О К Р Е М А У Х В А Л А
19.03.2012 м. Рівне
19 березня 2012 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області у складі
головуючого судді Коробова О.К.,
суддів Сачука В.І.,
з участю прокурора Захарця О.В.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора Захарця О.В. (стажиста на посаді помічника прокурора Рівненського району) на постанову Рівненського районного суду від 23 лютого 2012 року
в с т а н о в и л а :

Під час здійснення прокурорського нагляду за вирішенням питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного у вчиненні крадіжок ОСОБА_2 і при забезпеченні участі прокурора в судових засіданнях місцевого Рівненського районного суду і Апеляційного суду Рівненської області з боку працівників прокуратури Рівненського району і Рівненської області допущена недбалість і нехтування вимогами законодавства, судової практики Європейського Суду з прав людини, розяснень Пленуму Верховного Суду України і указівок наказів Генерального прокурора України.
1. За ч.2 ст. 1652 КПК України якщо слідчий вважає, що є підстави для обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту, він вносить подання до суду за згодою прокурора. Із змісту закону вбачається, що згоду прокурор має надати перевіривши наявність підстав для взяття під варту. Погоджуючи 20 лютого 2012 подання слідчого Солтиса А.М. з проханням обрати щодо ОСОБА_2 запобіжний захід у виді взяття під варту прокурор Рівненського району Романчук П.І. не перевірив чи містить подання доводи про неможливість застосування інших (менш суворих) запобіжних заходів; чи викладені в ньому обставини, які за ст. 150 КПК України мають враховуватись при обранні запобіжного заходу, та обставини, які за практикою Європейського Суду з прав людини дають підстави для обрання найбільш суворого запобіжного заходу (ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (див. рішення у справі "Штеґмюллер проти Австрії" (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 р., Серія А, № 9, п. 15); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Вемгофф проти Німеччини" (Wehoff v. Germeny) від 27 червня 1968 р., Серія А, № 7, п. 14); можливість вчинення ним подальших правопорушень (див. рішення у справі "Мацнеттер протиАвстрії" (Matznetter v. Austria) від 10 листопада 1969 р., Серія А, №10, п. 9);або порушення ним громадського порядку (див, рішення у справі "Летельєр проти Франції"(Letellier v. France) від 26 червня 1991 р., Серія А, № 207, п. 51).
2. Подання слідчого з матеріалами кримінальної справи № 16/45-12 надіслане до Рівненського районного суду 20 лютого 2012 року (а.с. 3) із супровідним листом, підписаним анонімною особою, яка не зазначила свого прізвище та ініціалів, а завідомо неправдиво біля підпису надрукувала розшифровку „П.Р.Романчук. Не зазначена і кількість аркушів кримінальної справи, яка надсилалась разом з поданням. При цьому прокурор району (чи то інша особа, яка приймала рішення про направлення подання до суду) не урахував, що за розясненням постанови Пленуму Верховного Суду від 25 квітня 2003 року N 4 "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" (з змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року N 10, від 24 жовтня 2008 року N 15) пункт 6: За змістом ст. 1652 КПК матеріали кримінальної справи надають судді для вивчення безпосередньо орган дізнання, слідчий, прокурор. Ці матеріали в суді не реєструються.
3. У звязку з відсутністю у поданні слідчого належних даних про особу підозрюваного 20 лютого 2012 року суд продовжив строк затримання підозрюваного ОСОБА_3 до десяти діб і зобовязав слідчого надати необхідні додаткові відомості про підозрюваного, зокрема про утримання трьох неповнолітніх дітей, тощо. Та як убачається із протоколу судового засідання від 23 лютого 2012 року (а.с. 8) ні слідчий, ні прокурор постанови суду і своїх обовязків по наданню обґрунтування подання про взяття під варту підозрюваного не виконали і не надали суду жодної додаткової інформації. Слідчий при повторному судовому розгляді його подання обмежився в суді незаконним твердженням про те, що підозрюваний раніше судимий (попри відсутність непогашеної судимості ОСОБА_3 Судимий в січні 1996 року, звільнений по відбуттю покарання 3 жовтня 1996 року). Прокурор взагалі не навів суду жодного доводу на обґрунтування подання. Вся участь прокурора в засіданні суду звелась до проголошення одного речення: „Прошу подання задоволити, оскільки для цього є достатньо підстав. Указане свідчить про неурахування компетенції стажиста і відсутність контролю за його діяльністю.
4. Відмовляючи в задоволенні подання слідчого місцевий суд послався на те, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, має постійне місце проживання, одружений, дружина в даний час потребує оперативного вручання лікарів з операцією на серці, а він опікується трьома дітьми, у тому числі дитиною-інвалідом, сам не служив на військовій службі за станом здоровя, написав явку з каяттям, повністю визнає себе винним в інкримінованому йому діянні і заявляє про щире каяття, не має судимості, не перешкоджав встановленню істини по справі і не ухилявся від явки до слідчого, а тому його належну поведінку та виконання процесуальних обовязків можуть забезпечити і більш мякі (ніж взяття під варту) запобіжні заходи. Посилання в поданні слідчого на рапорт оперуповноваженого кримінального розшуку про наміри обвинуваченого ухилитись від слідства та суду суд визнав необґрунтованим. Дані цього рапорту не підтверджені жодним доказом.
Однак працівник прокуратури ОСОБА_4 ні в суді першої інстанції, ні в апеляції, ні в засіданні апеляційного суду не висловив жодної думки та жодного спростування вказаних доводів суду першої інстанції, нехтуючи конституційною засадою змагальності судового процесу.
5. Доручаючи стажисту на посаді помічника прокурора району прийняти участь в розгляді подання слідчого про взяття особи під варту прокурор району не зважив на те, що у цьому випадку стажист прокуратури діяв за межами своєї компетенції. Адже на стадії досудового слідства він не має ніяких повноважень по нагляду за досудовим слідством, не уповноважений вирішувати питання про наявність підстав для взяття особи під варту, не може процесуально самостійно дати оцінку обґрунтованості подання слідчого погодженого з прокурором. Нагляд за досудовим слідством і вирішення питання про можливість під час досудового слідства застосування найбільш суворого запобіжного заходу покладається на прокурора і не входить в компетенцію помічника прокурора. У ст. 56 Закону „Про прокуратуру розяснено у яких випадках під словом „прокурор розуміється і помічник прокурора. Коли йдеться про прокурорський нагляд за досудовим слідством під словом „прокурор в цьому законі не мається на увазі помічник прокурора чи стажист на посаді помічника прокурора. Відповідно наказом Генерального прокурора України від 19 вересня 2005 року N 5гн встановлено, що участь у розгляді судами подань про взяття під варту, продовження строків тримання під вартою або виконання оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій забезпечувати прокурорам, які дали згоду на внесення чи самі внесли до суду подання або здійснюють нагляд за досудовим слідством. Тобто, участь в розгляді подання про взяття під варту ОСОБА_2 мав забезпечувати прокурор району, з яким погоджене подання та який здійснює нагляд за досудовим слідством по справі. Прокурор, який давав згоду на внесення подання і який здійснює за законом нагляд за досудовим слідством, всупереч згаданого наказу Генерального прокурора України ухилився від свого обовязку підтримувати подання в суді.
6. Листом від 14 березня 2012 року апеляційний суд повідомив прокурора області про розгляд 19 березня 2012 року апеляції на постанову Рівненського районного суду від 23 лютого 2012 року і просив забезпечити участь прокурора в засіданні апеляційного суду. 19 березня 2012 року в засідання апеляційного суду зявився той самий стажист ОСОБА_4 з твердженням, що йому доручено приймати участь в засіданні апеляційного суду. Колегія суддів вважає, що таке доручення ОСОБА_4 дане без урахування його компетенції і не у встановленому порядку. Питання про заміну прокурора колегія суддів не могла вирішувати у звязку з тим що за ст. 382 КПК України апеляційний суд зобовязаний розглянути справу з апеляцією на постанову про відмову в взятті під варту не пізніше як через три доби після її надходження до апеляційного суду, а цей строк вже минув (17-18 березня вихідні дні).
7. У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 повідомив про те, що стосовно ОСОБА_2 порушена інша кримінальна справа і він взятий під варту по іншій справі. Пояснити чому дві справи щодо однієї особи не обєднані, які нові підстави для обрання найбільш суворого запобіжного заходу були виявлені під час розслідування іншої справи, в чому ще підозрюється чи обвинувачується ОСОБА_2 стажист помічника прокурора Захарець О.В. пояснити суду не зміг, бо до розгляду справи не підготувався.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 232, 380 КПК України, колегія суддів
Звернути увагу прокурора Рівненської області на викладені факти недбалості і порушення вітчизняного законодавства, судової практики Європейського Суду з прав людини, наказу Генерального прокурора України працівниками прокуратури Рівненського району і незабезпечення участі в засіданні апеляційного суду прокурора, який діяв би в межах своєї компетенції.
Як вимагає ст. 232 КПК України, не пізніше як у місячний строк про результати розгляду окремої ухвали має бути повідомлений Апеляційний суд Рівненської області.
Судді (підписи)
Згідно з оригіналом.