Справа № 335/7048/15-к 1-кп/335/452/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Орджонікідзевський районний суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001937 від 27.04.2015, за обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2015 р. до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0001937 від 27.04.2015, за обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено строком до 24 липня 2015 р.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просила призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого проти призначення справи до судового розгляду не заперечував, заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи його тим, що обвинувачений повністю визнає свою вину, надав слідчому відповідні показання, щиро покаявся та примирився з потерпілим. Потерпілий претензій до обвинуваченого не має. На теперішній час щодо ОСОБА_5 відсутні ризики знищення, схову або спотворення будь-яких речей, а також впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, проживає разом з матір`ю похилого віку, 1938 року народження, яка є ветераном праці та дитиною війни і потребує стороннього догляду та допомоги. ОСОБА_5 також потребує медичного лікування у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, пояснив суду, що має постійне місце роботи та проживання, працевлаштований офіційно, проживає з матір`ю, якій необхідний сторонній догляд та допомога, не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Потерпілий у підготовчому судовому засіданні також підтримав клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, пояснив, що вони з обвинуваченим примирились і він не має до нього жодних претензій, а також не наполягає на його триманні під вартою. Проти призначення справи до судового розгляду не заперечував.

Прокурор проти задоволення клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу заперечувала, оскільки на час його обрання слідчим суддею були встановлені ризики та підстави для цього. В цей же час будь яких клопотань про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому не заявляла.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, вивчивши подані матеріали, дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК України, яка, своєю чергою, передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
На порушення пункту 3 частини четвертої статті 291 КПК України до обвинувального акта не додано розписки захисника обвинуваченого про отримання ним копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Крім того, на порушення пункту 3 частини другої статті 291 КПК України в обвинувальному акті невірно зазначені анкетні відомості потерпілого, а саме його ім`я (Радіон замість ОСОБА_7 ) та місце проживання ( АДРЕСА_1 замість АДРЕСА_2 ).

На порушення пункту 2 частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт не містить інформації щодо місця роботи обвинуваченого, а також того, що на утриманні в останнього є непрацездатна матір, 1938 року народження. Також, в обвинувальному акті перелічені попередні судимості обвинуваченого, в той час як в силу статті 89 Кримінального кодексу України він є таким, що не має судимостей.

Також, як передбачено пунктом 1 частини четвертої статті 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
Так, у розділі ІІІ доданого до обвинувального акту Реєстру матеріалів досудового розслідування зазначено, що 28 квітня 2015 р. обвинуваченому обрано слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 червня 2015 р. 16 липня 2015 р. строк тримання під вартою було продовжено до 24 липня 2015 р. Таким чином, Реєстр не містить інформації щодо застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого у період з 25 червня 2015 р. по 16 липня 2015 р.
Крім зазначених вище формальних підстав невідповідності обвинувального акта вимогам статті 291 КПК України, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За змістом вимог пунктів а) та b) частини третьої 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 р. зазначив, що у контексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
На підставі частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Проте, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зокрема, в обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Разом із тим, за змістом формулювання обвинувачення органом досудового розслідування вказується на те, що тілесне ушкодження потерпілого кваліфікується як «тяжке тілесне пошкодження, за ознакою небезпечного для життя», що не відповідає об`єктивній стороні злочину, зазначеного в ч. 1 ст. 121 КК України.

Крім того, формулювання обвинувачення взагалі не містить мотиву та мети інкримінованого злочину, в той час як у ряді випадків наявність певних мотиву та мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями Кримінального кодексу України (наприклад, коли метою є залякування потерпілого). З наведених підстав, суд доходить висновку, що формулювання обвинуваченого не містить належним чином викладу суб`єктивної сторони інкримінованого діяння.

Суд зауважує, що обвинувальний акт з викладеними вище недоліками унеможливлює призначення судового розгляду, оскільки лише бездоганний підсумковий документ досудового розслідування може бути запорукою досягнення мети справедливого правосуддя у розумні строки.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Щодо клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів обвинувального акту вбачається, що 27 квітня 2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001937 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України.

27 квітня 2015 року обвинуваченому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Судом встановлено, що в даному випадку відсутні достатні підстави вважати, що існують ризики, що обвинувачений зможе переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливатиме на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим шляхом. Так, обвинувачений в силу статті 89 КК України вважається таким, що не має судимостей, має постійне місце роботи та проживання, на його утриманні знаходиться непрацездатна матір, він примирився із потерпілим, що також підтвердив потерпілий у підготовчому судовому засіданні. Крім того, судом встановлено невідповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_5 вимогам ст. 291 КПК України.

За змістом ст.ст. 3, 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було обрано обвинуваченому строком до 24 липня 2015 р., матеріали кримінального провадження надійшли до суду 21 липня 2015 р., прокурор із клопотанням про продовження строку тримання під вартою до суду не зверталась та у підготовчому судовому засіданні не зазначила відповідних обставин та доказів, які б з огляду на вимоги ст.ст. 177178 КПК України свідчили б про обґрунтованість та доцільність тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги правові позиції, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» про необхідність при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішувати питання про застосування альтернативного запобіжного заходу, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, та встановлених обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На переконання суду цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 177, 178, 181, 183, 194, 291, 314, 315, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Повернути прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частини 1 статті 121 Кримінального кодексу України з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_5 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , у період з 19:00 год. до 7:00 год. доби терміном на 60 діб до 20 вересня 2015 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатись без дозволу суду із населеного пункту, в якому він проживає.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу надіслати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Орган внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого повинен негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , і повідомити про це суд.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині повернення обвинувального акту прокурору до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом семи діб з дня її оголошення.
Ухвала в цій частині набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
В іншій частині ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Вступна та резолютивна частини ухвали ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23 липня 2015 року.
Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 27 липня 2015 р..

Суддя: ОСОБА_1