У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Синявського О.Г.,

суддів за участю прокурора
захисника

Кліменко М.Р. і Нікітіна Ю.І.,
Сухарєва О.М., ОСОБА_2

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 31 липня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. та його захисника ОСОБА_2 на вирок Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 17 червня 2005 року
та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Закарпатської області від 14 грудня 2006 року.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

раніше не судимого,

- за ч.1 ст.382 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими обов'язками строком на
2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням обов'язків,
передбачених п.п.3, 4 ст.76 КК України.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він, будучи службовою
особою - директором радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2”, умисно не виконав рішення
Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.04.2004 року про
поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора радгосп-заводу
“ІНФОРМАЦІЯ_2”.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 14 грудня 2006 року вирок Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2005 року щодо ОСОБА_1.
залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 стверджують про
неправильне застосування кримінального закону та незаконність засудження
ОСОБА_1.. Доводять, що в діях засудженого відсутня суб'єктивна сторона злочину,
передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Просять судові рішення скасувати, а справу
провадженням закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1. складу злочину.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення захисника
ОСОБА_2 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який просив
скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1. з направленням справи на нове
розслідування, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Органи досудового слідства, пред'явивши обвинувачення ОСОБА_1 в умисному
невиконанні службовою особою рішення суду про поновлення на роботі, що набрало
законної сили, всупереч вимогам ст. 22
КПК України не вжили всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного
та об'єктивного розслідування справи, а суд, розглядаючи справу, не дослідив
усієї сукупності доказів по справі, не дав їм належної оцінки, що вплинуло на
правильність прийнятих по справі судових рішень про винуватість ОСОБА_1. у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Крім того, по справі допущені істотні порушення кримінально-процесуального
закону, які перешкодили повному та всебічному розгляду справи і постановленню
по ній законних і обґрунтованих судових
рішень.

Так, згідно з диспозицією ч. 1 ст. 382 КК України злочином визнається
умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що
набрали законної сили.

Тобто для притягнення ОСОБА_1. як службової особи до кримінальної
відповідальності за цим кримінальним законом обов'язковим було встановлення наявності у нього прямого умислу
на невиконання судового рішення, - визнання, що він усвідомлював свій обов'язок
за службовим становищем виконати судове рішення, яке набрало законної сили,
але, не бажаючи цього робити, не виконав припис за умови наявності можливості для його виконання.

Зазначені обставини органами досудового слідства і судом з належною
повнотою встановлені не були.

Так, як на докази винуватості
ОСОБА_1. в умисному невиконанні судового
рішення органи досудового слідства і суд послалися на рішення Берегівського
районного суду від 19.04.2004 року, яким постановлено поновити ОСОБА_3 на
посаді заступника директора радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2” і стягнути з
радгосп-заводу на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу
в сумі 5017 грн.; на документи виконавчого провадження з виконання цього
рішення суду; на показання потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5 - державного
виконавця, ОСОБА_6 - понятого при виконанні судового рішення, ОСОБА_7 і ОСОБА_8
- працівників СТОВ “ІНФОРМАЦІЯ_2” про те, що ОСОБА_1 відмовився виконати зазначене рішення суду,
про що державним виконавцем було складено відповідні акти від 21 і 26 квітня
2004 року.

Однак при цьому органи досудового слідства і суд не врахували інших
доказів, які є у справі, не усунули
наявних в них суперечностей і не
дали їм оцінки для визначення наявності
чи відсутності в діях ОСОБА_1. умислу на вчинення інкримінованого йому злочину.

Зокрема, під час досудового слідства і судового розгляду справи ОСОБА_1,
визнаючи, що ним 21, 26, 29 квітня 2004
року не була виконана вимога державного виконавця про виконання рішення суду
від 19.04.2004 року, категорично заперечував наявність у нього умислу на
невиконання судового рішення, що набрало законної сили, і пояснював, що,
вважаючи виконання цього рішення неможливим з огляду на те, що радгосп-завод
“ІНФОРМАЦІЯ_2”, відносно якого на той час вирішувалось питання про виключення
його з Державного реєстру підприємств, фактично не існував, не мав штату,
приміщень, робочих місць, фінансів, оскільки увійшов до складу СТОВ
“ІНФОРМАЦІЯ_2”, якому ще 31.10.2003 року був переданий цілісний майновий комплекс радгосп-заводу, він просив про зупинення виконання рішення
суду від 19.04.2004 року до перевірки його
в апеляційному і касаційному порядку та до роз'яснення порядку його
виконання, для чого звертався до районного суду з відповідною заявою від
29.04.2004 року.

Ці доводи ОСОБА_1. належним чином
перевірені не були.

Так, без уваги органів досудового слідства і суду залишилися показання свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в тій частині, що ОСОБА_1
не міг поновити ОСОБА_3 на роботі в радгосп-заводі і сплатити їй середній
заробіток, оскільки завод на час виконання рішення суду припинив свою діяльність
і його правонаступником стало СТОВ “ІНФОРМАЦІЯ_2”, у зв'язку з чим ОСОБА_1
оскаржував рішення державного виконавця про стягнення з нього штрафів за
невиконання рішення суду від 19.04.2004 року; показання свідка ОСОБА_5 про те, що саме такі, як і на досудовому
слідстві і в суді, пояснення давав
ОСОБА_1, відмовляючись від виконання рішення суду у квітні 2004 року, а також
про те, що ОСОБА_1 дійсно оскаржував рішення суду від 19.04.2004 року в
апеляційному і касаційному порядку; звертався до державної виконавчої
служби із заявою про зупинення виконання
цього рішення, в чому йому було відмовлено; оскаржував винесені щодо нього
державним виконавцем постанови від 21.04.2004р. і 26.04.2004р. про накладення штрафів за невиконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді в радгосп-заводі, які за його
скаргами були скасовані.

У справі містяться документи, з яких
видно, що за рішенням Берегівського районного суду від 19.04.2004 року про
поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2”
і стягнення з радгосп-заводу на її користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в сумі 5017 грн., яке набрало законної сили 30.06.2004 року
(з прийняттям ухвали апеляційного суду Закарпатської області про залишення рішення
без зміни), було відкрито два виконавчих провадження: 20.04.2004 року - про
негайне поновлення її на роботі і 20.07.2004 року - про стягнення на її
користь 5017 грн.

Виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі здійснювалось
державним виконавцем, який на підставі ст. 87 Закону України “Про виконавче
провадження” 21.04.2004р., 26.04.2004р. і 29.04.2004 року склав акти про
відмову ОСОБА_1. виконати це рішення суду (без зазначення в актах причин
відмови), попередивши його про відповідальність за невиконання рішення; своїми постановами наклав на ОСОБА_1 штрафи:
21.04.2004року - в сумі 340 грн.,
26.04.2004 року - в сумі 680 грн.; а
після відмови 29.04.2004 року
ОСОБА_1 в задоволенні його клопотання
перед Берегівським відділом державної виконавчої служби про зупинення
виконавчого провадження по
виконанню зазначеного рішення з мотивів
припинення діяльності радгосп-заводу до
вирішення справи в апеляційному і касаційному порядку - звернувся з поданням про порушення щодо ОСОБА_1.
кримінальної справи за ст. 382 КК України, яка і була порушена 01.07.2004 року
з огляду на подану 21.06.2004 року заяву ОСОБА_3 і надані державним виконавцем документи.

У той час, коли державним виконавцем
здійснювались заходи щодо виконання рішення суду від 19.04.2004 року в частині
поновлення ОСОБА_3 на роботі в радгосп-заводі “ІНФОРМАЦІЯ_2”, рішенням
господарського суду м.Києва від 23.04.2004 року було задоволено позов СТОВ
“ІНФОРМАЦІЯ_2” і зобов'язано Міністерство аграрної політики України видати
наказ про припинення діяльності радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2” шляхом його
реорганізації через приєднання до СТОВ “ІНФОРМАЦІЯ_2” і виключити цей
радгосп-завод з Державного реєстру підприємств і організацій України (це
рішення залишено без зміни постановою Київського апеляційного господарського
суду від 21.06.2004 року). Згідно з наданими суду касаційної інстанції документами
такий наказ № 44 був виданий 07.02.2005 року, що стало підставою для
припинення державної реєстрації
юридичної особи - радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2” і винесення державним
виконавцем постанови від 19.01.2007 року про закінчення виконавчого провадження
з примусового виконання рішення
суду від 19.04.2004 року в
частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора радгосп-заводу
“ІНФОРМАЦІЯ_2”.

Як видно зі справи, ОСОБА_1 оскаржував рішення суду від 19.04.2004
року в апеляційному, а потім і
касаційному порядку, і за ухвалою судді Верховного Суду України виконання
зазначеного судового рішення зупинялось на час касаційного провадження по
справі з 17.05.2005 року по 06.09.2006 року.

Що стосується виконавчого провадження про стягнення з радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2” на користь ОСОБА_3 5017 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, то, як убачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_2 відділ Державної виконавчої служби, погодившись з доводами
ОСОБА_1. про неможливість виконання ним цього рішення у зв'язку з фактичним припиненням діяльності
радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2”, 05.08.2004 року звернувся до Берегівського
районного суду з поданням про заміну вибулої сторони - радгосп-заводу
“ІНФОРМАЦІЯ_2” на правонаступника - СТОВ
“ІНФОРМАЦІЯ_2”, в чому йому (за повідомленням суду від 20.09.2004 року) було
відмовлено ухвалою від 31.09.2004 року.

На зазначені документи, показання ОСОБА_1. та свідків органи досудового
слідства та суд не звернули уваги і не
дали їм у сукупності відповідної оцінки, необхідної для з'ясування наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1.
суб'єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 87
Закону України “Про виконавче
провадження” не дано оцінки поважності причин, з яких ОСОБА_1 у квітні 2004
року не виконав рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі; не перевірено
обґрунтованості накладення на
ОСОБА_1 державним виконавцем стягнень у
виді штрафу і чи дійсно постанови
державного виконавця про застосування таких стягнень скасовані, яким органом (начальником державної
виконавчої служби чи судом) та з яких підстав; не з'ясовано шляхом витребування
необхідних документів, з яких підстав за ухвалою Берегівського районного суду
від 31.08.2004 року органу виконавчої
служби було відмовлено в заміні сторони по рішенню від 19.04.2004 року і яке
рішення (і чи приймалося воно) було прийнято цим же судом за заявою ОСОБА_1. від
29.04.2004 року про роз'яснення рішення від 19.04.2004 року і порядку його
виконання (на підтвердження того, що така заява до суду подавалася, ОСОБА_1
надав копію заяви з відміткою дати і підписом особи, яка її прийняла, що
потребує встановлення цієї особи, її допиту і
при необхідності вилучення документів щодо реєстрації заяви і її
подальшої долі).

Також по справі не було усунуто суперечностей в документах виконавчої
служби, за якими припинення діяльності радгосп-заводу “ІНФОРМАЦІЯ_2” в одному
випадку визнано як підстава, що давала право ОСОБА_1 не виконувати рішення
суду, вимагала необхідність заміни сторони і не потягла притягнення його до кримінальної
відповідальності (в частині невиконання рішення суду про стягнення з радгосп-заводу на користь ОСОБА_3
середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а в іншому випадку
- визнано таким, що не давало підстав для невиконання ним рішення суду і
тягнуло кримінальну відповідальність за ст.382 КК України (в частині невиконання рішення суду про поновлення
ОСОБА_3 на посаді в радгосп-заводі).

Органами досудового слідства і судом не звернуто уваги на час набрання
законної сили рішенням суду від 19.04.2004 року - 30.06.2004 року і не
з'ясовано, які саме дії (бездіяльність) вчиняв ОСОБА_1 для невиконання рішення
суду після набрання ним законної сили,
що має істотне значення для встановлення наявності чи відсутності в його діях
складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.
382 КК України.

Крім того, органи досудового слідства в порушення вимог ст. 132 КПК України
пред'явили ОСОБА_1 неконкретне обвинувачення за ч. 1 ст. 382 КК України, обмежившись зазначенням, що він умисно не виконав рішення суду від 19.04.2004 року
про поновлення ОСОБА_3 на посаді в радгосп-заводі “ІНФОРМАЦІЯ_2”, про що
державним виконавцем були складені акти від 21 і 26 квітня 2004 року, а суд, в
порушення вимог ст. 334 КПК України, викладаючи у вироку формулювання
обвинувачення, визнаного судом доведеним, взагалі не вказав місце, час, спосіб
та наслідки злочину, за вчинення якого
засуджено ОСОБА_1, що є істотними порушеннями кримінально-процесуального
закону.

Апеляційний суд на зазначені
порушення закону уваги не звернув.

Неповнота та порушення кримінально-процесуального законодавства не можуть
бути усунуті в судовому засіданні, а тому судові рішення по справі про
засудження ОСОБА_1. за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
підлягають скасуванню з направленням справи на нове розслідування.

Під час нового розслідування необхідно усунути зазначені вище недоліки,
перевірити доводи ОСОБА_1., висунуті ним на свій захист, витребувати документи,
при необхідності провести інші слідчі
дії та з урахуванням зібраних і належно оцінених доказів прийняти по справі
законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну
скаргу засудженого ОСОБА_1. та його захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 17 червня 2005 року
та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Закарпатської області
від 14 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1скасувати, а справу
направити на нове розслідування.

Судді:

Синявський О.Г. Кліменко
М.Р. Нікітін Ю.І.