Справа № 415/3834/15-к
Провадження № 11-сс/782/118/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2015 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 1 липня 2015 року,

встановила:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури м.Лисичанська Луганської області ОСОБА_5 , та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 серпня 2015 року з визначенням застави в розмірі 40 мінімальних заробітних плат щодо неповнолітнього

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодона Луганської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, навчається в Лисичанському професійному будівельному ліцеї, раніше не судимого в порядку ст.89 КК України, зареєстрованого в кв. АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді, підставами для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, ризиків неналежної процесуальної поведінки та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.
Захисник подав на ухвалу слідчого судді апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, скасувати її та постановити нову ухвалу якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Апелянт вважає, що пропустив строк на оскарження ухвали про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 з поважних причин.
Захисник вказує на те, що суд належним чином не дослідив та не оцінив всіх обставин, з якими закон пов?язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: суд, на його переконання, встановив наявність доказів вчинення ОСОБА_8 правопорушень, але в матеріалах кримінального провадження відсутня наявність ризиків, які виправдовують його тримання під вартою, а прокурор не довів недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який відмовився від виклику в судове засідання ОСОБА_8 , підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою; доводи прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 від 13 січня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України.
30 червня 2015 року ОСОБА_8 остаточно повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України.
Як вбачається із повідомлення про підозру 23 травня 2015 року приблизно о 08 год. 00 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, знаходячись в гаражному масиві в районі вул.Одеської у м.Лисичанську Луганської області, шляхом підбору ключа проникли у гараж № НОМЕР_1 та заволоділи розташованим там автомобілем ЗАЗ-DAEWOO реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9
30 червня 2015 року о 03 год. 00 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, знаходячись в гаражному масиві у кварталі Жовтневої революції у м.Лисичанську Луганської області, шляхом підбору ключа проник у гараж № НОМЕР_3 , де діючи повторно, намагався незаконно заволодіти розташованим там автомобілем OPEL OMEGA реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 , однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Відповідно до Рішень Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України є явно обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 492 КПК України крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітньою особою тяжкого злочину, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.
Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями кримінального процесуального закону України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р.
Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р., наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо страва стосується дітей.
В правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках.
В Рекомендаціях Rec (2003) 20 Ради Європи Комітету Міністрів державам-учасницям щодо нових підходів у вирішенні проблеми злочинності серед неповнолітніх та ролі ювенальної юстиції, зазначено, що тримання під вартою повинно застосовуватися, коли це жорстко необхідно, тобто тоді, коли судові органи не здатні ефективно попереджувати потенційні ризики для належного відправлення правосуддя та громадського порядку через застосування менш обмежувальних заходів щодо поведінки підозрюваної особи.
Крім того, зміст ст. 178 КПК України та Рекомендація R (80) 11 Комітету міністрів державам - членам Ради Європи (прийнята представниками міністра 27 червня 1980 р.) говорить, що при вирішенні питання про застосування певного виду запобіжного заходу, судовий орган також повинен брати до уваги характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи і, зокрема, її зв`язки з суспільством, оскільки зазначені дані суттєвим чином впливають на визначення ступеню ризиків у кримінальному провадженні.
Рішення слідчого судді про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджується з вказаними положеннями закону, так як ні процесуальна поведінка підозрюваного, ні його вікові і психо-емоційні характеристики, особисті та соціальні обставини життя дають підстави вважати, що тільки тримання під вартою є необхідним для забезпечення у цьому кримінальному провадженні належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Щодо оцінки ризиків, то вона повинна бути проведена за результатами всебічної та точної інформації про особу неповнолітнього та його соціальні обставини.
У даному кримінальному провадженні є абсолютно доведеним факт наявності ризиків з боку підозрюваного ОСОБА_8 у можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Що стосується ризику переховування від органів досудового розслідування, то як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_8 підозрюється у вчинені злочину, який відноситься до категорії тяжких, та усвідомлюючи можливість призначення відносно нього покарання, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Раніше скоював втечу з спец закладу для неповнолітніх. За містом реєстрації з`являється рідко.
Підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так, як на даний час є підозрюваним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчинив повторно кримінальне правопорушення, не повідомив про це правоохоронні органи. Як пояснила слідчий СВ Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області ОСОБА_7 , вона ОСОБА_8 після скоєння ним 23 травня 2015 року незаконного заволодіння транспортним засобом, повідомила про наслідки подальшої протиправної поведінки, однак підозрюваний 30 червня 2015 року скоїв повторне аналогічне кримінальне правопорушення. У 2013 році був засуджений Лисичанським міським судом за ч.3 ст. 185 КК України, судимість за що погашена.
Аналіз вказаних обставин дозволяють прогнозувати поведінку підозрюваного у разі зміни йому запобіжного заходу, а саме переконують суд у можливості вчинення дій, які заборонені вимогами ст. 177 КПК України. При цьому у справі немає жодних фактів, які б давали підстави вважати, що певні соціальні зв`язки, схильності підозрюваного, зможуть виступити превентивним засобом у його поведінці.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.
Відповідно, підстав для скасування ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 40 мінімальних заробітних плат та постановлення нової ухвали, у колегії суддів немає.
Будь-яких істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.
На підставі викладеного, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог закону та обґрунтованим, так як ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника, з викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 194, 196, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
Поновити строк на апеляційне оскарження захиснику ОСОБА_6 ухвали слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 1 липня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури м.Лисичанська Луганської області ОСОБА_5 , та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 60 днів до 28 серпня 2015 року з визначенням застави в розмірі 40 мінімальних заробітних плат щодо ОСОБА_8 .

Ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 1 липня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_7 , погоджене старшим прокурором прокуратури м.Лисичанська Луганської області ОСОБА_5 , та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 60 днів до 28 серпня 2015 року з визначенням застави в розмірі 40 мінімальних заробітних плат щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
_________________ ___________________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3