УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/360/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 119 КК України Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2015 року м. Житомир
Колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_7
представника потерпілої: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року, яким засуджено
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
- за ч. 1 ст. 119 КК України на 2 (два) роки обмеження волі з застосуванням ст. 69 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином в розмірі 150 000 грн. задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. моральної шкоди заподіяної злочином.
Згідно вироку, 29.09.2014 року, близько 18 години, на лісовій дорозі не подалік с. Шебедиха, Олевського району, Житомирської області ОСОБА_9 під час конфлікту, який виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин, за допомогою фізичних зусиль схопив обома руками ОСОБА_10 , який в цей час знаходився на задньому сидінні автомобіля ВАЗ 2101, а саме ззаду попід руки при цьому прижимаючи до своєї грудної клітки голову ОСОБА_10 почав витягувати його із салону автомобіля, внаслідок чого останній отримав перелом 4?го шийного хребця, крововиливи в м`які тканини в ділянку перелому, крововиливи під оболонки та в речовину спинного мозку на рівні перелому, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 139 від 10.11.2014 року відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в моменти утворення і є в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виходячи з того, що в діях ОСОБА_9 умислу щодо заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому не було встановлено, і він вчинив необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, оскільки, витягуючи ОСОБА_10 прижав голову останнього до своєї грудної клітки та не передбачав, але повинен був і міг передбачити, що потерпілий може одержати тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 119 КК України, вказує на суворість призначеного йому покарання, невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що суд не врахував те, що він визнав вину і розкаявся, частково відшкодував шкоду, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину інваліда, відсутність судимостей та те, що злочин вчинено з необережності.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що він просить змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 119 КК України, вважає вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_9 незаконним і необґрунтованим, внаслідок його м`якості.
Вважає, що суд прийшов до неправильного висновку про те, що обвинувачений розкаявся, позитивна характеристика є сумнівною, а тому у суду не було підстав для застосування ст. 69 КК України.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона просить скасувати вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_9 в частині призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 119 КК України та вирішення цивільного позову. Ухвалити новий вирок яким обрати йому реальну міру покарання в межах максимального розміру визначеного санкцією ч. 1 ст. 119 КК України без застосування ст. 69 КК України та задовольнити її цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в повному обсязі.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення скарги потерпілої, потерпілу ОСОБА_7 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення скарги обвинуваченого, прокурора, який частково підтримав скаргу потерпілої, в частині цивільного позову та заперечував щодо задоволення скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просила поновити їй строк на апеляційне оскарження, однак з матеріалів провадження вбачається, що потерпілою апеляційна скарга подана в установлені п.1 ч.2 ст. 395 КПК України строки.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в апеляційній скаргах обвинуваченого та потерпілої не оспорюються.
Не оспорююється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 119 КК України.
Що стосується призначеного засудженому ОСОБА_9 покарання, то воно на думку колегії суддів є явно несправедливим через його м`якість.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_9 з застосуванням ст. 69 КК України суд не навів жодних обґрунтувань щодо наявності підстав визначених законом для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі передбаченої законом, судом залишено поза увагою, що ОСОБА_9 , вчинив хоч необережне, але середньої тяжкості кримінальне правопорушення наслідком якого стала смерть людини, що на думку колегії суддів, істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки злочину.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 щиро розкаявся не ґрунтується на законі та суперечать доказам, що є у матеріалах справи.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України, щире каяття як обставина, яка пом`якшує покарання, припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки через її щирий осуд, визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність.
Як засвідчують матеріали справи, такі обставини під час розгляду справи не були встановленні, ОСОБА_9 фактично частково визнав свою вину, свої дії не засуджував, при допиті у суді перекладав відповідальність за виникнення конфлікту на потерпілого, позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди повністю чи частково не визнавав.
Про відсутність у ОСОБА_9 такої пом`якшуючої обставини як щире каяття засвідчують і його пояснення в суді апеляційної інстанції, в яких він фактично вини у вчиненні злочину не визнав та висловлювався щодо небажання відшкодовувати потерпілій спричинену моральну шкоду.
На думку колегії суддів, не врахував, в повній мірі суд також і думку потерпілої ОСОБА_7 , яка у дебатах наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано та без достатніх підстав застосував при призначенні покарання ОСОБА_9 положення ст. 69 КК України, а тому вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку та призначенням обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України у виді обмеження волі, враховуючи часткове відшкодування шкоди та дані про особу засудженого встановлені судом першої інстанції.
Що стосується відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає, що з врахуванням наслідків, які настали для потерпілої - втрати близької людини та годувальника, глибини пережитих нею душевних страждань та суттєвих змін в способі життя є невідповідним розмір задоволеної суми цивільного позову, а тому вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій на суму 120 000 грн.
З наведених вище підстав доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , про суворість призначеного йому покарання не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.
Постановити новий вирок за яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяців обмеження волі.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: