварки з ОСОБА_4, на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою позбавлення життя ОСОБА_4, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання завдав численних ударів руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок потерпілій ОСОБА_4. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_4 померла на місці події.

Пересвідчившись, що ОСОБА_4, померла, з метою приховування злочину, ОСОБА_3 повантажив на металевий возик тіло потерпілої та перевіз до річки Мена, яка розташована в межах населеного пункту м. Мена, Менського району, Чернігівської області, скинув тіло з возика та переніс до чагарнику. Через 4-5 днів, ОСОБА_3, зрозумівши, що труп потерпілої не виявлено, з метою остаточного приховування злочину, прибув до місця де залишив тіло потерпілої ОСОБА_4, тіло потерпілої скинув у річку Мена, взяв човен, до якого привязав за руку труп, до тулуба потерпілої привязав заздалегідь принесену металеву запчастину, човном виплив на середину річки та втопив тіло потерпілої ОСОБА_4.

На трупі ОСОБА_4 були виявлені тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжується множинними переломами кісток лицьового черепу, багато-уламкових переломів кісток носа, двостороннього перелому нижньої щелепи з наявністю відкритих ран, забійних ран нижньої щелепи та верхньої губи, синців на повіках обох очей, правої лобної та скроневої ділянок з подальшою аспірацією кровю, відкритого перелому лівої плечової кістки в нижній третині з наявною раною по передньовнутрішній поверхні даного плеча на даному рівні; тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя на термін більше 3 тижнів у вигляді закритої травми грудної клітини, що супроводжується переломом тіла грудини в середній третині, прямих переломів ребер справа 3, 4, зліва 4, 5 по середньо-ключичній лінії без пошкодження плеври, закритих переломів підязикової кістки, щитовидного та персневидного хрящів; а також легкі тілесні ушкодження у вигляді синців по передній поверхні правого та лівих колінних суглобів, передньої поверхні правого та лівого стегна в середній третині, рани по передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, синців /3/ даної ділянки. Смерть потерпілої ОСОБА_4 настала внаслідок механічної асфіксії через аспірацію кровю, що виникла на фоні відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась множинними переломами кісток лицьового черепу.

Допитаний в якості підсудного ОСОБА_3 винним себе у скоєнні злочину, визнав повністю, цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 визнав та показав, що, починаючи з травня 2010 року проживав разом із ОСОБА_4 в будинку по вулиці Гоголя, 13, в місті Мена Чернігівської області. На життя заробляли випадковими заробітками. 21 жовтня 2010 року на протязі дня разом із ОСОБА_4 розвантажувати цеглу, вживали алкогольні напої. Особисто він випив близько 400 грамів горілки. Після закінчення роботи, близько 20 години пішов додому, ОСОБА_4 разом з ним додому не повернулась, а прийшла додому близько 23 години. З ОСОБА_4 виникла сварка через те, що остання була нетвереза. Запідозривши ОСОБА_4 у зраді, з ревнощів роздратувався, розлютився та вдарив декілька разів ОСОБА_4 в обличчя лівим та правим кулаками, від ударів потерпіла відразу впала на підлогу обличчям догори, підбіг до неї, присів з її правого боку, кулаком правої руки наніс близько восьми ударів в обличчя. Після цих ударів побачив, що у ОСОБА_4 із рота пішла кров, після цього, не заспокоївшись, взяв брусок для гостріння ножів та кинув його із усієї сили в обличчя потерпілої, брусок потрапив у ліву частину губи. Підійшов до лежачої ОСОБА_4 і, підскочивши вгору, стрибав ступнями обох ніг на тіло в області грудей потерпілої, такі стрибки здійснив близько чотирьох разів. В останній раз, коли стрибнув на груди, то потерпіла ОСОБА_4 схопила своєю лівою рукою за його ногу. Ще більше розлютившись через це, взяв її ліву руку в районі ліктьового суглоба та вивернув її назовні, при цьому почув, як рука хруснула. ОСОБА_4 зойкнула. Переступив потерпілу, яка постійно знаходилась в лежачому стані, наніс біля семи ударів ногами в область її грудей та живота. Після цього вибіг на подвіря господарства, через деякий час повернувся до будинку та виявив, що ОСОБА_4 лежала на тому ж місці та не подавала ніяких ознак життя. Зрозумів, що вбив свою співмешканку та почав робити штучне дихання, але це не дало результатів. Усвідомивши, що ОСОБА_4 мертва, злякався, що за це його посадять до вязниці. Відповідальність нести не хотілося, тому вирішив позбутися тіла та приховати сліди злочину. З метою інсценування зґвалтування, повністю роздягнув вже мертву потерпілу, зняв із неї нижню білизну, вдягнув на неї чорні джинси та чорну джинсову куртку. Тіло ОСОБА_5 витяг з будинку, протягнув тіло потерпілої по вулиці біля 50 метрів, і коли стало важко, труп залишив на обочині дороги, а сам пішов до господарства своїх батьків, які проживали по-сусідству, де взяв металевий возик. Повантажив тіло ОСОБА_4 на возик, перевіз до річки Мена, труп скинув з возика і переніс його до чагарнику. Сподівався, що його план вдасться і якщо знайдуть тіло ОСОБА_4, то подумають, що її хтось зґвалтував. Після цього повернувся додому, де змив сліди крові та виправ рушник, яким витирав кров. Через 4 5 днів, точної дати не памятає, зрозумів, що тіло ОСОБА_4 не знайшли, і тому вирішив остаточно приховати вбивство, втопивши труп у річці. З метою приховати вбивство, в своєму господарстві взяв мотузку, металеву запчастину вагою близько 25 кг, лопату для використання в якості весла. Вночі, близько 23 години, точної дати не памятає, прийшов до місця, в якому залишив тіло потерпілої 21 жовтня 2010 року. Тіло ОСОБА_4 скинув у воду, але воно не потонуло. Взяв човен, який знаходився на березі річки Мена, металевим ланцюгом, який був прикріплений до човна привязав за руку труп, використовуючи лопату як весло, виплив на середину річки. До талії трупа ОСОБА_4 мотузкою привязав металеву запчастину та скинув цю запчастину із човна. Труп відразу потонув. Човен повернув на місце, викинув у воду брусок для точіння ножів, який кидав в обличчя потерпілої. Кросівки потерпілої залишив у чагарнику. Після вчиненого переховувався, хотів покінчити життя самогубством. До переховування батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не причетні. Коли працівники міліції його знайшли, вирішив в усьому зізнатися, просить суворо не карати. Заперечував, що душив потерпілу ОСОБА_4.

ОСОБА_8 визнання вини підсудним ОСОБА_3 його вина в у умисному вбивстві ОСОБА_4 підтверджується й іншими доказами, дослідженими в суді.

Потерпіла та цивільна позивачка ОСОБА_1, в судовому засіданні показала, що її дочка ОСОБА_4 проживала з своїм співмешканцем ОСОБА_3 в місті Мена, по вулиці Гоголя, будинок 13. Між її дочкою ОСОБА_9 та співмешканцем ОСОБА_3 виникали сварки, які в подальшому переростали в бійки, в результаті чого ОСОБА_4 отримувала тілесні ушкодження. З дочкою періодично підтримувала звязок по телефону. Останнього разу по телефону спілкувалась з ОСОБА_4 19 жовтня 2010 року. Одразу до міліції за допомогою у розшуках своєї дочки не зверталась, оскільки ОСОБА_4, проживаючи разом із ОСОБА_3 могла декілька місяців не приїздити додому та не телефонувати, більш того батьки підсудного повідомили, що ОСОБА_4 та їх син поїхали кудись на заробітки. 11 січня 2011 року звернулася до Менського РВ УМВС з заявою про зникнення своєї дочки ОСОБА_4. 12 січня 2011 року працівники міліції запросили її до лабораторії Менської районної лікарні для впізнання трупа дівчини, яку виявили в річці Мена. При впізнанні упізнала свою дочку ОСОБА_9 по срібним сережкам у вухах та по татуюванню на потиличній частині голови. Цього ж дня, від працівників міліції дізналася, що її доньку було вбито. Просить як можна суворіше покарати підсудного, позбавити його волі з найбільшим терміном, оскільки підсудний не розкаявся у вчиненому, не вибачився, не намагався відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Заявлений цивільний позов до підсудного ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої ОСОБА_4 в розмірі 55 570,00 грн. підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в судовому засіданні відмовились від дачі показань, пославшись на ст. 63 Конституції України. Із оголошених в судовому засіданні, в порядку ст. 306 КПК України, показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є аналогічними, слідує, що з травня 2010 року їх син ОСОБА_3 проживав з співмешканкою ОСОБА_4 в будинку, який вони придбали сину в місті Мена, по вулиці Гоголя, будинок 13. Між сином ОСОБА_3 та його співмешканкою ОСОБА_4 виникали конфлікти. ОСОБА_3 під час сварки міг побитии ОСОБА_4, характер у ОСОБА_3 запальний, коли він починає нервувати, то стає небезпечним. З середини жовтня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зникли. До зникнення син повідомив, що збираються поїхати на заробітки. На початку січня 2011 року до них додому прийшов ОСОБА_3 і сказав, що його шукає міліція. Через деякий час дізналися, що їх син ОСОБА_10 скоїв злочин. Переховуванням ОСОБА_6 не займалися, де він був весь цей час їм не відомо (а.с. 103,104).

Із заяви ОСОБА_1 від 11 січня 2011 року, слідує, що ОСОБА_1 звернулась до Менського РВ УМВС з проханням допомогти в розшуку її дочки ОСОБА_4, з якою останній раз спілкувалась по телефону 19 жовтня 2010 року (а.с. 4).

Рапортом старшого оперуповноваженого СКР Менського РВ ОСОБА_11 від 12 січня 2011 року зафіксовано, що в ході проведення оперативних розшукових заходів було встановлено, що 21 жовтня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої ОСОБА_3 наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження від яких остання померла. Тіло ОСОБА_4 ОСОБА_3 сховав в річці Мена шляхом утоплення. (а.с. 5).

В протоколі огляду місця події річки Мена від 12 січня 2011 року зафіксовано, що під час огляду ділянки річки Мена навпроти будинку 42 по вулиці Зарічній в місті Мена виявлено та піднято з дна річки Мена труп жіночої статі віком 20-25 років з привязаною до тулуба металевою запчастиною, а також зафіксовано опис зовнішнього вигляду трупа (а.с. 6 17).

З протоколу впізнання трупа від 12 січня 2011 року слідує, що ОСОБА_1 впізнала труп своєї дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 за срібними сережками та татуюванням на потиличній частині голови (а.с. 18).

В протоколі огляду трупа від 12 січня 2011 року зафіксовано зовнішній вигляд трупа ОСОБА_4, та зазначено, що на тілі ОСОБА_4 виявлено численні тілесні ушкодження (а.с.19 20).

Як слідує з протоколу огляду місця події від 11 січня 2011 року, під час огляду господарства за місцем проживання ОСОБА_3 в місті Мена, по вулиці Гоголя, 13 було виявлено та вилучено жіночі труси, бюстгальтер, штору, рушник, металевий возик, здійснено змиви з дверного пройму зали будинку, відібрано зразки фарби з дверного пройму зали (а.с. 2230).

Висновком судової медичної експертизи № 15 від 17 лютого 2011 року, встановлено, що на трупі ОСОБА_4 виявлені тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжується множинними переломами кісток лицьового черепу, багато-уламкових переломів кісток носа, двостороннього перелому нижньої щелепи з наявністю відкритих ран, забійних ран нижньої щелепи та верхньої губи, синців на повіках обох очей, правої лобної та скроневої ділянок з подальшою аспірацією кровю, відкритого перелому лівої плечової кістки в нижній третині з наявною раною по передньовнутрішній поверхні даного плеча на даному рівні; тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя на термін більше 3 тижнів у вигляді закритої травми грудної клітини, що супроводжується переломом тіла грудини в середній третині, прямих переломів ребер справа 3, 4, зліва 4, 5 по середньо-ключичній лінії без пошкодження плеври, закритих переломів підязикової кістки, щитовидного та персневидного хрящів; а також легкі тілесні ушкодження у вигляді синців по передній поверхні правого та лівих колінних суглобів, передньої поверхні правого та лівого стегна в середній третині, рани по передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, синців /3/ даної ділянки. Смерть потерпілої ОСОБА_4 настала внаслідок механічної асфіксії через аспірацію кровю, що виникла на фоні відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась множинними переломами кісток лицьового черепу. Усі тілесні ушкодження утворилися в наслідок нанесення ударів кулаками та ногами чи тупим предметом, окрім відкритого перелому лівого плеча, що найбільш ймовірно утворився в наслідок заламування руки потерпілої та пошкоджень підязикової кістки та хрящів гортані, що могли утворитись в наслідок здавлювання шиї рукою. Смерть потерпілої могла наступить 21 жовтня 2010 року. Для утворення зазначених тілесних ушкоджень необхідно нанести не менше 20 ударів. Після отримання тілесних ушкоджень потерпіла могла самостійно пересуватись, робити інші цілеспрямовані рухи, в тому числі захищатись протягом певного періоду часу. Експерт вважає, що після отримання тілесних ушкоджень потерпіла знаходилась в без свідомому стані. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпіла знаходилась передньою частиною тіла до нападника, могла жити після отриманих тілесних ушкоджень у випадку надання їй кваліфікованої медичної допомоги. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпіла могла відчувати особливо сильні больові відчуття. Будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів та анального отвору, що могли утворитись під час статевого акту незадовго до смерті потерпілої не виявлено (а.с. 6166).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 22 від 11 лютого 2011 року кров трупа ОСОБА_4 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном ОСОБА_8 ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. В бурих слідах на бюстгальтері (об.№1-6), на трусах (об.№7), на рушнику (об.№8), на шторі (об.№9, 10), вилучених 11 січня 2011 року при огляді місця події, знайдено кров людини, яка ймовірно може належати ОСОБА_4 (а.с. 74 79).

Висновком амбулаторної судової психіатричної експертизи № 70 від 16 лютого 2011 року встановлено, що у ОСОБА_3 на даний час та в момент інкримінованого йому діяння мали місце клінічні ознаки легкої розумової відсталості, але проявів тимчасового розладу психічної діяльності у нього не простежувалось. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період час, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. (а.с. 91-95).

В протоколі відтворення обстановки та обставин події від 13 січня 2011 року з участю ОСОБА_3, зазначено, що під час відтворення подій злочину здійснювалася фіксація слідчої дії на відеокамеру, в протоколі зафіксовано послідовні показання ОСОБА_3 щодо вчинення ним вбивства 21 жовтня 2010 року ОСОБА_4 та приховування злочину, в тому числі зафіксовані показання про те, що ОСОБА_3 душив потерпілу, обхопивши шию ОСОБА_4 обома руками та надавлюючи великими пальцями рук на шию (а.с.115 119).

Викладені обставини умисного вбивства ОСОБА_3 потерпілої ОСОБА_4 повністю підтверджуються протоколами огляду місць події і відтворення обстановки та обставин події, показаннями в судовому засіданні підсудного, потерпілої ОСОБА_1, висновками судово-медичних експертиз, дослідженими в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, іншими доказами по справі.

Оцінюючи добуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов'язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Суд критично відноситься до показань ОСОБА_3 наданих під час судового слідства відносно того, що він не душив потерпілу ОСОБА_4, оскільки фактично визнаючи себе винним в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_4, ОСОБА_3 при опитуванні його при затриманні за підозрою у причетності до смерті потерпілої ОСОБА_4, при допиті в якості підозрюваного 12 січня 2011 року, при відтворенні обстановки та обставин події 13 січня 2011 року, при допиті в якості обвинуваченого 14 січня 2011 року та 02 березня 2011 року послідовно та детально пояснював обставини вбивства ОСОБА_4, в тому числі й зазначав, що душив потерпілу, обхопивши її шию обома руками та надавлюючи великими пальцями рук на шию. Суд вважає, що показання підсудного ОСОБА_3 дані ним на досудовому слідсві є більш вірогідними, так як вони узгоджуються між собою, підтверджуються іншими доказами і відповідають фактичним обставинам справи, зокрема висновку судової медичної експертизи № 15 від 17 лютого 2011 року, з якого слідує, що виявлені тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_4 у вигляді пошкоджень підязикової кістки та хрящів гортані могли утворитись в наслідок здавлювання шиї рукою. Зміну показань підсудним в ході судового слідства суд розцінює як намагання уникнути більш суворої кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності дають підстави суду зробити висновок, що вина підсудного ОСОБА_3 в умисному вбивстві ОСОБА_4, тобто умисному протиправному заподіяння смерті, доведена, його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ст. 115 ч.1 КК України і суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_3 за цією ж нормою закону.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання підсудному, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, особу винного і обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року, N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»встановлення пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом'якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, пом'якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

В обвинувальному висновку обставиною, що помякшує відповідальність ОСОБА_3 зазначено щире каяття, про наявність та необхідність врахування щирого каяття підсудного при призначенні покарання наполягав і захисник підсудного.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність обставин, які помякшують відповальність підсудного суд вважає, що такі оставини відсутні, виходячи з наступного.

Щире каяття, відповідно до ст. 66 КК України, є обставиною, що помякшує покарання, та перш за все характеризує посткримінальну поведінку особи, що вчинила злочин, тобто поведінку після вчинення злочину. Така поведінка повинна бути позитивною, суспільно корисною, свідчити про усвідомлення винним протиправності вчиненого ним діяння, а тому знижує ступінь суспільної небезпечності особи винного. Про щирість каяття особи свідчить її поведінка після вчинення злочину. ОСОБА_3, позбавивши життя потерпілу ОСОБА_12, розуміючи тяжкість своїх дій, не розкаявся, не засудив свою протизаконну поведінку, а лише намагався уникнути справедливого покарання - вчиняв дії, спрямовані на приховування слідів злочину, однак, коли всі розрахунки себе не виправдали, слідством встановлено всі обставини вчиненого злочину, зрозумів, що йому не уникнути викриття та покарання. В судовому засіданні висловлювання підсудним про те, що він шкодує про вчинене, не були щирими та не віднайшли зовнішнього прояву. Судом також не встановлено факторів, які б обєктивно підтверджували щирість каяття ОСОБА_3 на досудовому слідстві. За таких обставин суд не може врахувати щире каяття лише на основі голослівної заяви захисника, оскільки ні сторона захисту ні підсудний обєктивно нічим не підтвердили шкодування підсудним про вчинене.

Обставиною, яка обтяжує покарання підсудного, є вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння .

При призначенні покарання підсудному суд враховує, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується формально посередньо, скоїв особливо тяжкий злочин і від його злочинних дій настали тяжкі наслідки - смерть потерпілої, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, тому міру покарання слід призначити у вигляді позбавлення волі.

Заявлений по справі позов потерпілої та цивільної позивачки ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в сумі 5570,00 грн. та моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., підлягає задоволенню. Понесені потерпілою матеріальні витрати в сумі 5570,00 грн. підтверджуються відповідними квитанціями. Внаслідок вбивства дочки потерпіла ОСОБА_1 зазнала і моральних втрат, які виразились у душевних стражданнях, внаслідок втрати близької людини. Таким чином з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь потерпілої та цивільної позивачки ОСОБА_1 5570,00 грн. матеріальних збитків та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 - тримання під вартою, необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з 12 січня 2011 року.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази: металеву запчастину (шестерню), мотузку, куртку, штани, жіночі труси, бюстгальтер, штору, рушник, змиви речовини бурого кольору з дверного пройму зали будинку, зразки фарби з речовиною бурого кольору з дверного пройму зали будинку, контрольний зразок бинта, який було застосовано при проведенні змивів під час огляду місця події в будинку, зразки крові ОСОБА_3, які передані на зберігання в камеру схову речових доказів Менського РВ УМВС - необхідно знищити; металевий возик, який передано під зберігальну розписку ОСОБА_6 вважати повернутим власнику ОСОБА_6.

На підставі викладеного , керуючись ст. 323-324 КПК України , суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України і призначити йому покарання 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з 12 січня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5570 (пять тисяч пятсот сімдесят) гривень у відшкодування матеріальних збитків та 50000 (пятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Речові докази: металеву запчастину (шестерню), мотузку, куртку, штани, жіночі труси, бюстгальтер, штору, рушник, змиви речовини бурого кольору з дверного пройму зали будинку, зразки фарби з речовиною бурого кольору з дверного пройму зали будинку, контрольний зразок бинта, який було застосовано при проведенні змивів під час огляду місця події в будинку, зразки крові ОСОБА_3, які передані на зберігання в камеру схову речових доказів Менського РВ УМВС - знищити; металевий возик, який передано під зберігальну розписку ОСОБА_6 вважати повернутим власнику ОСОБА_6.

На вирок може бути подано апеляцію протягом 15 діб з моменту його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд.

Суддя:ОСОБА_13