Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула 30 червня 2015 року в м. Києві касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Перемишльського районного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Перемишльського районного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Фатьків Надвірнянського р-ну Івано-Франківської обл., зареєстрованого по АДРЕСА_1, проживаючого в АДРЕСА_2, неодноразово судимого, останній раз вироком Коломийського міського суду від 11 вересня 2009 року за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 13 травня 2014 року о 19 год 20 хв,перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння таємно проник в житловий будинок ОСОБА_3 по АДРЕСА_3. та таємно викрав належне останній майно на загальну суму 10851,41 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2015 року вирок суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 просять судові рішення змінити та застосувати до засудженого положення ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що судом належним чином не враховано всіх даних про особу засудженого, а саме важке матеріальне становище сім'ї засудженого, на утриманні якого знаходяться п'ятеро неповнолітніх дітей, а також те, що викрадене ОСОБА_1 майно було повернуто потерпілій та хворобу засудженого. Крім того, скаржники стверджують, що суд безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із копії вироку суду, при призначенні покарання засудженому було враховано дані про його особу, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо та є особою молодого віку, а також щире каяття ОСОБА_1 та активне сприяння ним у розкритті злочину як обставини, які пом'якшують призначене покарання.

Також судом було враховано і те, що вчинений засудженим злочин у стані алкогольного сп'яніння, що у відповідності до ст. 67 КК України є обтяжуючою обставиною.

Враховуючи вищевикладені дані про особу засудженого та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, суд обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_1. лише за умови його ізоляції від суспільства.

Питання обґрунтованості призначеного покарання було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, ухвала якого відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є обґрунтованою та вмотивованою.

Покарання призначене ОСОБА_1 в межах санкції закону, за яким його визнано винним та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим внаслідок суворості та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Надуманими є доводи касаційних скарг про безпідставність задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1167 ЦК і роз'яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 судом першої інстанції було враховано душевні страждання, які зазнала потерпіла внаслідок вчиненого злочину та обґрунтовано задоволено позов ОСОБА_3 повністю та постановлено стягнути з засудженого 4000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Перемишльського районного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2015 року.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4