Справа № 554/9468/14-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 05.12.2014
5 грудня 2014 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, в силу статті 89 КК України не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
12 вересня 2013 року, приблизно о 22 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_4 чисельні удари руками, ногами та металевим ключем по тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, а також по обличчю, спричинивши останньому згідно висновку судово-медичної експертизи № 333 від 21 березня 2014 року тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та саден шкіри обличчя, рвано-забитих ран м`яких тканин обох нижніх кінцівок та саден шкіри верхніх та нижніх кінцівок.
Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості умовно можна розділити на наступні групи:
а) закритий осколковий перелом дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням, з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
б) закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та садна шкіри обличчя, кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
в) рвано-забиті рани м`яких тканин обох нижніх кінцівок, кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
г) садна шкіри верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.
Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Зазначив, що поштовхом до скоєння злочину послужила віктимна поведінка потерпілого, який в цей день, застосувавши насильство, вступив в статеві зносини з його дружиною в той час, коли його не було вдома. Про це йому стало відомо зі слів сина, який не міг попасти в будинок та чув плач матері, про що повідомив його, обвинуваченого, по телефону. Прибувши додому, він не міг попасти в будинок, оскільки двері зсередини були зачинені. Тоді він за допомогою металевого предмету відчинив кватирку в будинок, через яку туди проліз ОСОБА_8 , який і відчинив двері та впустив його в будинок. Зайшовши туди, він побачив лежачу на ліжку дружину, яка плакала та розповіла йому про її згвалтування потерпілим. Обурившись цим, він зайшов в кімнату, де знаходився останній та почав його бити, наносячи удари руками і ногами, а також металевим предметом, який був у нього в руках. Бив його до тих пір, доки його не відтягнув свідок ОСОБА_8 . Ніхто інший потерпілого разом з ним не бив. Твердження про це останнього розцінює як обмову його та інших у вчиненні тих дій, яких вони не скоювали. Повністю визнав заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого. Просив суд його суворо не карати. Наголосив, що він неодноразово намагався відшкодувати завдані потерпілому його протиправними діями збитки, але той ухилявся від спілкування з ним? а батько останнього відмовився спілкуватися з ним на цю тему. Просив суд застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2014 році», оскільки він на момент вчинення злочину мав неповнолітню дитину, щодо якої не був позбавлений батьківських прав, та звільнити його від покарання.
Під час допиту в суді потерпілий ОСОБА_4 показав, що того вечора в будинку обвинуваченого, де він тривалий час проживав і з сином якого дружив, він знаходився вдома разом з дружиною останнього та чаював з нею. Коли закінчили це робити, він зайшов в кімнату до себе та почав перевдягатися. В цей час туди забігли обвинувачений, його син та громадянин ОСОБА_8 , які його жорстоко побили, спричинивши тілесні ушкодження, з приводу чого він тривалий час лікувався. Били його всі троє, а не тільки обвинувачений. Під час досудового слідства він наполягав на притягненні всіх названих осіб до кримінальної відповідальності, але йому в цьому відмовили та оголосили підозру лише обвинуваченому. Показання обвинуваченого про те, що той сам побив його вважає неправдивими і просить суворо покарати того, призначивши йому реальне покарання без застосування щодо нього амністії, про що той просить.
Свідок ОСОБА_9 , дружина обвинуваченого, суду показала, що до подій того дня перебувала в досить хороших стосунках з потерпілим, який був тренером її сина та проживав в їх будинку. Того вечора вона була вдома разом з потерпілим і чаювала з ним. В процесі спілкування той, застосувавши силу, зґвалтував її. Вона чинила опір та кричала. Це почув син та повідомив по телефону обвинуваченого, який зразу ж приїхав та в будинку побив потерпілого. Як це відбувалося вона не бачила, оскільки перебувала в досить тяжкому моральному стані в іншій кімнаті.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_10 , син обвинуваченого, показав, що повернувшись того вечора додому, він не зміг зайти в будинок, оскільки двері були зачинені зсередини. З будинку доносився якийсь тривожний шум та голос матері, яка не відповідала на його питання. Запідозривши неладне, він зателефонував батькові, та повідомив про почуте і побачене. Батько негайно приїхав разом зі свідком ОСОБА_8 . Оскільки через двері пройти в будинок не було змоги, він металевим предметом відчинив кватирку, через яку в будинок проліз свідок ОСОБА_8 , який відчинив двері зсередини. Батько зайшов в будинок і певний час його не було. Потім він побачив як з будинку роздягненим і без взуття вийшов потерпілий та кудись пішов. Що відбувалось до цього в будинку, він не бачив, так як продовжував перебувати на вулиці. Він в будинок, коли там відбувалися події, із-за яких обвинувачують його батька не був. Сам потерпілого не бив і не бачив як бив його батько. Твердження про це потерпілого розцінює як обмову його до причетності у скоєнні злочину, якого він не вчинював.
Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що того вечора він знаходився разом з обвинуваченим, коли тому зателефонував син та повідомив, що з матір`ю щось сталося погане, так як він не може зайти в будинок, де та знаходилась. Обвинувачений зразу ж поїхав додому. Він також послідував за ним. Прибувши до будинку, вони не змогли відчинити двері, так як вони були зачинені зсередини. Тоді обвинувачений металевим предметом відчинив кватирку, через яку він проник в будинок та відчинив двері. В будинок зразу ж зайшов обвинувачений, який пройшов в ту із кімнат, де був потерпілий. Сам він зразу туди не пішов, а зайшов лише тоді, коли почув шум. Зайшовши, він побачив, що обвинувачений б`є потерпілого, у якого на обличчі вже був синяк. Він зразу ж відтягнув обвинуваченого та попросив його заспокоїтися, а потім взяв потерпілого та провів його до виходу з будинку. Той вийшов на вулицю не одягаючись. Наголосив, що участі у побитті потерпілого він не брав і самого процесу побиття останнього він не бачив, оскільки зайшов в кімнату значно пізніше. Син обвинуваченого в кімнату, де був побитий потерпілий, не заходив і участі в побитті останнього не приймав.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 333 від 21 березня 2014 року потерпілому ОСОБА_4 внаслідок побиття були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та саден шкіри обличчя, рвано-забитих ран м`яких тканин обох нижніх кінцівок та саден шкіри верхніх та нижніх кінцівок.
Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості умовно можна розділити на наступні групи:
а) закритий осколковий перелом дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням, з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
б) закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та садна шкіри обличчя, кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
в) рвано-забиті рани м`яких тканин обох нижніх кінцівок, кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
г) садна шкіри верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.
Вищевказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могла бути і арматура, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, в строк і за обставин вказаних в обвинувальному акті та від багаточисельної дії травмуючих факторів.
Проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому суд виходить з того, що в ході розгляду справи безперечно встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні в той час і в тому місці, які вказані в обвинувальному акті, що підтверджує і сам потерпілий. Під час розгляду справи не встановлено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про причетність до побиття потерпілого інших, крім обвинуваченого осіб. Органами досудового розслідування підозру у вчиненні цього злочину оголошено лише обвинуваченому.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Під час розгляду справи прокурор не змінював обвинувачення, а тому суд відповідно до положень вищезазначеної норми КПК позбавлений можливості вийти за його межі в сторону погіршення положення обвинуваченого.
Судом безперечно встановлена причетність обвинуваченого до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому за викладених вище обставин. Оскільки сукупність наведених доказів свідчить про відповідність механізму і способу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, їх локалізацію і ступінь тяжкості, а також місце і час скоєння злочину, то суд приймає до уваги показання обвинуваченого про його причетність до скоєння злочину і розцінює їх як правдиві.
Суд також приймає до уваги показання потерпілого, оскільки вони в цій частині не суперечать об`єктивним даним, які були встановлені під час розгляду справи в суді, та підтверджують причетність обвинуваченого до його побиття та спричинення тілесних ушкоджень.
Показання інших свідків суд також розцінює як такі, що відповідають дійсності, оскільки вони вказують на причетність обвинуваченого до скоєння інкримінованого йому злочину в зазначений день і час, в указаному місці та щодо особи потерпілого.
Виходячи з наведеного, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому ОСОБА_4 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що впливають на призначення покарання.
Суд також враховує конкретні обставини справи і те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся у цьому, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність тих, які обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.
Зважаючи на викладене суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до статті 75 КК України.
5 грудня 2014 року під час розгляду справи в суді захисник обвинуваченого та обвинувачений ОСОБА_7 заявили клопотання про застосування щодо останнього Закону України «Про амністію в 2014 році» (далі - Закону) в зв`язку з тим, що він на час скоєння злочину мав на утриманні мав неповнолітню дитину та звільнити його від відбування покарання.
Прокурор не заперечувала проти застосування щодо обвинуваченого амністії. Представник потерпілого та сам потерпілий, заперечуючи проти застосування Закону, зазначили, що обвинувачений, на їх думку, не розкаявся у вчиненому, давав неправдиві свідчення в суді, не звернувся до потерпілого з пропозицією відшкодувати завдані збитки, а тому положення Закону щодо нього застосовані бути не можуть.
Суд, заслухавши міркування учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку про наявність підстав для застосування амністії, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту «в» статті 1 Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Судом встановлено, що на утриманні обвинуваченого перебуває неповнолітня дитина донька ОСОБА_11 , 1992 року народження, щодо якої він не позбавлений батьківських прав, а отже існують наявні підстави для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування щодо нього Закону, а тому суд приходить до висновку про необхідність звільнення його від покарання в зв`язку з амністією.
Вирішуючи питання про застосування Закону, суд виходить з того, що це є не право, а при наявності для цього підстав, обов`язок суду.
Процесуальних витрат по справі немає.
Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого підлягає задоволенню в повному обсязі.
Речових доказів по справі немає.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, пунктом «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 8 квітня 2014 року, суд
ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.
Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, а також повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 8 квітня 2014 року в зв`язку з тим, що на день набрання чинності Законом він мав дитину, якій не виповнилося 18 років, щодо якої він не позбавлений батьківських прав.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
СуддяОСОБА_1