Справа № 697/1541/13-к
№ пров. 1-кп/697/101/2013
Вирок

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2013 р. Канівський міськрайонний
суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді Русакова
Г.С.

за участю секретаря - Назаренко

з участю прокурора - Пампущенка
В.В.

потерпілих - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому
засіданні в залі суду в м. Каневі
Черкаської області матеріали
кримінального провадження за
обвинуваченням:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Чапаєвка Золотоніського р-ну
Черкаської області, українця,
громадянина України, з
середньою-технічною освітою,
непрацюючого, одруженого, маючого на
утриманні малолітню дитину, жителя
АДРЕСА_1, судимого 01.04.2013 року
Соснівським районним судом м. Черкас за
ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років
позбавлення волі з випробуванням з
іспитовим терміном на 1 рік, маючого
відповідно до ст. 89 КК України не зняту
та не погашену судимість,-

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та
жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина
України, з вищою освітою, непрацюючого,
одруженого, маючого на утриманні
малолітню дитину ,-

у вчиненні кримінального
правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190
КК України;

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 21.08. 2012 року за
попередньою змовою між собою ,
знаходячись в м. Каневі Черкаської
області, з метою заволодіння чужим
майном, шляхом зловживанням довірою
попросили у потерпілої ОСОБА_1 кредитну
картку банку «Руський стандарт» на
якій знаходились грошові кошти в сумі 10
000 грн., з метою зняти кошти, а через
обумовлений період часу повернути.
Остання уведена в оману відносно
дійсних намірів обвинувачених ,
добровільно передала вказану кредитну
картку, з якої вони в подальшому зняли
кошти в сумі 10 000 грн., які всупереч
домовленості, не мали наміру повертати,
а обернули у свою власність і таким
чином умисно, шляхом зловживання
довірою, з корисливих спонукань
заволоділи грошима в сумі 10 000 грн., які
належали ОСОБА_1, чим спричинили
потерпілій матеріальних збитків на
вказану суму.

Вони ж, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за
попередньою змовою між собою, 05.09.2012
року, знаходячись в м. Каневі
Черкаської області, з метою
заволодіння чужим майном, діючи
повторно, шляхом зловживанням довірою
попросили у потерпілої ОСОБА_2 кредитну
картку банку «Аваль» на якій
знаходились грошові кошти в сумі 20 000
грн., з метою зняти кошти, а через
обумовлений період часу повернути.
Остання уведена в оману відносно
дійсних намірів обвинувачених ,
добровільно передала йому вказану
кредитну картку, з якої вони в
подальшому зняли кошти в сумі 20 000 грн.,
з яких 1 400 грн. повернули, а грошові
кошти в сумі 18 600 грн., які всупереч
домовленості, не мали наміру повертати,
обернувши у свою власність і таким
чином умисно, шляхом зловживання
довірою, з корисливих спонукань
заволоділи грошима в сумі 18 600 грн., які
належали ОСОБА_2, чим спричинив
потерпілій матеріальних збитків на
вказану суму.

Під час проведення досудового
розслідування 02.06.2013р. між
обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і
потерпілими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
укладені угоди про примирення у
відповідності до вимог ст.471 КПК
України, в якій зазначено, що завдана
матеріальна шкода потерпілім буде
повністю відшкодована до 01.12.2013 р.

Згідно даних угод обвинувачені та
потерпілі дійшли згоди щодо правової
кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2
ст. 190 КК України, істотних для даного
кримінального провадження обставин, а
також покарання, яке повинні понести
ОСОБА_3 та ОСОБА_4О.у виді штрафу в
розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян .

В підготовчому провадженні
обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зазначили, що вони розуміють надані їм
законом права, розуміють наслідки
укладення та затвердження угоди про
примирення, визначені ст. 473 КПК
України, характер пред'явленого
обвинувачення та вид покарання, який до
них буде застосований в результаті
затвердження угоди про примирення та
наполягають на затвердженні угоди про
примирення.

Потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . пояснили,
що їм зрозумілі наслідки затвердження
угоди про примирення, визначені ст. 473
КПК України та просять затвердити
зазначені угод.

Суд, проаналізувавши надані матеріали,
вислухавши пояснення обвинувачених,
потерпілих, думку прокурора, дійшов
наступного висновку.

Відповідно п. 1 ст. 468 КПК України у
кримінальному провадженні може бути
укладена угода про примирення між
потерпілим та підозрюваним чи
обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про
примирення між потерпілим та
підозрюваним чи обвинуваченим може
бути укладена у провадженні щодо
кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості та у
кримінальному провадженні у формі
приватного обвинувачення.

Як вбачається з наданих матеріалів, дії
обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
обгрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст.
190 КК України, які, згідно з положеннями
ст. 12 КК України, відносяться до
категорії кримінальних правопорушень
середньої тяжкості. Обвинувачені свою
вину у вчиненні вказаних кримінальних
правопорушень визнають. Встановлено,
що укладення угоди між потерпілою та
обвинуваченим про примирення є
добровільним. Зміст угоди відповідає
вимогам ст. 471 КПК України.

При цьому судом з'ясовано, що
обвинувачені цілком розуміють права
визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України,
наслідки укладення та затвердження
даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473
КПК України, характер обвинувачення,
вид покарання, а також інші заходи, які
будуть застосовані до них у разі
затвердження угоди судом.

Потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також
розуміють наслідки затвердження даної
угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК
України.

Суд переконався, що укладення угоди
сторонами є добровільним, тобто, не є
наслідком застосування насильства,
примусу, погроз або наслідком обіцянок
чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті,
що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної
угоди відповідають вимогам
Кримінального процесуального Кодексу
України та Кримінального Кодексу
України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при
прийнятті рішення у підготовчому
судовому засіданні суд має право,
зокрема, затвердити угоду.

Виходячи з викладеного, суд дійшов
висновку про можливість затвердження
угоди про примирення між потерпілими
та обвинуваченими і призначення
обвинуваченим узгодженої сторонами
міри покарання.

Вирок Соснівського районного суду м.
Черкас від 01.04.2013 року яким ОСОБА_3
засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до 2
років позбавлення волі з випробуванням
з іспитовим терміном на 1 рік підлягає
підлягає виконанню самостійно у
відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України.

Запобіжний захід у виді домашнього
арешту зміні не підлягає.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати по справі
відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст.
369-371,373-374, 471, 473-474 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоди про примирення,
укладені 02.06.2013р. між потерпілими
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і обвинуваченими
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному
провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2ст.190
КК України .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винними у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.
190 КК України.

Призначити ОСОБА_3 та ОСОБА_4
покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді
штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян в сумі 1700
грн. кожному.

Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
залишити попередній - домашній арешт, а
після вступу вироку в законну силу
відмінити.

Вирок може бути оскаржений
потерпілими, обвинуваченими,
прокурором виключно з підстав,
передбачених ч.3 ст. 394 КПК України до
Апеляційного суду Черкаської області
через Канівський міськрайонний суд
протягом тридцяти днів з дня його
проголошення

Головуючий
Г . С . Русаков