Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_18,
суддів:ОСОБА_19, ОСОБА_20,
за участю прокурора ОСОБА_21,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 09 грудня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 31 грудня 2013 року засуджено:

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу - 22 жовтня 2004 року Придніпровським районним судом м. Черкас за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 28 січня 2008 року умовно-достроково звільненого на строк 1 рік,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 6 років; за ч. 1 ст. 122 КК - на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

За ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК ОСОБА_5 виправдано;

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу - 07 вересня 2006 року Шевченківським районним судом м. Львова зі змінами, внесеними Апеляційним судом Львівської області, за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 127 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна; постановою Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2008 року умовно-достроково звільненого на строк 1 рік 6 місяців 17 днів,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років; за ч. 1 ст. 122 КК - на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і призначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 6 років.

За ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК ОСОБА_6 виправдано;

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу - 22 жовтня 2004 року Придніпровським районним судом м. Черкас за ч. 4 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців; постановою Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2008 року умовно-достроково звільненого на строк 2 роки 06 днів,

за ч. 3 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців;

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, раніше судимого - 11 серпня 2000 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 142 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років; за ст. 198 КК - на строк 3 роки

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 6 років.

За ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК ОСОБА_8 виправдано.

Постановлено стягнути:

- з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 1167 грн, моральної - 5000 грн;

- з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у рахунок матеріальної шкоди - 1120 грн;

- з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1150 грн;

- з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 15 550 грн.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні на території м. Львова таких злочинів.

Так, у період із 18 по 20 квітня 2009 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою проникли до квартири АДРЕСА_1, звідки викрали майно ОСОБА_13 на загальну суму 4350 грн, чим завдали значної шкоди потерпілому.

26 квітня 2009 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою проникли до квартири АДРЕСА_2, звідки повторно викрали майно ОСОБА_10 на загальну суму 12 000 грн, чим завдали значної шкоди потерпілій.

20 квітня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою проникли до квартири АДРЕСА_3, звідки повторно викрали майно ОСОБА_14 на загальну суму 2520 грн.

ОСОБА_6 за цим епізодом обвинувачення виправдано.

29 квітня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою проникли до квартири АДРЕСА_4, звідки повторно викрали майно ОСОБА_11 на загальну суму 1150 грн.

ОСОБА_6 за цим епізодом обвинувачення виправдано.

30 квітня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою проникли до квартири АДРЕСА_5, звідки повторно викрали майно ОСОБА_12 на загальну суму 16 750 грн, чим завдали спричинили значної шкоди потерпілій.

ОСОБА_8 за цим епізодом обвинувачення виправдано.

20 травня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою проникли до квартири АДРЕСА_6, звідки повторно намагалися викрасти майно ОСОБА_15, але свого умислу на крадіжку до кінця не довели з незалежних від них причин, оскільки були затримані працівниками міліції.

ОСОБА_8 за цим епізодом обвинувачення виправдано.

Крім цього, ОСОБА_5 05 жовтня 2008 року приблизно о 22.00 год. біля магазину «Асоль» по просп. Будівельників, 31 у м. Енергодарі Запорізької області умисно завдав удар кулаком в обличчя ОСОБА_9, чим заподіяв потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім цього, ОСОБА_8 у період із грудня 2005 року по січень 2006 року вчинив заздалегідь необіцяне зберігання та збут п'яти автомобілів. За епізодами обвинувачення виправдано за фактами крадіжок:

- від 17 квітня 2009 року з квартири АДРЕСА_7 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8;

- від 26 квітня 2009 року з квартири АДРЕСА_8 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8;

- від 27 лютого 2009 року по АДРЕСА_14 - ОСОБА_6, та ОСОБА_8;

- від 11 травня 2009 року по АДРЕСА_15 - ОСОБА_8;

- від 20 березня 2009 року по АДРЕСА_16 - ОСОБА_8

25 квітня 2014 року Апеляційний суд Львівської області скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, виправдання і кваліфікації діянь засуджених та постановив свій, яким:

- перекваліфікував діяння ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК на ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК і засудив до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років 10 місяців; за ч. 1 ст. 122 КК - на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців, а на підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Виправдав ОСОБА_5 за епізодами викрадення майна в м. Львові: від 17 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_9 та 26 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_10;

- перекваліфікував діяння ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК на ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК, з ч. 5 ст. 185 КК на ч. 3 ст. 185 КК і засудив до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, а на підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Виправдано ОСОБА_6 за епізодами викрадення майна в м. Львові: від 17 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_9; від 20 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_3; від 26 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_10; від 29 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_4 та за епізодом щодо викрадення автомобіля від 27 лютого 2009 року по АДРЕСА_17;

- перекваліфікував діяння ОСОБА_7 з ч. 5 ст. 185 КК на ч. 3 ст. 185 КК і засудив до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Виправдано ОСОБА_7 за епізодом викрадення майна від 17 квітня 2009 року з квартири АДРЕСА_9;

- перекваліфікував діяння ОСОБА_8 з ч. 5 ст. 185 КК на ч. 3 ст. 185 КК, зі ст. 289 КК на ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК та засуджено його до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 5 років 6 місяців; за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК - на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Виправдано ОСОБА_8 за епізодами викрадення майна в м. Львові: від 17 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_9; від 26 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_10; від 30 квітня 2009 року - з квартири АДРЕСА_5; від 02 травня 2009 року - з квартири АДРЕСА_6, а також за епізодами щодо викрадення автомобілів: від 27 лютого 2009 року - по АДРЕСА_17; від 11 травня 2009 року - по АДРЕСА_18, а також щодо викрадення майна з автомобіля від 20 березня 2009 року - по АДРЕСА_19.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Вважає, що суд безпідставно виключив з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину організованою групою, та помилково перекваліфікував дії засуджених з ч. 5 на ч. 3 ст. 185 КК, оскільки в матеріалах справи містяться дані, які свідчать про стабільність та стійкість групи, об'єднаної єдиним планом із розподілом функцій між її учасниками. Вказує на необґрунтоване виправдання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за епізодами таємного викрадення АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12, а також ОСОБА_6. - АДРЕСА_13.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 - ОСОБА_16 в інтересах вважав судові рішення законними й обґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали справи й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При цьому фактичні обставини справи, які були предметом перевірки й оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду в касаційному порядку не підлягають.

Судами правильно встановлено фактичні обставини справи, вони відповідають зібраним у справі та перевіреним у судовому засіданні в установленому процесуальним законом порядку доказам, яким суди дали належну оцінку, дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, а також про відсутність належних доказів їх причетності до окремих епізодів злочинної діяльності.

Доводи прокурора про наявність у діянні засуджених ознак організованої групи, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які зорганізувались у стійке об'єднання для вчинення цих злочинів, об'єднаних єдиним планом із розподілом функцій серед учасників групи для здійснення цього плану, відомого всім її учасникам.

Визначальною рисою організованої групи є стійкість такого об'єднання. Групу можна визнати стійкою лише за умови, якщо вона є стабільною та згуртованою. Згуртованість групи проявляється у наявності постійних міцних внутрішніх зв'язків між учасниками групи, їх правил поведінки, організатора, у чіткому визначенні ролі кожного учасника, високому рівні узгодженості дій учасників, а також єдиному плані, в якому передбачено розподіл функцій учасників групи і який доведено до їх відома. Стабільність групи проявляється в системності та детальній організації функціонування групи, здатності до заміни учасників, прикритті своєї діяльності як своїми силами, так і за допомогою сторонніх осіб, наявності для функціонування групи фінансових та інших матеріальних засобів.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прибули з м. Черкас до м. Львова 18 квітня 2009 року. При цьому раніше знайомими між собою були лише ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Крадіжки у м. Львові засуджені скоїли протягом нетривалого часу (із середини квітня по 02 травня 2009 року) у різній співучасті без чіткого визначення ролі кожного та керівної ролі ОСОБА_5 Органами досудового розслідування не було здобуто достовірних доказів того, що ОСОБА_5 створив та очолив злочинне об'єднання, до складу якого увійшли ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також того, що воно набуло усіх обов'язкових ознак, які його характеризують, з урахуванням того, що сам по собі процес створення організованої групи є неодноманітним, оскільки передбачає тривалі в часі дії з налагодження тісних, довірливих стосунків, узгодження й добору учасників відпрацювання правил поведінки тощо.

Наведені у скарзі прокурора факти спільного проживання засуджених та зберігання викрадених речей, а також використання паспорта ОСОБА_6 не свідчать про наявність єдиного узгодженого плану щодо вчинення злочинів.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що в матеріалах кримінального провадження не міститься достовірних та належних доказів, які би вказували на стабільність, згуртованість, наявність єдиного плану та на інші обов'язкові ознаки вчинення злочинів у складі організованої групи, а відтак, кваліфікація діянь засуджених за ч. 3 ст. 185 КК є правильною, з чим погоджується і колегія суддів.

Не заслуговують на увагу доводи прокурора про необґрунтоване виправдання засуджених за окремими епізодами злочинної діяльності.

Так, суд першої інстанції, ретельно проаналізувавши матеріали справи, навів обґрунтовані мотиви, з яких він відкинув докази, покладені в основу обвинувачення, щодо причетності засуджених до викрадення майна 17 квітня 2009 року по АДРЕСА_20 та 26 квітня 2009 року - по АДРЕСА_21, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі. Зокрема, суд не взяв до уваги протоколів відтворення обстановки та обставин події, оскільки наведені в них дані засуджені категорично заперечили у судовому засіданні. Крім того, свідок ОСОБА_17 при розгляді справи в суді заперечив свій підпис на цих протоколах. Не підтверджують факту перебування засуджених на вул. Кавалеридзе під час вчинення злочинів і роздруківки телефонних дзвінків.

Також у касаційній скарзі прокурор не навів переконливих доводів для спростування висновку суду щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 у крадіжці АДРЕСА_13.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, не встановив порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, а стосовно доводів апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 378 КПК 1960 року.

Даних, які би свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон, не встановлено.

Покарання всім засудженим призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, ступеня тяжкості вчинених ними злочинів та даних про їх особи, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування судових рішень у справі, не виявлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року щодо ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20