АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/6149/14-к Головуючий І інстанції:
Провадження № 11кп/790/92/15 ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового зсідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/92/15 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузії, громадянина Грузії, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого місця реєстрації та проживання, раніше не судимого,-

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Як встановив суд, 10 квітня 2014 року, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_9 разом з двома невстановленими в ході досудового слідства особами проходили по вул. Кацаррська в м. Харкові, де поблизу будинку № 36/38 побачили припаркований автомобіль «Хундай акцент». Двоє невстановлених в ході досудового слідства особи спостерігали за навколишнім оточенням з метою попередження ОСОБА_9 у разі появи сторонніх осіб, а останній шляхом розбиття заднього правого скла таємно викрав з салону автомобіля майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 1544 гривень. Після цього ОСОБА_9 та двоє невстановлених в ході досудового слідства особи з місця вчинення злочину намагалися зникнути, але були помічені свідком ОСОБА_11 і потерпілим ОСОБА_10 , які стали наздоганяти їх. Таким чином, злочинний намір ОСОБА_9 та двох невстановлених в ході досудового слідства осіб, спрямований на відкрите викрадення чужого майна не був доведений ними до кінця по причинам, які не залежали від їх волі, так як ОСОБА_9 було затримано потерпілим ОСОБА_10 .

В апеляційних скаргах:

- захисник порушив питання про зміну судового рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_9 з мотиву невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого. Просить застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, посилаючись на те, що він раніше не судимий, повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, а саме за місцем проживання своєї цивільної жінки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, усунув шкоду потерпілому ОСОБА_10 , який не наполягав на призначенні сурового покарання. На обґрунтування доводів захисник також посилається на стан здоров`я обвинуваченого, який скоїв злочин внаслідок тяжкого матеріального положення;

- обвинувачений просить вирок змінити та пом`якшити покарання, застосувавши ст. 69 КК України, наводячи аналогічні, як і у апеляції свого захисника, доводи.

Перед апеляційним розглядом провадження обвинувачений звернувся до суду з заявою, в який підтримав доводи апеляційних скарг про застосування ст. 69 КК України. В заяві обвинувачений також просить на підставі ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року скоротити йому наполовину невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, вислухавши захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги щодо пом`якшення покарання шляхом застосування ст. 69 КК України і просили застосувати до обвинуваченого амністію, вислухавши прокурора про залишення вироку без зміни та про задоволення клопотання обвинуваченого про застосування ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а заяву про застосування амністії задовольнити, з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи, які наведені в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, та кваліфікація скоєного злочину в апеляційному порядку не заперечуються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання відшкодування шкоди потерпілому та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу винного, в тому числі ті, на які посилаються останній та його захисник в апеляціях.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 раніше не судимий, ніде не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, місця реєстрації та мешкання на території України не має.

З урахуванням цих обставин, суд за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України призначив ОСОБА_9 мінімальне покарання, передбачене санкцією статті цього кримінального закону.

У судовому засіданні при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб, чим спростовуються доводи у захист про, нібито, щире каяття останнього.

З огляду на наведене, колегія суддів не може погодитися з доводами у захист про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості і не вбачає підстав для застосування до нього ст. 69 КК України.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує, що ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Що ж стосується доводів апеляцій про стан здоров`я ОСОБА_9 та про відсутність по справі негативних наслідків, то такі доводи не спростовують висновок суду першої інстанції щодо призначеного останньому покарання.

В той же час, у заяві обвинувачений просить на підставі ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року скоротити йому наполовину невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі.

Згідно вироку, строк відбування покарання у обвинуваченого ОСОБА_9 починається з моменту його затримання, а саме з 10 квітня 2014 року.

Стаття 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року передбачає скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підстав, передбачених цім Законом або Законом України "Про застосування амністії в України" від 01 жовтня 1996 року щодо не застосування амністії до обвинуваченого ОСОБА_9 - не має.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 - без зміни.

Заяву обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року задовольнити.

На підставі ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року ОСОБА_9 скоротити наполовину невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2014 року, станом на 19 квітня 2014 року.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді