Справа № 462/8769/13-к
У Х В А Л А

29 листопада 2013 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., при секретарі Волянському А.Л., за участю прокурора Галича Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в приміщенні суду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Залізничного району м. Львова Тиховського М.М. про невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяв про кримінальне правопорушення,

встановив:

18.11.2013 року та 20.11.2013 року скаржник звернувся до слідчого судді зі скарг, в яких просить визнати бездіяльність прокурора Залізничного району м. Львова Тиховського М.М. протиправною та зобов'язати його внести відомості про кримінальне правопорушення, яке на його думку було вчинено колегією суддів Сихівського районного суду м. Львова.

20.11.2013 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова провадження з розгляду двох вищезазначених скарг було об'єднано в одне провадження.

Скаржник свої вимоги мотивує тим, що 22.10.2012 року постановою Галицького районного суду м. Львова до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 28.12.2012 року обвинувальний акт по кримінальній справі про обвинувачення його у скоєні злочинів передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України був переданий до Сихівського районного суду м. Львова. Проте, колегія суддів зазначеного суду у складі суддів Борачка М.В., Волоско І.Р., Дулебко Н.І. під час розгляду кримінальної справи не виносила ухвал про продовження терміну його перебування під вартою, як цього вимагає ст. 331 КПК України. В зв'язку з наведеним, вважає, що вказаними суддям було скоєне кримінальне правопорушення передбачене ст. 371 КК України. 25.09.2013 року та 27.10.2013 року він направив повідомлення в прокуратуру про скоєння вищезазначеного кримінального правопорушення, проте прокурор Залізничного району м. Львова в порушення вимог КПК України від 2012 року не вніс його повідомлення до ЄРДР, чим грубо порушив норми вказаного Кодексу.

21.11.2013 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова було призначене судове засідання на 14 год. 30 хв. 29 листопада 2013 року у розгляді двох скарг ОСОБА_1, яке мало бути проведене у дистанційному режимі відеоконференції між Залізничним районним судом м. Львова та СІЗО Львівської області, оскільки ОСОБА_1 утримується в СІЗО Львівської області та не перераховується за Залізничним районним судом м. Львова, отже він не міг бути доставлений до суду ротою конвою за заявкою вказаного суду.

28.12.2013 року до Залізничного районного суду м. Львова з СІЗО Львівської області поступило письмове заперечення ОСОБА_1, в якому він повідомив про свою відмову брати участь у судовому засіданні, яке мало бути проведене у дистанційному режимі відео конференції.

В зв'язку з наведеним, беручи до уваги думку прокурора, а також, те що відкладення розгляду скарг призведе до порушення розумних строків, вважаю за можливим розглянути скарги ОСОБА_1 без участі останнього, оскільки матеріалів скарг та наглядового провадження достатньо для розгляду скарг по сутті.

У судовому засіданні прокурор проти задоволення скарг заперечив, з мотивів їх безпідставності та необґрунтованості.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали скарг, оглянувши матеріали наглядового провадження, вважаю, що у задоволенні скарг слід відмовити з наступних підстав.

Як убачається зі змісту скарг та матеріалів наглядового провадження 22.10.2012 року постановою Галицького районного суду м. Львова до ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді взяття під варту згідно з вимогами ст. 155 КПК України від 1960 року по кримінальній справі про обвинувачення останнього у скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України. 28.12.2012 року обвинувальний акт по зазначеній кримінальній справі був направлений в Сихівський районний суд м. Львова.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень КПК України від 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

З аналізу вищезазначеної норми КПК України від 2012 року слідує, що колегія Сихівського районного суду м. Львова при розгляді кримінальної справи про обвинувачення скаржника правомірно не виносила ухвали про продовження строку тримання його під вартою на підставі ст. 331 КПК України від 2012 року.

Крім того, зі змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» випливає, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

У матеріалах скарги та наглядового провадження відсутні будь-які докази того, що ухвали або інші процесуальні документи, винесені колегією Сихівського районного суду м. Львова були скасована в апеляційному порядку. Таким чином, у матеріалах скарги та наглядового провадження відсутні доказі, які б вказували на те, що суддями Сихівського районного суду м. Львова було вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 371 КК України, а саме: завідомо незаконний арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

З аналізу вищезазначеної норми КПК України слідує, що прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, яка містить повідомлення про вчинене саме кримінальне правопорушення зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Разом з тим, незгода учасника судового процесу з прийнятим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки прокурором правомірно не було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1, оскільки така заява не місить відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 371 КПК України.

Щодо вимоги скаржника про притягнення прокурора Залізничного району м. Львова Тиховського М.М. до дисциплінарної відповідальності, то вирішення цього питання відноситься до компетенції вищестоящого прокурора, а не входить до повноважень слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

ухвалив:

У задоволенні скарг ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Залізничного району м. Львова Тиховського М.М. про невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяв про кримінальне правопорушення - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 309 КПК України ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: Боровков Д.О.