Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13 і ОСОБА_14,
при секретарі судового засідання ОСОБА_15,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_2,

та

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, мешканця АДРЕСА_2,

за участю прокурора ОСОБА_16,
засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
захисника ОСОБА_8,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційними скаргами до суду касаційної інстанції звернулись засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 а також прокурор з вимогами про перевірку постановлених щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судових рішень.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 6 червня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за:

· ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;-

ч. 1 ст. 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців;

· ч. 4 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна. ;

· п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років і 6 місяців з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років і 6 місяців з конфіскацією майна.

Цим же вироком ОСОБА_6 засуджено за:

· ч. 4 ст. 184 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років і 6 місяців з конфіскацією майна;

· п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2014 року вирок щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без зміни.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на досудовому слідстві та під час розгляду провадження в суді першої інстанції, просить скасувати судові рішення в частині його засудження за ч. 4 ст. 187 та п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 К України. Обґрунтовуючи скаргу засуджений зазначає, що досудове слідство проведено в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України, внаслідок чого він визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, яких не вчиняв. Також засуджений твердить про те, судом не було дотримано вимог законодавства щодо дослідження речових доказів. Зокрема ОСОБА_5 вказує, що їх із ОСОБА_6 вину у вироку обґрунтовано неналежними доказами.

Засуджений ОСОБА_6 заперечує свою причетність до вчинення вбивства, твердить про те, що його та ОСОБА_5 вину у вчиненні злочинних дій у вироку не доведено, а судові рішення є незаконними та невмотивованими.

Прокурор у касаційній скарзі не оспорюючи доведеності вини засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, просить скасувати ухвалу апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м'якості. Обґрунтовуючи скаргу прокурор твердить про те, що апеляційний суд безпідставно не задовольнив вимоги прокурора та потерпілої в їх апеляціях про постановлення апеляційним судом нового вироку щодо засуджених. Так, прокурор зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимог ст. 65 КК України не надав належної уваги ступеню тяжкості вчинених засудженими злочинів, їх особам та всім обставинам кримінального провадження.

Як визнав суд ОСОБА_5 та ОСОБА_6 17 серпня 2012 року приблизно о 1 годині за попередньою змовою, з метою заволодіння майном та цінностями ОСОБА_9, умисно, увірвались у квартиру АДРЕСА_1, належну останньому, при цьому ОСОБА_5, стоячи позаду ОСОБА_9, в той час коли останній відчиняв вхідні двері вказаної квартири, обхопив своїм правим передпліччям шию потерпілого та почав стискувати її, й таким чином душити ОСОБА_9, який в подальшому впав на підлогу коридору квартири. В цей час ОСОБА_6, продовжуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_9, з корисливого мотиву, заздалегідь заготовленими полімерними хомутами, стягнув руки та ноги потерпілого. Після цього ОСОБА_5 затягнув ОСОБА_9 до кімнати квартири, та разом з ОСОБА_6 обшукали квартиру потерпілого й заволоділи пенсійною кредитною карткою «Райффайзен Банк Аваль» на імʼя ОСОБА_11, грошовими коштами в сумі 12 000 рублів Російської Федерації, 700 гривнями та карткою поповнення рахунку «Київстар» на 40 гривень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_9 настала в результаті комбінованої механічної асфіксії від закриття отворів носа та рота стороннім тілом та від здавлення органів шиї відразу після їх спричинення. Комбінована механічна асфіксія у ОСОБА_9 від закриття отворів носу та рота стороннім тілом та від здавлення органів шиї має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення та належить до тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, засуджених, які підтримали свої касаційні скарги, а касаційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, захисника ОСОБА_8, який підтримав касаційну скаргу ОСОБА_6, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, а касаційні скарги засуджених просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційні скарги засуджених підлягають задоволенню, а касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку викладається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровʼя особи» вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

Зазначені вимоги при постановленні вироку не виконано.

За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані винуватими у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_9 та умисного вбивства останнього з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб.

З викладеного у вироку формулювання обвинувачення вбачається, що вчиняючи кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 обхопив своїм правим передпліччям шию ОСОБА_9 та почав стискувати її, душачи ОСОБА_9, який вподальшому впав на підлогу коридору квартири. В цей час ОСОБА_6 заздалегідь заготовленими полімерними хомутами стягнув руки та ноги потерпілого. Після чого ОСОБА_5 затягнув ОСОБА_9 у кімнату і удвох з ОСОБА_6 обшукали квартиру та заволоділи майном потерпілого.

Таке обвинувачення є неконкретним. У ньому взагалі відсутня вказівка про наявність в діях засуджених попередньої змови на вбивство ОСОБА_9 З викладено

· го обвинувачення не зрозуміло, коли у засуджених виник умисел на вбивство та з якою метою ОСОБА_5 застосував насильство щодо ОСОБА_9 - як розбі

· йний напад, чи з метою вбивства, в який момент настала смерть ОСОБА_9 У звʼязку із цим неможливо дати належну оцінку діям засуджених, а кваліфікація дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як умисне вбивство вчинене за попередньою змовою групою осіб не витікає з викладеного судом у вироку обвинувачення. Кваліфікація дій засуджених за ч. 4 ст. 187 КК України, як розбій, поєднаний із застосуванням тяжких тілесних ушкоджень не відповідає диспозиції ч. 4 ст. 187 КК України, в якій відсутня ознака застосування тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_9 настала в результаті комбінованої механічної асфіксії від закриття отворів носа та рота стороннім тілом та від здавлення органів шиї відразу після їх спричинення. Суд у вироку вказав, що ОСОБА_5 лише душив ОСОБА_9, стискаючи шию останнього. Хто закривав рот і ніс потерпілому, що в сукупності зі спричиненими пошкодженнями шиї призвело до смерті, у вироку не зазначено. З висновку судово-медичної експертизи вбачається, що на трупі ОСОБА_9, крім ушкоджень, які призвели до смерті, виявлено цілий ряд інших ушкоджень, зокрема перелом 9-го та10-го ребер по задньо-пахвинній лінії зліва, які утворились безпосередньо перед смертю або за незначний проміжок часу після її настання. Характер і кількість цих тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення у вироку не зазначений, також не вказано хто їх спричинив. Наведене свідчить про те, що суд не встановив усі обставини вчинення кримінального правопорушення.За наявності вищенаведеного вирок суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можна вважати законним та обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню. Оскільки апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції недоліки, не усунув їх, то скасуванню підлягає й ухвала апеляційного суду. З урахуванням наведеного, касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають задоволенню, а касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню. Судові рішення щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають скасуванню у звʼязку істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 6 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2014 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14