Справа № 1-839/08
ВИРОК

Іменем
України

13 листопада 2008 р. Печерський
районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді
Мосьондза І.А.

при секретарі Табала Я.

з участю прокурора панова В.Є.,

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу по
обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з
середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, без реєстрації, раніше судимого: 02.11.2001 року Подільським районним
судом м. Києва за ст. 140 ч. 2 КК України 1960 року до 2 років позбавлення
волі, ст.75 КК України - звільнений від відбування покарання з іспитовим строком
на 1 рік; 22.08.2002 року Вишгородським районним судом Київської області за ст.
ст. 185 ч. 2, 15, 185 ч. 2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
05.09.2006 року Подільським районним судом м. Києва за ст. 190 ч. 2 КК України
до 1 року 5 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Плесецьке Васильківського району
Київської області, громадянина України,
українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, раніше судимого:
03.12.1997 року Київським міським судом за ст. ст. 206 ч. 2, 140 ч. 2 КК
України 1960 року до 4 років позбавлення волі, 15.04.2003 року Святошинським
районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення
волі,

в скоєнні злочину, передбаченого
ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_2, будучи раніше судимим 02.11.2001 року Подільським районним судом
м. Києва за ст. 140 ч. 2 КК України 1960 року до 2 років позбавлення волі
умовно з іспитовим строком на 1 рік, 22.08.2002 року Вишгородським районним
судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 2, 15, 185 ч. 2 КК України до 3 років
6 місяців позбавлення волі, 05.09.2006 року Подільським районним судом м. Києва
за ст. 190 ч. 2 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі, і звільнившись
13.10.2007 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, та
ОСОБА_3, будучи раніше засудженим 03.12.1997 року Київським міським судом за
ст. ст. 206 ч. 2, 140 ч. 2 КК України 1960 року до 4 років позбавлення волі,
15.04.2003 року Святошинським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК
України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, і звільнившись 28.07.2007 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, належних
висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали та, маючи не зняту
і не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинили
умисний злочин за наступних обставин:

Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10.06.2008 року, приблизно о 15.00 год.,
знаходячись на площі Лесі Українки, а саме на зупинці міського транспорту
«Площа Лесі Українки» в м. Києві, з метою викрадення чужого майна вступили між
собою у попередню змову. Зайшовши на задні двері до тролейбуса маршруту №38,
який рухався у напрямку станції метро «Видубичі» в м. Києві, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
помітили раніше незнайому ОСОБА_4, яка стояла в тролейбусі поряд з ними, і у
якої в кишені штанів знаходився мобільний телефон «Нокіа 6300». ОСОБА_3,
реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що тролейбус був переповнений,
дістав із лівої кишені штанів потерпілої ОСОБА_4 належний їй мобільний телефон
“Нокіа 6300” вартістю 1300 грн., з сім-карткою мобільного оператора «Djuice», вартістю 25 грн., а
всього вартістю 1325 грн., та передав викрадений мобільний телефон ОСОБА_2.
Утримуючи викрадений телефон в руці, ОСОБА_2 вийшов із тролейбусу на зупинці
«Оптика» по вул.. Кіквідзе в м. Києві, але в подальшому був затриманий
працівниками міліції неподалік від зупинки.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненому
злочині визнав частково і показав, що
він дійсно 10.06.2008 року разом з ОСОБА_3 сів на зупинці біля станції
метро «Печерська» у переповнений тролейбус № 38 на задні двері. Він залишився
біля задніх дверей, а ОСОБА_3 пройшов трохи далі до середини салону. Перед ним
стояла раніше незнайома йому дівчина, у якої в кишені він побачив мобільний
телефон. Вирішив викрасти цей телефон, після чого непомітно для потерпілої
витягнув його з її кишені і направився на задні двері тролейбусу. Коли він виходив
із дверей на зупинці «Оптика» по вул. Кіквідзе, то його затримали працівники
міліції. Заперечує те, що був виявлений потерпілою після того, як викрав у неї
телефон та те, що до вчинення крадіжки причетний ОСОБА_3. Просить суд суворо не
карати.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні
інкримінованих йому діях не визнав і пояснив, що 10.06.2008 він разом з ОСОБА_2
сів на зупинці біля станції метро «Печерська» у переповнений тролейбус № 38 на
задні двері. Вони стали біля задніх дверей. Коли вони проїжджали зупинку по
вул. Кіквідзе, мали намір вийти з тролейбусу. Побачив, що ОСОБА_2 при виході із
тролейбусу затримали працівники міліції. Потерпіла також вийшла на цій зупинці
та почала кричати, що у неї викрали мобільний телефон. Після цього його також
працівники міліції затримали. Про наміри ОСОБА_2 вчинити крадіжку телефону він
не знав.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини ОСОБА_2 та невизнання вини у
вчиненому підсудним ОСОБА_3, їх вина доводиться іншими доказами, зібраними на
досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_4
про те, що 10.06.2008 року приблизно о 15 год. біля станції метро «Печерська»
вона сіла у тролейбус № 38 у напрямку станції метро «Видубичі». Знаходячись у
салоні тролейбуса, вона слухала музику через гарнітуру мобільного телефону.
Телефон знаходився у кишені штанів. Оскільки тролейбус був переповнений, поряд
з нею стояли багато людей. Коли тролейбус під'їхав до зупинки «Оптика» на вул.
Кіквідзе, у неї в навушниках зник звук. Одразу помітила, що з кишені її штанів зник мобільний телефон.
Зрозуміла, що телефон хтось викрав, а тому почала голосно кричати і просити
присутніх повернути їй мобільний телефон. Коли вийшла із тролейбуса на зупинку, помітила, що працівники міліції
затримали хлопця, у руках якого був її мобільний телефон. В який момент у неї
викрали мобільний телефон і хто саме, вона пояснити не може, оскільки цього не
відчула, а виявила пропажу телефону після того, як пропав звук у навушниках.

- показаннями свідка ОСОБА_5 про
те, що 10.06.2008 він разом із колегами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходилися на
відпрацюванні по попередженню крадіжок в громадському транспорті. Приблизно о
15 год., знаходячись на зупинці громадського транспорту біля станції метро
«Печерська». помітили двох хлопців, як тепер йому відомо, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які вели себе підозріло. Через кілька хвилин ці хлопці сіли на задні двері
тролейбуса № 38, який рухався у напрямку метро «Видубичі». Він зайшов за ними
на задні двері, а ОСОБА_6 з ОСОБА_7 зайшли на середні двері. ОСОБА_2 та ОСОБА_3
у салоні тролейбуса стали біля дівчини, яка слухала музику через гарнітуру
мобільного телефону. Через кілька хвилин він помітив, як ОСОБА_3 витяг із
кишені дівчини мобільний телефон, від'єднавши гарнітуру, та передав його
ОСОБА_2. Останній, отримавши телефон, почав швидко просуватися до середніх
дверей тролейбуса. Дівчина, виявивши пропажу телефона, почала кричати, щоб той повернув телефон. В
цей час тролейбус зупинився на зупинці «Оптика» по вул. Кіквідзе, і ОСОБА_2
височив через середні двері. ОСОБА_7 побіг за ним, а він затримав ОСОБА_3, який
перебував у тролейбусі.

- показаннями свідка ОСОБА_6 про
те, що 10.06.2008 він разом із колегами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 приблизно о 15 год.
10 хв. знаходилися на зупинці громадського транспорту біля станції метро
«Печерська». Там вони помітили двох хлопців, яких тепер знає як ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які вели себе підозріло.
Через кілька хвилин ці хлопці сіли на задні двері тролейбуса № 38, який рухався
у напрямку метро «Видубичі». ОСОБА_5 зайшов за ними на задні двері, а він з
ОСОБА_7 зайшли на середні двері. Бачив, як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у салоні стояли
біля дівчини, яка слухала музику через навушники мобільного телефону. Через
кілька хвилин він побачив, як дівчина кричати, що у неї викрали мобільний
телефон. Також побачив, що ОСОБА_2, почав швидко просуватися до середніх дверей, де стояв він та ОСОБА_7 Коли
тролейбус зупинився на зупинці «Оптика» по вул. Кіквідзе, і ОСОБА_2 височив на зупинку, ОСОБА_7 побіг за ним, а він допоміг ОСОБА_5
затримувати ОСОБА_3

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_7

- протоколом очної ставки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

а.с. 95-96

- протоколом очної ставки між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

а.с. 97-98

Докази, які містяться в протоколах очних ставок між ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 (а.с.99 - 107) суд до уваги при вирішенні питання про винність
підсудних не приймає і вважає, що дані докази здобуті з порушенням вимог
закону, оскільки під час проведення очних ставок обвинувачені ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 незаконно попереджувалися про кримінальну відповідальність по
ст.ст.384, 385 КК України.

Органом досудового слідства в обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3
інкримінується вчинення ними злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто відкритого викрадення належного
потерпілій ОСОБА_4 мобільного телефону, вчиненого повторно, за попередньою
змовою групою осіб. При цьому органом досудового слідства в пред'явленому
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинуваченні зазначається, що потерпіла ОСОБА_4 помітивши,
що її мобільний телефон викрадено,
звертаючись до ОСОБА_2, почала кричати, щоб той віддав її мобільний
телефон, так як ОСОБА_2 своєю поведінкою викликав у потерпілої підозру.
ОСОБА_2, розуміючи, що викритий у вчиненні злочину, незважаючи на вимоги потерпілої
ОСОБА_4 повернути телефон, утримуючи його в руці, вискочив із тролейбусу на
вище вказаній зупинці, тим самим відкрито викравши чуже майно, що належить
ОСОБА_4,

Судом встановлено, що ОСОБА_3, вважаючи, що діє таємно для потерпілої та
сторонніх осіб, непомітно дістав із
кишені штанів потерпілої ОСОБА_4 належний їй мобільний телефон “Нокіа 6300”,
який передав ОСОБА_2 Про те, що їх
злочинні дії були виявлені ОСОБА_5 вони не знали. Пропажу телефону потерпіла
ОСОБА_4 виявила лише через те, що в гарнітурі мобільного
телефону, через яку вона слухала музику, пропав звук, але хто вчинив крадіжку
її телефону, вона не знала і нікого конкретно не підозрювала. В звязку з цим
почала голосно кричати і просила присутніх повернути їй мобільний телефон.
Заперечує, що зразу ж запідозрила у вчиненні крадіжки ОСОБА_2 і зверталась до нього з вимогою
повернути мобільний телефон.

Також наявними в матеріалах кримінальної справи доказами не доводиться те,
що дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розпочаті ними як таємне викрадення чужого майна, в
подальшому під час утримання ОСОБА_2
викраденого телефону переросли у відкрите викрадення чужого майна.

За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в таємному викраденні у потерпілої ОСОБА_4 мобільного телефону “Нокіа
6300” вартістю 1300 грн., з сім-карткою мобільного оператора «Djuice», вартістю 25 грн., а
всього вартістю 1325 грн., вчиненими повторно, за попередньою змовою групою
осіб, , в звязку з чим їх дії кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.

Невизнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованих дій суд розцінює як
намагання ним уникнути кримінальної відповідальності за вчинення даного
злочину.

При призначенні ОСОБА_3 та ОСОБА_2
міри покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ними
злочину, обставини справи, особу винних, які
на обліку у лікаря - нарколога та лікаря-психіатра не перебувають,
раніше притягувалися до кримінальної відповідальності та маючи не зняту та не
погашену в установленому порядку судимість, знову вчинили злочин.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які б пом'якшували покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_2, судом не
встановлено.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3
та ОСОБА_2, судом також не встановлено.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що підсудним ОСОБА_3 та ОСОБА_2 необхідно призначити покарання по ч.2 ст.185 КК України у вигляді
позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними
нових злочинів.

Міру запобіжного заходу щодо підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до вступу вироку
в законну силу слід залишити без змін - утримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 необхідно зарахувати строк їх попереднього ув'язнення, з 11.06.2008 року по 12.11.2008 року, кожному.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнати винними у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити за вчинення ними даного злочину
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на 3 (три) роки, кожному.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 необхідно зарахувати строк їх попереднього ув'язнення, з 11.06.2008
року по 12.11.2008 року. Строк відбування покарання засудженим рахувати з
13.11.2008 року.

Міру запобіжного заходу щодо підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу слід залишити
попередню - утримання їх під вартою в Київському СІЗО №13 Державного
департаменту України з питань виконання покарань.

Речові докази:, мобільний телефон “Нокіа 6300” з сім-карткою мобільного
оператора «Djuice», що знаходиться на
зберіганні в потерпілої ОСОБА_4, залишити їй як законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський
районний суд м. Києва протягом 15 діб з
моменту проголошення.

Суддя