Справа №463/3862/14-к
Провадження №1-кп/463/24/15
В И Р О К
іменем України
02 липня 2015 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.01.2013 року за №0000015 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Мавковичі Городоцького району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,- за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.190 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, зокрема у тому, що 21.09.2012 року близько 12.00 год., працюючи на посаді помічника начальника чергової частини - оперативного чергового чергової частини штабу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з 16.03.2011 року (наказ № 86/ос від 16.03.2011 року), та будучи зобов`язаним відповідно до Закону України «Про міліцію» запобігати і припиняти правопорушення та захищати власність від злочинних посягань, знаходячись поза службою, безпідставно, перебуваючи у форменому одязі майора міліції, по вул. Кукурудзяній, поблизу ринку «Торпедо», що у м. Львові, підійшовши до водія автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , незаконно, перевищуючи службові повноваження, витребував у нього водійські документи та супровідні документи на перевезення речей, які знаходились у салоні вказаного автомобіля. З`ясувавши відсутність у ОСОБА_6 документів на товар, який знаходився в автомобілі, тобто факт можливої наявності правопорушення з боку останнього, в порушення ст. 2 КПК України (1960 року), згідно якої «завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний», ст. 2 Закону України «Про міліцію» від 25 грудня 1990 року, згідно якої «основними завданнями міліції є виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили», п.п.2,3 ст. 10 даного Закону, згідно яких «міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів передбачених чинним законодавством; приймати і реєструвати заяви і повідомлення про злочини та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення», п.3.1. Інструкції «Про порядок приймання, реєстрації, та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються», затвердженої Наказом МВС України № 400 від 14.04.2004 року (надалі Інструкція), згідно якого «заяви або повідомлення про злочини, що вчинені або готуються, реєструються цілодобово в чергових частинах органів внутрішніх справ оперативними черговими відразу ж після їх надходження, що відображається в ЖРЗПЗ. Зареєстровані заяви про злочини доповідаються начальнику органу внутрішніх справ або особі, що виконує його обов`язки, які організовують їх розгляд згідно з вимогами КПК України», п.4.1 Інструкції, згідно якого «розгляд заяв і повідомлень про злочини здійснюється відповідно до письмової вказівки начальника органу внутрішніх справ або особи, яка його заміщає в порядку, встановленому КПК України», продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на отримання неправомірної вигоди, не інформуючи керівництво ЛМУ ГУ МВС України про виявлений ним факт можливого правопорушення, використовуючи становище працівника міліції, незнання ОСОБА_6 чинного законодавства, незважаючи на пояснення останнього про правомірність своїх дій, ОСОБА_4 , під приводом не притягнення його до відповідальності за перевезення товару без відповідних супровідних документів, створивши у останнього переконання винності у здійсненні незаконної діяльності по перевезенню товару, керуючись корисними міркуваннями, запропонував ОСОБА_6 посприяти в уникненні від такої відповідальності, на що останній погодився та на вимогу ОСОБА_4 передав йому прес для вичавлювання соку з овочів та фруктів, бур для монтування стовпців, а також грошові кошти у сумі 500 грн., а всього майна та коштів ОСОБА_6 на загальну суму 1480 грн. Таким чином обвинувачується у тому, що він умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдало істотної нематеріальної шкоди, яка виражається у підриві авторитету і престижу органу державної влади.

Крім цього, ОСОБА_4 , обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, зокрема у тому, що 21.09.2012 близько 12.00 год., знаходячись поза службою, перебуваючи по вул. Кукурудзяній поблизу ринку «Торпедо», що у м. Львові, безпідставно підійшовши до водія автомобіля «Мерседес - Спринтер», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , незаконно витребував у нього водійські документи та супровідні документи на перевезення речей, які знаходились у салоні вказаного автомобіля. З`ясувавши відсутність у ОСОБА_6 документів на товар, який знаходився в автомобілі, тобто факт можливої наявності правопорушення з боку останнього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 , будучи одягнутим у форменний одяг майора міліції, скориставшись незнанням ОСОБА_6 норм чинного законодавства, шахрайським способом переконав останнього у правомірності своїх дій. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, протиправно, не будучи при виконанні службових повноважень, однак, ввівши ОСОБА_6 в оману щодо можливості не притягнення його до відповідальності за перевезення товару без відповідних супровідних документів, створивши в останнього переконання винності у здійсненні незаконної діяльності по перевезенню товару, запропонував ОСОБА_6 посприяти в уникненні такої відповідальності, на що останній погодився та на вимогу ОСОБА_4 передав йому прес для вичавлювання соку з овочів та фруктів, бур для монтування стовпців, а також грошові кошти у сумі 500 грн., а всього майна та коштів ОСОБА_6 на загальну суму 1480 грн., чим завдав останньому збитків на вказану суму. Таким чином, обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

В судовому засіданні обвинувачений вину у скоєному не визнав, суду показав, що 21.09.2012 року приблизно о 10.00 год. на власному автомобілі «Шкода-Октавія», д.н.з. НОМЕР_2 , він приїхав до майстра в гаражний кооператив по вул. Пелехатого в м. Львові, для здійснення ремонту автомобіля. При цьому майстер, який ремонтував автомобіль, повідомив про необхідність придбання сальника, і з цією метою він з майстром ОСОБА_7 та його знайомим ОСОБА_8 на його автомобілі поїхали на авторинок по вул. В.Великого в м. Львові, потім на авторинок по вул. Зеленій у м. Львові та на авторинок у районі вул. Дорога Кривчицька. Оскільки ніде необхідної деталі не знайшли, порадившись між собою вирішили заїхати на автозлом в с. Гамаліївка. Дійсно біля 12.00 год. вони проїжджали біля ринку Торпедо, але там з потерпілим не зустрічався, жодних речей у нього не забирав. Не знайшовши запчастини на авто зломі, він приблизно о 14.00-15.00 год. завіз в гаражний кооператив майстра і повернувся до дому.

Вказав, що після цього дійсно на його номер мобільного телефону зателефонувала незнайома жінка, яка представилася, як дружина ОСОБА_6 та стала погрожувати розправою. При цьому пояснив, що в 2008 році він затримував ОСОБА_6 за правопорушення та доставляв його в Пустомитівський РВ ГУМВС України у Львівській області. Після цього дружина потерпілого йому погрожувала, говорила що не пробачить цього.

Через деякий час його викликав начальник і сказав написати рапорт на звільнення з органів МВС. Внаслідок цього у нього погіршився стан здоров`я, і він перебував на стаціонарному лікуванні. Під час лікування йому телефонував слідчий прокуратури Личаківського району м.Львова, вимагав прибути в прокуратуру, здійснював тиск на нього. Також до нього в лікарню приходив ОСОБА_6 і говорив, що його у ВВБ МВС заставили написати заяву про вчинення ним злочину. Порозумівшись із потерпілим, останній написав розписку про відсутність претензій до нього. Йому відомо, що за наслідками перевірки, яка проводилася прокуратурою Личаківського району м. Львова у жовтні 2012 року було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину. Не зважаючи на це, через декілька місяців відносно нього розпочалися нові слідчі дії, тому вважає, що це все зроблено незаконно, інкриміновані йому злочини він не вчиняв, а відтак просить його виправдати за пред`явленим обвинуваченням.

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, допитавши свідків обвинувачення та захисту, дослідивши інші докази у кримінальному провадженні, якими прокурор обґрунтовує доведення вини обвинуваченого у скоєних злочинах, суд приходить до переконливого висновку про недоведеність органами досудового розслідування, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вбачається Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000015, 25.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

Разом з тим, як вбачається із постанови прокурора прокуратури Личаківського району м. Львова від 01.10.2012 року (а.с.2-6 том 2), в результаті проведеної перевірки за заявою потерпілого ОСОБА_6 від 21.09.2012 року, згідно якої він вказав, що 21.09.2012 року біля 12.00 год. на вул. Кукурудзяній у м. Львові, на ринку «Торпедо» ОСОБА_4 , перебуваючи у форменному одязі працівника міліції незаконно отримав від нього грошові кошти в сумі 500 грн. та товар прес для видавлювання соку із овочів та фруктів та бур на загальну суму 980 грн., а всього йому завдано збитків на загальну суму 1480 грн., було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом перевищення службового становища помічником начальника чергової частини оперативного чергового чергової частини ЛМУ ГУМВС України у Львівській області майора міліції ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 365 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, тобто за ч.2 ст. 6 КПК України 1960 року.

Таке рішення органу досудового розслідування ніким не скасовано, є чинним на даний час.

У відповідності до статті 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У відповідності до ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97) визначено, що нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави. Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи. Жодних відступів від положень цієї статті не допускається на підставі статті 15 Конвенції.

Отже, оскільки за правилами КПК України в редакції, 28.12.1960 року, уповноважений орган Держави Україна прийняв рішення по факту подій, які мали місце 21.09.2012 року про відсутність у діях ОСОБА_4 складу злочину передбаченого ст.365 ч.1 КК України і таке рішення не було скасовано, а тому після набуття чинності новим КПК України слідчий прокуратури Личаківського району м. Львова не мав законних підстав 25.01.2013 року вносити відомості про скоєння злочину передбаченого ст. 365 ч.1 КК України ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та вчиняти дії пов`язані із розслідуванням цього злочину і збиранням доказів винуватості ОСОБА_4 .

У відповідності до положень передбачених ч.1 ст.87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, на які посилається прокурор на підтвердження обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованих злочинів, при наявності постанови органу досудового слідства про відсутність у діях обвинуваченого складу злочину є недопустимими, оскільки зібрані із грубим порушенням положень ст.4 Протокол № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ч.1 ст.62 Конституції України.

Крім цього, суд враховує, що в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.190 КК України сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

Показання потерпілого ОСОБА_6 про те, що 21.09.2012 року біля 11.30 год. на ринку «Торпедо» по вул. Кукурудзяна в м. Львові, в той час як він вивантажував належний ОСОБА_9 товар із свого автомобіля «Мерседес - Спринтер», д.н.з. НОМЕР_1 , поруч припаркувався автомобіль «Шкода-Октавіа», д.н.з. НОМЕР_2 , з якого вийшов обвинувачений у форменному одязі майора міліції і встановивши, що він не мав документів на товар, який перевозив з м. Харків , наказав йому занести прес та бур в багажник його автомобіля та передати ще 500 грн., щоб він не мав проблем. Будучи в шоковому стані він погодився і виконав вимогу обвинуваченого. В послідуючому про ці обставини він повідомив ОСОБА_9 та віддав йому кошти за бур та прес. Крім цього, про даний злочин він повідомив свою дружину ОСОБА_10 .

Показання свідка ОСОБА_10 про те, що дізнавшись від чоловіка ОСОБА_6 про обставини заволодіння товаром та коштами працівником міліції, який керував автомобілем «Шкода-Октавіа», д.н.з. НОМЕР_2 , вона через свою знайому ОСОБА_11 дізналася про особу обвинуваченого, а також встановила номер його телефону. Цього ж дня, 21.09.2012 року вона зателефонувала обвинуваченому, мала із ним розмову, але він поводився грубо, і відмовлявся спілкуватися. Тому, вони з чоловіком в цей день звернулися в ЛМУ ГУМВС України у Львівській області із заявою на його неправомірну поведінку. Через деякий час, ОСОБА_4 особисто зателефонував їй на мобільний телефон, просив зустрітися. Така зустріч відбулася по вул. Мазепи в м. Львові, де він заявив що відшкодує збитки і 24.09.2012 року приїхавши до них до дому, він віддав гроші, а чоловік написав розписку про відсутність претензій до нього.

Показання свідка ОСОБА_11 про те, що два з половино роки назад у вересні 2013 року, коли вона перебувала в перукарні по вул. Дорошенка в м. Львові, їй зателефонувала знайома ОСОБА_10 та розповіла про те, що в її чоловіка працівник міліції забрав товар та гроші. Вона вирішила допомогти ОСОБА_10 встановити особу цього працівника міліції. Цього ж дня вона зайшла у приміщення ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, де зустріла працівника міліції, який її повідомив, що автомобілем «Шкода-Октавія», д.н.з. НОМЕР_2 , керує ОСОБА_4 та повідомив їй його номер мобільного телефону. Також вона була присутня при зустрічі свідка ОСОБА_10 і обвинуваченого, але детально їх розмову не чула.

Показання свідка ОСОБА_9 про те, що він перевозив товар з м. Харкова і біля м. Броди у Львівській області у нього зламався автомобіль. На його прохання, ОСОБА_6 погодився на власному автомобілі цей товар доставити у м. Львів на ринок «Торпедо» по вул. Кукурудзяній. Однак потім він зателефонував та повідомив, що під час розвантаження товару у нього виникли проблеми, і його частину, а саме бур та прес були забрані працівником міліції. Вказав, що вартість пресу становила 910 грн., а буру 90 грн. Документів на вказаний товар, окрім копії накладної магазину «Садовий інвентар» з ринку ТЦ «Барабашово» м. Харків у нього немає.

Крім цього, в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 сторона обвинувачення посилається на ряд письмових доказів, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- заяву ОСОБА_6 (а.с.2 том 2);

- заяву ОСОБА_6 (а.с.4 том 2);

- копію посвідчення водія ОСОБА_6 (а.с.10 том 2);

- копію посвідчення водія ОСОБА_10 (а.с.14 том 2);

- квитанцію про оплату господарських товарів (а.с.19 том 2);

- протокол огляду місця події від 22.03.2012 (а.с.З4-35 том 2);

- копію журналу ЖРЗПЗ Шевченківського РВ (а.с.38-44 том 2);

- копію журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених (а.с.47-67то 2);

- копію журналу ЖРЗПЗ Сихівського РВ (а.с.70-73 том 2);

- копію журналу ЖРЗПЗ Франківського РВ (а.с.75-86 том 2);

- копію журналу ЖРЗПЗ ЛичаківськогоРВ (а.с.88-93 том 2);

- копію журналу ЖРЗПЗ Галицького РВ (а.с.95-100 том 2);

- розписку ОСОБА_6 (а.с.105 том 2);

- матеріали перевірки ВІОС УКЗ ГУМВСУ у Л/о щодо ОСОБА_12 (а.с. 125-183 том 2), зокрема:

- висновок службового розслідування від 05.10.2013 (а.с.128-137 том 2),

- рапорт від 26.09.2012 ОСОБА_13 (а.с. 149 том 2),

- рапорт від 21.09.2012 ОСОБА_4 (а.с. 154 том 2),

- рапорт від 21.09.2013 ОСОБА_14 (а.с. 161-162 том 2),

- рапорт від 02.10.2013 ОСОБА_13 (а.с. 163 том 2),

- довідку про вихід на роботу ОСОБА_4 (а.с. 164 том 2),

- функціональні обов`язки ОСОБА_4 (а.с. 166-168 том 2),

- функціональні обов`язки ОСОБА_4 (а.с.181-182 том 2)

- витяг з ЄРДР (а.с.1 том 3);

- копію висновку службового розслідування (а.с.2-12 (а.с.1 том 3);

- витяг з наказу №27 о/с (а.с. 17 том 3);

- довідку про місце проживання і склад сім`ї (а.с.40 том 3);

- копію заяви ОСОБА_4 від 14.02.2012 (а.с.41 том 3);

- копію рішення №15 від 24.02.2012 про оформлення права власності на будинок (а.с.42 том 3);

- акт готовності об`єкта до експлуатації (а.с.43-44 том 3);

- технічний паспорт (а.с. 45-46 том 3);

- ухвалу про проведення обшуку (а.с.71-74 том 3);

- протокол обшуку від 18.02.2013 (а.с.75-77 том 3);

- протокол обшуку від 18.02.2013 (а.с.78-80 том 3);

- ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів (а.с.96-101 том 3);

- витяг з журналу карток на автомобіль ШКОДА ОКТАВІА А5 (а.с. 104 том 3);

- протокол огляду та дослідження інформації, знятої з каналів зв`язку від 14.03.2013 (а.с.128-138 том 3);

- рапорт ОСОБА_15 від 05.04.2012 (а.с.139 том 3);

- витяг з наказу №86 о/с (а.с. 143 том 3);

- рапорт Царьова від 08.04.2013 (а.с. 145 том 3);

- протокол пред`явлення для впізнання від 15.04.2013 (а.с.146-148 том 3);

- протокол пред`явлення для впізнання від 15.04.2013 (а.с. 149-151 том 3);

- протокол пред`явлення для впізнання від 15.04.2013 (а.с. 152-154 том 3);

- довідку про перебування на наркологічному обліку (а.с. 187 том 3);

- довідку про перебування на психоневрологічному обліку (а.с. 188 том 3);

- вимогу УІТ (а.с. 189 том 3);

- довідку-характеристику (а.с. 191 том 3);

- заяву ОСОБА_6 (а.с.222 том 3).

Разом з тим, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що зранку 21.09.2012 року до нього в гараж по вул. Пелехатого у м. Львові на автомобілі «Шкода-Октавіа», д.н.з. НОМЕР_2 , приїхав обвинувачений, якого він раніше знав для ремонту автомобіля. Оглянувши автомобіль, він встановив проблему, після чого біля 10.00 год. на цьому ж автомобілі він з обвинуваченим та своїм знайомим ОСОБА_8 , разом поїхали шукати потрібну деталь. В процесі цього, вони відвідали декілька авторинків та автозлом, але потрібну деталь не знайшли. Біля 14.00 год. ОСОБА_4 привіз його назад в гараж. Цього дня ОСОБА_4 був у цивільному одязі.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що дійсно 21.09.2012 року приблизно о 10.00 год. разом з ОСОБА_16 та обвинуваченим, на автомобілі останнього «Шкода-Октавіа», д.н.з. НОМЕР_2 , поїхали шукали сальник до цього автомобіля. При цьому вони відвідали авторинки в районі вул. Кульпрарківської, вул. Зеленої та в с. Кривчиці. Після цього заїжджали на автозлом в с. Гамаліївка. При цьому, по дорозі в с. Гамаліївка, біля 13.00 год. вони дійсно проїжджали біля ринку «Торпедо», але там не зупинялися. В гараж вони повернулися в районі 14.00-15.00 год.

Крім цього, як вбачається із відповіді начальника ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (а.с.116 том 5), 21.09.2012 року ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 установу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області не відвідували.

Однак, не зважаючи на наявність показань, які спростовують доводи слідства про скоєння злочину обвинуваченим 21.09.2012 року приблизно о 12.00 год. на ринку «Торпедо» по вул. Кукурудзяній в м. Львові, стороною обвинувачення цим доказам оцінку не надано.

При цьому, органом досудового слідства не проведено впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_6 та іншими свідками, які підтверджуються вчинення ним злочинів 21.09.2012 року .

При наявності протиріч між показаннями обвинуваченого, свідків сторони захисту, із показаннями потерпілого та свідків обвинувачення, у відповідності до закріпленого принципу здійснення кримінального провадження щодо презумпції невинуватості особи та забезпечення доведеності її вини, закріпленого у ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачаться на його користь.

Інші перераховані письмові докази у справі, на які сторона обвинувачення посилається, як на докази доведеності вини ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, а саме:

- заява ОСОБА_6 (а.с.2 том 2);

- заява ОСОБА_6 (а.с.4 том 2);

- копія посвідчення водія ОСОБА_6 (а.с.10 том 2);

- копія посвідчення водія ОСОБА_10 (а.с.14 том 2);

- квитанція про оплату господарських товарів (а.с.19 том 2);

- протокол огляду місця події від 22.03.2012 (а.с.З4-35 том 2);

- копія журналу ЖРЗПЗ Шевченківського РВ (а.с.38-44 том 2);

- копія журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених (а.с.47-6 том2);

- копія журналу ЖРЗПЗ Сихівського РВ (а.с.70-73 том 2);

- копія журналу ЖРЗПЗ Франківського РВ (а.с.75-86 том 2);

- копія журналу ЖРЗПЗ ЛичаківськогоРВ (а.с.88-93 том 2);

- копія журналу ЖРЗПЗ Галицького РВ (а.с.95-100 том 2);

- розписка ОСОБА_6 (а.с.105 том 2);

- матеріали перевірки ВІОС УКЗ ГУМВСУ у Л/о щодо ОСОБА_12 (а.с. 125-183 том 2), зокрема:

- висновок службового розслідування від 05.10.2013 (а.с.128-137 том 2),

- рапорт від 26.09.2012 ОСОБА_13 (а.с. 149 том 2),

- рапорт від 21.09.2012 ОСОБА_4 (а.с. 154 том 2),

- рапорт від 21.09.2013 ОСОБА_14 (а.с. 161-162 том 2),

- рапорт від 02.10.2013 ОСОБА_13 (а.с. 163 том 2),

- довідка про вихід на роботу ОСОБА_4 (а.с. 164 том 2),

- функціональні обов`язки ОСОБА_4 (а.с. 166-168 том 2),

- функціональні обов`язки ОСОБА_4 (а.с.181-182 том 2)

- витяг з ЄРДР (а.с.1 том 3);

- копія висновку службового розслідування (а.с.2-12 (а.с.1 том 3);

- витяг з наказу №27 о/с (а.с. 17 том 3);

- довідка про місце проживання і склад сім`ї (а.с.40 том 3);

- копія заяви ОСОБА_4 від 14.02.2012 (а.с.41 том 3);

- копія рішення №15 від 24.02.2012 про оформлення права власності на будинок (а.с.42 том 3);

- акт готовності об`єкта до експлуатації (а.с.43-44 том 3);

- технічний паспорт (а.с. 45-46 том 3);

- ухвала про проведення обшуку (а.с.71-74 том 3);

- протокол обшуку від 18.02.2013 (а.с.75-77 том 3);

- протокол обшуку від 18.02.2013 (а.с.78-80 том 3);

- ухвала про тимчасовий доступ до речей і документів (а.с.96-101 том 3);

- витяг з журналу карток на автомобіль ШКОДА ОКТАВІА А5 (а.с. 104 том 3);

- протокол огляду та дослідження інформації, знятої з каналів зв`язку від 14.03.2013 (а.с.128-138 том 3);

- рапорт ОСОБА_15 від 05.04.2012 (а.с.139 том 3);

- витяг з наказу №86 о/с (а.с. 143 том 3);

- рапорт Царьова від 08.04.2013 (а.с. 145 том 3);

- протокол пред`явлення для впізнання від 15.04.2013 (а.с.146-148 том 3);

- протокол пред`явлення для впізнання від 15.04.2013 (а.с. 149-151 том 3);

- протокол пред`явлення для впізнання від 15.04.2013 (а.с. 152-154 том 3);

- довідка про перебування на наркологічному обліку (а.с. 187 том 3);

- довідка про перебування на психоневрологічному обліку (а.с. 188 том 3);

- вимога УІТ (а.с. 189 том 3);

- довідка-характеристика (а.с. 191 том 3);

- заява ОСОБА_6 (а.с.222 том 3)-

безпосередньо не вказують на скоєння злочинів саме ОСОБА_4 , оскільки є похідними від основних доказів. При цьому частина вказаних доказів взагалі не стосується висунутого обвинувачення ОСОБА_4 .

Окрім цього суд враховує, що на підставі ухвали слідчого судді по місцю проживання ОСОБА_4 проводився обшук в результаті якого жодних об`єктів злочину не було виявлено та вилучено.

Не доводить вину обвинуваченого і розписка ОСОБА_6 від 24.09.2012 року (а.с.105 том 2) про те, що він по факту інциденту, що стався 21.09.2012 року на території ринку «Торпедо» до ОСОБА_4 жодних претензій немає, оскільки вона не підтверджує факту безпосереднього скоєння злочину і подана до винесення постанови про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 .

Окрім цього, виправдовуючи ОСОБА_4 за обвинуваченням передбаченим ч.1 ст. 190 КК України, суд додатково враховує наступні обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.04.2013 року старший слідчий прокуратури Личаківського району м. Львова ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_4 про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яке полягало у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 до працівника правоохоронного органу, отримання в останнього товару та грошових коштів на суму 1480 грн.

В послідуючому, 04.02.2014 року старший прокурор прокуратури Личаківського району м. Львова ОСОБА_17 в ході судового розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.01.2013 року за №0000015, відмовився від обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України представивши на розгляд суду новий обвинувальний акт згідно якого ОСОБА_4 обвинувачувався лише у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

08.06.2015 року прокурор прокуратури Личаківського району м. Львова ОСОБА_3 подав до суду новий обвинувальний акт у цьому ж кримінальному провадженні, яким змінив обвинувачення ОСОБА_4 та додатково висунув обвинувачення у скоєнні ним злочину передбаченим ч.1 ст.190 КК України, зокрема у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_6 , а саме: пресом для вичавлювання соку з овочів та фруктів, буром для монтування стовбців, та грошовими коштами на суму 500 грн., а всього майном а загальну суму 1480 грн.

При цьому, вартість майна, яким заволодів обвинувачений прокурор доводить копією накладної на товар магазину «Садовий інвентар» від 10.09.2012 року (а.с.19 том 2) виготовленої на бланку ФЛП ОСОБА_18 для платника «Вася Львів», яка не містить ні печатки, ні підписів, а також не підтверджена товарним чеком про оплату товару при тому, що вартість товару у ній суттєву відрізняється від розміру шкоди, що інкримінується обвинуваченому.

Разом з тим, з врахуванням положень п.6 ч.2 ст. 242 КПК України, розмір заподіяної матеріальної шкоди внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України доводиться виключно висновком експертизи, який може бути визнано судом єдиним належним доказом у справі. А отже, наявна в матеріалах кримінального провадження копія накладної, в силу вимог ст. 85 КПК України є неналежним доказом у справі.

Частиною 1 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Крім того ч. 3 ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, конституційними принципами закладеними у ст. 62 Конституції України та загальних засадах кримінального провадження визначених ст.7 КПК України гарантовано, що кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винною в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєні конкретного злочину повністю доведена належними, допустими доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні із застосуванням принципу змагальності сторін у поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості .

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.06.1990року № 5 « «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Крім того, у п.25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium), 42914/98, 13 січня 2005 року значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, у справі «Барбера, Meссeгу и Хабардо против Испании» (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain) від 6.12.1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись ст. 62 Конституції України , згідно якої всі сумніви щодо доведеності вини підсудного тлумачаться на його користь, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 підлягає виправданню за недоведеністю у його діянні складів злочину, передбачених ч. 1 ст. 365 та ч.1 ст.190 КК України.

Керуючись ст.ст.370, 373,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.365, ч.1 ст.190 КК України визнати невинуватим та виправдати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КК України, протягом 30 днів з дня їх проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Суддя: ОСОБА_1