АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/416/15 Справа № 712/2228/15-к Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Собківка Уманського району Черкаської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працює, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий: 19.12.2014 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і йому призначене покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді 4 років і 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком року Придніпровським районним судом м. Черкаси від 19.12.2014 року і остаточно призначено до відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі; обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 01.01.2015 року близько 18 год., знаходячись в Черкаській міській лікарні № 3, що по вул. Р. Люксембург, 210 в м. Черкаси, таємно, умисно з корисливих мотивів, викрав чуже майно, а саме з жіночої сумки світло-коричневого кольору викрав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ідентифікаційний код, свідоцтво про розірвання шлюбу, золотий ланцюжок вагою близько 1 грама, золоту каблучку вагою 2 грама, золоту каблучку вагою 1 грам, золоті сережки вагою близько 1 грама, грошові кошти в сумі 400 грн., які знаходились в сестринській кімнаті відділення нейрохірургії вказаної лікарні та належать ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій матеріального збитку на суму 3 043,80 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник.

Він же, повторно, 01.01.2015 року близько 18 год. 10 хв., знаходячись в Черкаській міській лікарні № 3, що по вул. Р. Люксембург, 210 в м. Черкаси, таємно, умисно з корисливих мотивів, викрав чуже майно, а саме з жіночої сумки чорного кольору викрав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ідентифікаційний код, атестат про неповну середню освіту, атестат про середню освіту та грошові кошти в сумі 740 грн., які знаходились в сестринській кімнаті відділення нейрохірургії вказаної лікарні та належать ОСОБА_10 , чим завдав потерпілій матеріального збитку на суму 740 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник.

Він же, 14.01.2015 року близько 17 год. 15 хв. знаходячись в Черкаській міській лікарні № 3, що по вул. Р. Люксембург, 210 в м. Черкаси, відкрито викрав чуже майно, а саме: знаючи про те, що на третьому поверсі в їдальні відділення нейрохірургії вказаної лікарні знаходиться православна ікона, вирішив таємно її викрасти. Після цього із вказаною метою у вищевказаний час зайшов в приміщення їдальні лікарні, де зняв зі стіни церковну ікону та, загорнувши її в куртку, попрямував на вихід. Але, коли він йшов по коридору, його дії були помічені та викриті медичною сестрою вказаного лікувального закладу ОСОБА_11 , яка зробила йому зауваження та намагалася завадити його злочинним діям. На це він не відреагував та, продовжуючи утримувати викрадене майно, втік з місця вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_7 умисно, відкрито, з корисливих мотивів викрав церковну ікону «Божої матері» вартістю 850 грн., чим спричинив матеріального збитку Черкаській міській лікарні № 3 на вказану суму.

Він же, 31.01.2015 року, перебуваючи в приміщенні ЗОШ № 2 по вул. Р. Люксембург в м. Черкаси, куди привів свою малолітню доньку на підготовчі курси, проходячи коридором школи, через відчинені двері класу № 344 зайшов до його приміщення та умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зі столу вчителя викрав ноутбук «Леново», який перебуває на балансі школи, та цього ж дня заклав його до ломбарду «Форум», що по вул. Г. Сталінграду, 39, отримавши за це грошові кошти в сумі 1500 грн., які витратив на власні потреби. Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав адміністрації школи матеріального збитку на загальну суму 4 300,00 грн.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікації визначених судом злочинних дій відносно ОСОБА_7 , вказує, що призначене судом покарання є досить суворим для останнього.

Так, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправленн засудженого та попередження нових злочинів.

Зазначає, що вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси був ухвалений 19.12.2014 року і до вступу його в законну силу засудженим ОСОБА_7 були вчинені нові злочини. В той же час засудженим ОСОБА_7 в апеляційному порядку був оскаржений вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2014 року, і справа направлялась до Апеляційного суду Чекаської області, але не була розглянута, оскільки була повернута для усунення апелянтом недоліків в березні 2015 року. Тому, на думку захисника, постає питання вірності застосування при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 саме положень ст. 71 КК України, а не 70 КК України, тобто призначення покарання за сукупністю злочинів. Адже, в разі скасування вироку від 19.12.2014 року, суд повинен був би об`єднати ці справи в одне провадження та призначити покарання саме в порядку ст. 70 КК України. І, якщо це так, то суд, призначивши покарання в межах 5 років позбавлення волі, мав би дослідити питання про можливість застосування ст. 75 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені. Просили її задовольнити.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу захисника й залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, захисника, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після поставлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Оцінюючи доводи захисника щодо не вірного застосування судом першої інстанції положень ст. ст. 70, 71 КК України, колегія суддів вбачає їх необґрунтованими.

Дійсно, як вірно указує захисник, обвинувачений після постановлення щодо нього судом 19 грудня 2014 року вироку, але до набрання цим вироком чинності, вчинив ще кілька злочинів. В цьому випадку відповідно до положень ч. 5 ст. 71 КК України, суд першої інстанції після призначення покарання за кожний новий злочин мав спочатку за правилами ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів, а потім на підставі положень ст. 71 КК України мав до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Це суд першої інстанції й зробив.

Той факт, що нові злочини були вчинені ОСОБА_7 після постановлення вироку, але до набрання ним чинності, на думку колегії суддів, не ставить під сумнів правильність застосування судом положень ст. 71 КК України, адже вказана норма закону чітко вказує, що вона застосовується тоді, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. Таким чином, закон пов`язує застосування вказаної норми саме з моментом постановлення вироку, а не набрання ним чинності.

Захисник слушно вказує, що подальше скасування такого вироку може і цілком ймовірно буде підставою для перегляду такого рішення суду першої інстанції. Однак, такий перегляд буде відбуватися не в силу того, що нові злочини були вчинені особою у період після постановлення вироку, але до набрання ним чинності, а в силу самого факту скасування такого вироку, тобто зникнення однієї зі складових процедури призначення покарання за сукупністю вироків. Якщо ж такий вирок залишається чинним, що й має місце у цьому кримінальному провадженні, то жодних підстав сумніватися у правильності застосування судом першої інстанції положень ст. 71 КК України немає.

Оцінюючи доводи захисника щодо необхідності і доцільності призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, зокрема й щодо застосування ст. 75 КК України, колегія суддів також не вбачає для цього достатніх підстав.

Судом першої інстанції належно врахований ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, наявність у нього триваючої судимості за інший тотожний злочин, особу обвинуваченого; наявність обставин, які пом`якшують покарання, й відсутність обставин, які його обтяжують. Покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, призначене судом першої інстанції, наближене до мінімальної межі санкції. В ході застосування положень ст. 70 КК України суд обґрунтовано використав спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим. Також цілком обґрунтовано суд в ході застосування положень ст. 71 КК України частково приєднав до покарання за новим вироком незначну частину невідбутого покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі.

Тому колегія суддів вбачає, що призначене судом обвинуваченому покарання, як окремо за кожний злочин, так і за сукупністю злочинів та вироків, є необхідним, достатнім і справедливим для належного виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним новий злочинів. Підстав для його пом`якшення колегія суддів не знаходить.

Також колегія суддів погоджується з обґрунтованістю позиції суду першої інстанції про недоцільність застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, враховуючи факт вчинення ним нових злочинів після постановлення іншого вироку щодо нього.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з часу отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :