Справа№ 640/3787/15-к
н/п 1-кп/640/246/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого без офіційного працевлаштування на шино монтажу, маючого на утриманні малолітного сина, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24.01.2015 року приблизно о 08.30 год., ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту зі своєю сусідкою ОСОБА_4 , що виник на ґрунті особистих раптово виниклих неприязних стосунків у під`їзді № 4 за адресою: АДРЕСА_2 , та закінчився біля вказаного під`їзду, маючи умисел, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_4 два удари кулаком руки в ліву частину обличчя, біля лівого ока, чим заподіяв останній, згідно висновку судово-медичної експертизи № 242-ся/15 від 26.01.2015 року: синець і садно на обличчі, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії легкої тяжкості тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав та пояснив, що 24.01.2015 року о 08.30 год. в під`їзді до нього почала пред`являти претензії сусідка знизу, вказуючи, що його дитина постійно скаче та гупотить. Він сказав, що після роботи поговорить з цього приводу, проте ОСОБА_4 схопила його за куртку та вони упали на східцях. Після цього він вибіг на вулицю, але ОСОБА_4 побігла за ним, схопила його та почала тріпати. Коли він в черговий раз вирвався від неї, ОСОБА_4 пішла в під`їзд. Також ОСОБА_6 зазначив, що жодних ударів він потерпілій не наносив, він виключно оборонявся, походження її синців вказати не може, проте не виключає, що міг зачепити ОСОБА_4 коли оборонявся.
Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченого, його вина в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується:
· свідченнями потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні пояснила, що 24.01.2015 року вона, зустрівши ОСОБА_6 в під`їзд будинку, зробила йому зауваження з приводу порушення ним та членами його родини тиші у вечірній та нічний час, проте він їй нагрубив. Вона схопила його за куртку, а ОСОБА_6 ударив її кулаком в область обличчя, після чого вона завалилася на східцях. Потім, коли ОСОБА_6 вийшов з під`їзду, вона його наздогнала та схопила знову за куртку, на що ОСОБА_6 наніс їй ще один удар кулаком в область обличчя, проте цього разу вона його не відпустила. Коли вони побачили поруч проходячого чоловіка, який зробив ОСОБА_7 зауваження з його поведінки, вона відпустила обвинуваченого, та утікаючи він продовжував нецензурно висловлюватися на її адресу. Після цього конфлікт між ними закінчився;
· висновком експерта № 242-ая/15 від 26.01.2015 року, згідно якого ОСОБА_4 було спричинено синець і садно на обличчі, що утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів строк та за обставин, на які посилається освідчуваний (т.1 а.с. 18);
· протоколом проведення слідчого експерименту від 22.02.2015 року, згідно даних якого зафіксовано механізм нанесення ударів ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 19-22);
· висновком експерта № 514-ая/15 від 23.02.2015 року згідно якого, тілесні ушкодження, що зазнала ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відносяться легких(т. 1 а.с. 25);
· протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2015 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_8 , згідно якого було зафіксовано місце та механізм нанесення другого удару потерпілій ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 35-38);
· фотоілюстративною таблицею до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 .
Суд не приймає до уваги пояснення обвинуваченого про можливого нанесення ударів потерпілій під час його самооборони, оскільки дане спростовується свідченнями потерпілої, матеріалами справи та не встановлено підстав виникнення права на необхідну оборону, передбачену ст. 36 КК України.
Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, має неповнолітнього сина, раніше не судимий.
Обставини, відповідно до ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлені.
Обставини, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд бере до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тяжкість завданих наслідків, суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, те, що він працює приватним підприємцем та вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті, інкримінованої йому, а саме у вигляді громадських робіт.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався, підстав для його обрання судом не вбачається.
Витрати на залучення експерта у справі відсутні.
Речові докази у справі відсутні.
Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, який надалі нею в судовому засіданні уточнено, в якому просила стягнути з обвинуваченого на її користь 200,00 грн. матеріальної шкоди та 3000,00 грн. спричиненої моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні позови не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Позивачем не надано доказів на спричинення їй матеріальної шкоди, в зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_4 в цій частині.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи сімейний стан обвинуваченого, визначаючи розмір шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають частковому задоволенню та стягує з ОСОБА_6 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн.
Керуючись ст.ст. 373 ч. 2, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався, підстав для його обрання не вбачається.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1500 /одна тисяча п`ятсот/ грн. 00 коп. В іншій частині відмовити.
Вирок може бути оскаржений у судову палату з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя - ОСОБА_1