В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2012 Справа №1-675/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Базана Л.Т.

при секретарі Сеник В.Г.

з участю прокурора Ороновського С.І.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженки м.Тернополя, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, на утриманні троє малолітніх дітей, непрацюючої, жительки АДРЕСА_1, раніше судимої:

1). 14 лютого 2003 року Тернопільським міським судом за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік позбавлення волі, згідно ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено 3 роки позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік 6 місяців із покладенням обов'язків згідно п.п. 2-4 ст.76 КК України;

2). 25 січня 2005 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, згідно ч.4 ст.71 КК України частково приєдано невідбута частина покарання за вироком Тернопільського міського суду від 14 лютого 2003 року і остаточно призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

3). 26 грудня 2005 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі, відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2005 року у виді 1 року позбавлення волі і остаточно призначено 3 роки 3 місяці позбавлення волі, згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2007 року невідбуту частину покарання у виді 1 року 6 місяців 23 днів позбавлення волі замінено більш м'яким покаранням у виді виправних робіт з відрахуванням в доход держави 20% із суми заробітку, звільнена 11 листопада 2009 року за відбуттям покарання,

- за ч.1 ст.383 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_2 10 березня 2011 року близько 03 год. перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул.Л.Українки у м.Тернополі з метою помститися своєму знайомому ОСОБА_3, по телефонній лінії 102 звернулася із повідомленням в Тернопільський MB УМВСУ в Тернопільській області про відкрите викрадення в неї чоловіком на ім'я ОСОБА_3 гаманця із коштами в сумі 3 170 грн., знаючи про те, що факту викрадення її гаманця не було та в продовження реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на завідомо неправдиве повідомлення органу дізнання про вчинення невідомими особами вищевказаного злочину щодо неї, ОСОБА_2 10 березня 2011 року близько 03 год. перебуваючи в приміщенні. Тернопільського MB УМВСУ в Тернопільській області, будучи повідомленою працівниками міліції про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, написала письмову заяву на ім'я начальника Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області про притягнення до відповідальності невідомого чоловіка на ім'я ОСОБА_3, яки близько 03 год. 10 березня 2011 року відкрито викрав у неї з рук гаманець із коштами в сумі 3170 грн., хоча насправді такого факту не було.

Допитана як підсудна ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину за ч.1 ст.383 КК України визнала повністю, щиро розкаялась та показала, що 09 березня 2011 року вона перебувала за місцем свого проживання та близько 20 год. до неї зателефонував її знайомий ОСОБА_3 і запитав чи зможе вона йому допомогти придбати ширку, на що вона відмовила та пояснила, що вже не вживає наркотики, оскільки проходила лікування. Незважаючи на це ОСОБА_3 ще декілька разів приходив до неї того дня та прийшовши востаннє близько 00 год. знову почав вимагати у неї ширку, на що вона повідомила ОСОБА_3, щоб він чекав її на сходовій клітці і вона щось продумає, а сама закрила двері та пішла в квартиру, де набрала в шприц 2 куби чаю і винесла ОСОБА_3, пояснивши, що ширки вже немає і залишилося тільки 2 куба для власного споживання, на що ОСОБА_3 розгнівався та кричав до неї. З метою помсти за такі його дії, а також внаслідок того, що вона не бажала більше вживати наркотичні засоби, близько 03 год. 10 березня 2011 року, перебуваючи по вул.Л.Українки у м.Тернополі із свого мобільного телефону зателефонувала в міліцію та повідомила, що ОСОБА_3 відкрито викрав у неї гаманець із грошима в сумі близько 3 170 грн. Через деякий час приїхали працівники міліції та завезли її в приміщення Тернопільського MB, де вона власноручно написала заяву про притягнення до кримінальної відповідальності особу на ім'я ОСОБА_3 (ОСОБА_3.), який близько 03 год. 10 березня 2011 року по вул.Л.Українки у м.Тернополі відкрито викрав у неї з рук гаманець із грошима в сумі 3 170 грн., чим заподіяв її матеріальну шкоду на вказану суму, хоча насправді такого факту не було. Перед написанням цієї заяви вона була попереджена працівниками міліції про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, про що у заяві і розписалася. Факту відкритого викрадення ОСОБА_4 у неї гаманця із грошима насправді не було. Вона цей факт придумала, оскільки хотіла помститися йому за вищевказані події, що мали місце з його боку відносно неї, про що на даний час шкодує.

Крім повного визнання підсудною ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй злочину за ч.1 ст.383 КК України, її вина також доводиться і іншими доказами, що були зібрані в процесі провадження досудового слідства, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні, які об'єктивно повністю доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні злочину:

· показаннями свідка ОСОБА_3, який в судовому засіданні показав, що 09 березня 2011 року близько 17 год. він перебуваючи на вул.Київській у м.Тернополі з своєю дружиною ОСОБА_5, на зупинці громадського транспорту зустрів ОСОБА_6 - співмешканця ОСОБА_2, який повідомив, що у останньої є ширка, яку вона може продати. Оскільки він являється наркозалежною особою, то зателефонував до підсудної та вона йому сказала, що в неї є ширка і за нею він може приїхати близько 21 год. до неї додому, на що він разом з ОСОБА_5 того ж дня близько 20 год. 45 хв. приїхали до ОСОБА_2 та чекали на наркотики. При цьому він декілька разів заходив до неї додому, але вона наркотики не давала. Близько 00 год. він пішов до підсудної за наркотиками, яка в подальшому вийшовши з квартири із шприцом, наповненим рідиною коричневого кольору схожою на ширку, сказала, що є тільки 2 куба, але вона йому їх не продасть, оскільки вона їх залишила для власного споживання. Розгнівившись на це, він почав до ОСОБА_2 кричати, схопив шприц і рідина, що була в ньому, розлилася. Тоді ОСОБА_2 почала кликати на допомогу, а він пішов звідти. Того дня він гаманця з грошима в підсудної не викрадав, оскільки близько 03 год. 10 березня 2011 року вже перебував вдома разом з дружиною ОСОБА_5 Що ж стосується нібито вчинення ним злочину, про який ОСОБА_2 неправдиво повідомила в органи внутрішніх справ, то внаслідок цього йому жодної шкоди заподіяно не було, а тому просив суворо не карати підсудну, оскільки вважає, що вона так вчинила через його дії відносно неї. Крім цього пояснив, що ОСОБА_2 раніше була наркозалежною, але перестала вживати наркотичні засоби, проходила лікування;

· практично аналогічними показаннями до показань свідка ОСОБА_3 допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_5;

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5;

(а.с. 37-41)

- заявою ОСОБА_2 від 10 березня 2011 року на ім'я начальника ТМВ УМВСУ в Тернопільській області, в якій вона, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, просить притягнути до відповідальності чоловіка на ім'я ОСОБА_3, який близько 03 год. 10 березня 2011 року відкрито викрав у неї з рук гаманець із коштами в сумі 3 170 грн.;

(а.с.4)

- постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16 березня 2011 року, згідно якої на підставі п.2 ст.6 КПК України в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст.186 КК України;

(а.с. 5-8)

- протоколом явки з повинною від 11 березня 2011 року, згідно якого ОСОБА_2 чистосердечно і добровільно зізналася у тому, що 10 березня 2011 року вона надала завідомо неправдиве повідомлення про відкрите викрадення у неї з рук гаманця із коштами в сумі 3 170 грн. чоловіком на ім'я ОСОБА_3, хоча насправді факту відкритого викрадення гаманця із коштами у ОСОБА_2 ОСОБА_3 не було, а вона це зробила для того, щоб помститися йому за те, що він її ображав.

(а.с.15)

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про доведеність вини підсудної ОСОБА_2 у вчиненні злочину та кваліфікує її дії за 1 ст.383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення органу дізнання про вчинення злочину.

При призначенні покарання підсудній ОСОБА_2, суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, фактичні обставини справи, особу винної, який раніше судима, позитивні характеристики з місця проживання і вважає, що їй слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк.

Крім цього, призначаючи покарання підсудній ОСОБА_2, суд враховує обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом'якшують покарання, суд відносить з'явлення зі зізнанням, повне визнання підсудною вини, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а тому зважаючи на сукупність наведених пом'якшуючих покарання підсудної обставин, відсутності обтяжуючих покарання обставин, а також того, що внаслідок злочину інтересам ОСОБА_3 шкода заподіяна не була та він в судовому засіданні просив суворо не карати підсудну і тієї обставини, що у ОСОБА_2 проходила лікування від наркоманії і у неї є троє малолітніх дітей 2002 та 2009 років народження, суд приходить до обґрунтованого висновку про можливість звільнення підсудної ОСОБА_2 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням обов'язків згідно п.п. 2-4 ст.76 КК України, оскільки ОСОБА_2 може бути перевихована без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому раніше обраний підсудній ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України та призначити їй за цим злочином покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_2 наступні обов'язки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Раніше обраний ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий суддяЛ. Т. Базан