№4-1/2008 Копія
ПОСТАНОВА

14 січня 2008 року місто
Київ

Військовий
місцевий суд Київського гарнізону у складі: головуючого підполковника юстиції
Дячука С. І., при секретарі Загородній Ю.М., за участю прокурора відділу
Генеральної прокуратури молодшого радника юстиції Скорика М. М., обвинуваченого
ОСОБА_1, його захисника -
адвоката ОСОБА_2, обвинувачених
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їх захисника -
адвоката ОСОБА_5., а
також обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні військового суду скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах
громадянина ОСОБА_1, а також підтриману громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на об'єднані в одне провадження постанови слідчого в особливо
важливих справах Слідчого відділу Слідчого управління Головного управління
військових прокуратур Генеральної прокуратури України Антоненка С. Б. про
порушення кримінальної справи, кожної, за ч. 5 ст. 191,
ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 423 КК України: від 6 листопада 2007 року стосовно
ОСОБА_1, від 7 листопада
2007 року - стосовно
ОСОБА_3, від 8 листопада
2007 року - стосовно
ОСОБА_6, від 12 листопада
2007 року - стосовно ОСОБА_7
та ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

6 листопада 2007 року слідчий
Антоненко за результатами досудового слідства у кримінальній справі № 49-1944 (справа порушена
за фактом викрадення з військової частини А2791 невстановленими особами п'яти
одиниць автопаливозаправників АТЗ-60-8685, за ознаками злочинів, передбачених
ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України)
виніс постанову про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ознаками
в його діях злочинів, передбачених ч. 5
ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 423 КК України, а 7, 8 та 12 листопада 2007 року - постанови, якими
за ознаками тих самих злочинів порушив справу щодо ОСОБА_3 (7 листопада),
ОСОБА_6 (8 листопада),
ОСОБА_7 (12 листопада)
та ОСОБА_4 (також 12 листопада),
одночасно об'єднавши всі кримінальні справи в одне провадження із справою № 49-1944.

До суду
надійшла скарга адвоката ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_1, а також підтримана громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на вищевказані постанови слідчого про порушення кримінальної справи,
в якій ставиться питання про їх скасування як незаконних в контексті підстав
для їх винесення слідчим.

В
обгрунтування скарги адвокат, обвинувачені ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6,ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 посилаються
на те, що в їх діях відсутні ознаки будь-якого злочину, наводячи при цьому
власну правову оцінку наявним у розпорядженні слідчого фактичним даним та своїм
діям як військових службових осіб, пов'язаним із переведенням в іншу категорію,
списанням та утилізацією п'яти одиниць АТЗ-60-8685, що на їх думку, знайшло
своє документальне підтвердження, а також наводячи свою оцінку доказам у
справі. Крім того, всі обвинувачені та адвокат ОСОБА_2. у скарзі вважають
однобічними та необ'єктивними процесуальні дії слідчого у порушеній
кримінальній справі, а також очевидною відсутність в оскаржуваних

Постановах
достатніх даних, які могли вказувати на наявність в діях ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ознак злочинів, саме передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 423 КК України.

У
судовому засіданні адвокати, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали
вимоги скарги і просили її задовольнити, при цьому уточнили: - всі
обвинувачені, кожний окремо, підтримуючи у повному обсязі доводи адвокатів, що
вони у зговір з метою привласнення військового майна між собою та іншими
особами не вступали, у матеріалах, які були у розпорядженні слідчого, були
відсутні дані про те, що саме ними, обвинуваченими, організовувалися вивіз,
реалізація та подальший рух п'яти одиниць АТЗ-60-8685; - адвокат ОСОБА_2 - що взятий до
уваги слідчим акт ревізора ОСОБА_8 є сумнівним і потребував перевірки в межах
порушеної за фактом кримінальної справи, а також розроблений поза межами компетенції
ревізора, також потребували додаткової перевірки докази, які взяв слідчий до
уваги, щодо фактичного стану п'яти одиниць АТЗ під час їх переведення в 5 категорію та
списання, щодо їх ідентифікації в Республіці Казахстан, де вони за твердженням
слідчого, були виявлені, крім того, як наполягав захисник, у розпорядженні
слідчого були відсутні будь-які дані, які могли б вказувати на наявність
зговору на привласнення військового майна його підзахисного з іншими особами,
за таких обставин, на думку захисника, дії обвинувачених мали кваліфікуватися
як службова недбалість; -адвокат ОСОБА_5 - що дії його
підзахисних, які є військовими службовими особами, слідчим за ст. 191 КК кваліфіковані
неправильно, оскільки вони повністю охоплюються ч. 2 ст. 410 КК, а їх кваліфікація
за ч. 2 ст. 423 КК взагалі є
зайвою, крім того, є незаконним джерело даних про вартість п'яти одиниць
АТЗ-60-8685, оскільки при призначенні товарознавчої експертизи слідчим не були
дотримані вимоги ст. 22
КПК, а саме не замінено експерта (з автотоварознавця на
товарознавця), не було призначено комплексної експертизи, експерту не було
надано всіх даних, у тому числі й тих, які той вимагав.

2

Прокурор в судовому засіданні
пояснив, що
оскаржувані постанови винесені
на підставі чинного законодавства
і з дотриманням вимог ст.
ст. 94 та 98
КПК України, а тому не можуть бути скасовані.

Вивчивши
матеріали кримінальної справи №
49-1944, зокрема, матеріали, які стали підставою для порушення
останньої щодо громадян ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (надані
Генеральною прокуратурою України і оформлені в трьох томах), всі п'ять
оскаржуваних постанов слідчого від 6, 7, 8 та дві від 12 листопада 2007 року,
проаналізувавши доводи скарги, заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу,
пояснення осіб, інтересів яких вона стосується: обвинувачених ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника останніх, думку прокурора,
суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги на постанови слідчого від
6, 7, 8 та дві від 12 листопада 2007 року про порушення кримінальної справи, з
таких підстав.

За
змістом ст. ст. 94, 97,
98, 236-8 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про
порушення кримінальної справи, суддя вправі і повинен з'ясовувати такі питання:
чи були наявними на час порушення справи приводи; чи мала особа, яка порушила
справу, достатньо даних, що вказували на наявність ознак злочину в діях
конкретної особи, чи були законними джерела отримання таких даних, чи
компетентна особа прийняла рішення про порушення кримінальної справи і чи було додержано нею встановлений для
цього порядок. При цьому суд невправі розглядати і виирішувати ті питання, які
вирішуються судом при розгляді справи по суті.

Як видно
зі змісту окаржуваних постанов слідчого та інших матеріалів справи, оскаржувані
постанови за змістом відповідають вимогам ст. 130 КПК України, приводом для
порушення кримінальної справи було безпосерднє виявлення слідчим ознак злочину
під час розслідування кримінальної справи № 49-1944, що суд оцінює згідно із
ст. 94 КПК
України як належний привід для такого рішення, до того ж, наявні в
розпорядженні слідчого матеріали вказували з великою ймовірністю на можливу
причетність до вчинення корисливих дій, які містять ознаки злочину, саме
ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (наявні у справі документи про
службове становище цих осіб та обсяг їх службових повноважень, акти
документальних ревізій, вилучені слідчим документи щодо руху за даними
документообігу військової частини А2791 п'яти одиниць АТЗ-60-8685, які були
утилізовані в металобрухт, а останній був зданий, на решті, документи про
фактичне відчуження саме цих п'яти одиниць АТЗ стороннім особам, їх митне
оформлення та подальшу експлуатацію за межами України).

Згідно з
вимогами ст. 97 та ч. 2 ст. 98 КПК України
слідчий зобов'язаний прийняти до уваги фактичне повідомлення про злочин і
прийняти з цього приводу одне з рішень, передбачених ч. 2 ст. ст. 97 КПК України, а
якщо на момент порушення кримінальної справи встановлено особу, яка вчинила
злочин, справу має бути порушено щодо цієї особи.

За таких
обставин, оскаржувані рішення про порушення кримінальної справи за результатами
безпосерднього виявлення слідчим ознак злочину в межах розслідування іншої
кримінальної справи, прийнято слідчим на підставі належного процесуального приводу
для його прийняття, в межах наданих ч. 1
та 2 ст. 97 КПК України
України повноважень, а відтак компетентною особою, та у спосіб, передбачений
ст. 130 КПК
України.

Згідно
із ч. 2 ст. 94 КПК України
справа повинна бути порушена, коли є достатні дані, які вказують на наявність
ознак злочину.

Як видно
із досліджених у судовому засіданні, у тому числі раніше названих, матеріалів
кримінальної справи №
49-1944, порушеної за фактом події, останні містили у своїй
сукупності достатню інформацію про обставини незаконного вилучення військового
майна шляхом складання фіктивних документів (згідно документів, які були у
розпорядженні слідчого, зникла техніка одночасно рахується як утілізована та
здана в метолобрухт (т. 1
а.с. 4, 8) та як
така, що успішно експлуатується (т. 2
а.с. 61-85) та
причетність до вказаних дій саме обвинувачених, у тому числі шляхом складання
фіктивних документів (висновки судовопочеркознавчих експертиз - т. 3 а.с. 1-3, 47-102). Ці обставини для
досягнення завдання кримінального судочинства, визначеного у ст. 2 КПК України,
можуть бути остаточно перевірені виключно шляхом вчинення слідчих дій з
дотриманням прав на захист осіб, які у такому випадку фактично підозрюються у
вчиненні злочинів.

Що ж
стосується правильності оцінки слідчим дій скаржників як службових осіб за
відомчими нормативними актами, на що також звертав увагу суду захист, то ці
питання, оскільки є спірними, можуть бути вирішені слідчим на підставі оцінки
зібраних доказів під час проведення досудового слідства чи судом, але тільки при
розгляді справи по суті (п. 1
ч. 1 ст. 324 КПК України).

Таким
чином, в розпорядженні слідчого були достатні дані, що вказували на наявність в
діях громадян ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які і не
оспорювали свою причетність до складання службових документів, що відображали
рух викрадених матеріальних засобів, ознак злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 423 КК України.

Всупереч
твердженням адвокатів всі джерела отримання даних, які стали підставою для
винесення оскаржуваних постанов, є законними, оскільки являють собою офіційні
та оформлені у встановлений порядок документи, які отримані слідчим в межах
своїх повноважень як суб'єкта кримінально-процесуальної діяльності в рамках
раніше порушеної кримінальної справи №
49-1944.

3

Є
надуманими доводи захисту про те, що дії обвинувачених кваліфіковані слідчим в
оскаржуваних

Постановах
за ознаками вказаних злочинів зазделегідь неправильно і очевидно безпідставно.

Оцінюючи
ці доводи захисту виключно в аспекті підстав для порушення кримінальної справи
за ознаками певних злочинів (ч. 15
ст. 236-8 КПК
України), а не з точки зору доведеності вини у їх вчиненні (п. 2 ч. 1 ст. 324 КПК України),
суд приймає до уваги те, що підставами для прийняття свого рішення слідчий
обрав, і про це прямо зазначив в оскаржуваних

Постановах,
дані, які вказували на факти ймовірного службового підроблення, привласнення
військового майна в особливо великому розмірі і вчинення погоджених
протиправних у зв'язку з цим дій у сфері службової діяльності з боку
підозрюваних, а відтак обрану слідчим первинну оцінку дій останніх не можна
визнати вочевидь надуманою, оскільки така оцінка грунтується на значимих з
точки зору кримінально-правової кваліфікації фактах та цілком обгрунтованих
аналізом таких фактів у їх сукупності логічних судженнях слідчого ( ст. ст. 67,
94 та 98 КПК України). До того ж, на стадії порушення кримінальної справи
процесуальним законом не вимагається надання слідчим остаточної кваліфікації
діям винної особи, оскільки така кваліфікація під час розслідування справи
цілком природньо може бути змінена та уточнена, так як цією стадією досудове
слідство не закінчується, а лише розпочинається.

Не впилає на
висновки суду і заяви обвинувачених про те, що вони злочинів не вчиняли.

Зі
змісту оскаржуваних рішень слідчого вбачається, що останній лише встановив
достатність даних, які вказують на наявність в діях обвинувачених ознак окремих
злочинів, при цьому ці документи не містять жодного висновку, який би міг
сприйматися як вказівка на те, що вина ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у вчинені цих злочинів доведена.

Інші
доводи у скарзі, а саме про відповідність істині тієї чи іншої версії подій,
про доведеність вини скаржників та достатність для цього доказів, оцінку
останніх, про необхідність перевірки об'єктивності проведених у справі слідчих
дій, суд у даному судовому засіданні невправі розглядати і вирішувати, оскільки
перелічені питання вирішуються судом при розгляді справи по суті ( ст. 324 КПК України).

Не може
суд займатися поза межами судового засідання по суті справи і збиранням доказів
чи давати вказівки про це, на необхідність чого звертав увагу захист (за
твердженнями адвокатів акти ревізій, докази щодо фактичного стану п'яти одиниць
АТЗ-60-8685 під час їх переведення в 5
категорію та списання, щодо ідентифікації цих АТЗ в Республіці Казахстан
потребують перевірок, також потребує експертного дослідження вартість зниклого
військового майна тощо), оскільки така функція, у тому числі і перевірка версій
захисту, покладена на слідчого, який може реалізувати такі свої повноваження
виключно в межах порушеної кримінальної справи. Ця обставина також свідчить на
користь висновку слідчого про необхідність проведення всебічної перевірки всіх
фактичних обставин справи, використовуючи при цьому найбільш ефективні способи
збирання доказів, якими і є слідчі дії із одночасним забезпеченням права на
захист фактично підозрюваних осіб.

Враховуючи
все викладене, оскільки в судовому засіданні не доведено фактів порушення
оскаржуваними процесуальними рішеннями прав та законних інтересів скаржників,
навпаки, встановлено, що 6,
7, 8 та 12 листопада
2007 року
слідчий виніс постанови про порушення кримінальної справи з дотриманням вимог
ст. ст. 94, 97 та 98 КПК України,
скарга задоволенню не підлягає.

За таких
обставин, суд, керуючись ст. 8
Загальною декларацією прав людини 1948
року, ст. 2 Міжнародного
пакту про громадянські та політичні права, ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних
свобод, ч. 1 ст. 64 Конституції
України, ст. ст. 1 -2,
236-7 та 236-8 КПК
України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу
адвоката ООСОБА_2 в
інтересах громадянина ОСОБА_1 С. Г., а також громадян ОСОБА_7, ОСОБА_6.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4. на об'єднані в одне провадження постанови слідчого в
особливо важливих справах Слідчого відділу Слідчого управління Головного
управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України Антоненка С.
Б. про порушення кримінальної справи, кожної, за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 423 КК України: від 6 листопада 2007 року стосовно
ОСОБА_1, від 7 листопада
2007 року - стосовно
ОСОБА_3, від 8 листопада
2007 року - стосовно
ОСОБА_6, від 12 листопада
2007 року - стосовно ОСОБА_7
та ОСОБА_4- залишити без задоволення.

На
постанову може бути подана апеляція до військового апеляційного суду
Центрального регіону України протягом семи діб з дня її винесення.