Справа № 706/423/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову в задоволенні скарги

11 квітня 2014 року м. Христинівка

Слідчий суддя Христинівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора прокуратури Монастирищенського району ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Христинівка скаргу ОСОБА_4 на постанову від 04.03.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000032.
в с т а н о в и в:
Скаржник звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Підставою для її задоволення зазначає, що 20.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за його зверненням по факту можливого, на його думку, самоправства зі сторони секретаря Монастирищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 , що спричинили тяжкі наслідки, передбачені ст.356 КК України. 14.09.2013 року до ЄДРСР були внесені відомості за його зверненням по факту дачі секретарем районного суду ОСОБА_5 завідомо неправдивих свідчень: за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. 26.09.2013 року до ЄДРСР були внесені відомості за його зверненням щодо необгрунтованої відмови дати свідчення під час проведення досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.385 КК України. за результатами проведеного досудового розслідування слідчим СВ райвідділу міліції ОСОБА_6 07.10.2013 року і 18.04.2013 року були внесені постанови про закриття кримінального провадження №0000032, які були скасовані відповідно Христинівським районним судом Черкаської області і прокурором Монастирищенського району ОСОБА_7 10.01.2014 року прокуратура району направила дане кримінальне провадження для проведення досудового розслідування до СВ Монастирищенського РВ УМВС. Проведення досудоворозслідування було покладеного на слідчого СВ райвідділу міліції ОСОБА_8 . Після проведеного досудового розслідування слідчим СВ Монастирищенського РВ УМВС ОСОБА_8 було постановлено, що в діях секретаря Монастирищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.356,384 і ч.1 ст.385 КК України і 04.03.2014 року внесено постанову про закриття кримінального провадження №0000032. Він не може погодитись із прийнятим слідчим ОСОБА_8 рішенням: постанова слідчого Монастирищенського РВ УМВС підлягає скасуванню, виходячи із наступного: слідчий ОСОБА_8 не зрозумів до кінця суті його звернень про вчиненні, на його думку, кримінальні правопорушення секретарем районного суду ОСОБА_5 , а зосередив свою увагу, не виключено, на вказівках, які отримав словесно від начальника СВ Монастирищенського РВ УМВС ОСОБА_9 , прокурора району ОСОБА_10 і призначених процесуальних прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_11 , не на здобутті доказів, а вся його слідча діяльність була зосереджена на переконанні його в його неправоті; слядчий з`ясував для себе лише одий факт, прийнятний для слідства і його негласних кураторів, упустивши той факт, що після того, як він ознайомився із матеріалами кримінальної справи № по його обвинуваченню, що мало місце 16.06.2009 року, 17.06.2009 року і 18.06.2009 року, слідчий у справі ОСОБА_12 проводив ще із ним подальші слідчі дії у цій справі, які зафіксовані в журналах ізолятора тимчасового тримання Монастирищенського райовідділу міліції; «твердження» слідчого ОСОБА_8 про направлення прокуратурою району матеріалів кримінальної справи № по його обвинуваченню до районного суду саме 19.06.2009 року не знайшли свого підтвердження у ході досудового розслідування, а лист прокурора району, надісланий факсимільним зв`язком начальнику СІЗО від 19.06.2009 року є лише наміром, а не практичною дією прокурора ОСОБА_13 ; слідчий умисно і свідомо приховав той факт, не відобразивши його у винесенні ним постанови, що прокурор району ОСОБА_13 перевищив свої службові повноваження і всупереч вимогам ст.232 КПК України (в редакції 1960 р.), закріпив утриманням під вартою за Монастирищенським районним судом, перебравши функції судді (суду) на себе; слідчий також не звернув належної уваги на лист в.о. начальника Черкаського СІЗО ОСОБА_14 від 07.02.2014 року, в якому йдеться про те, що хоч супровідний лист прокурора району ОСОБА_13 від 19.06.2009 року надійшов факсимільним зв`язком до СІЗО 19.06.2009 року, і зареєстрований спецчастиною СІЗО під вх.№6615, він у той час знаходився в ізоляторі тимчасового тримання місцевого райвідділу міліції із 05.06.2009 року по 25.06.2009 року, включно, а отже у прокурора не було підстав або потреби надсилати наперед лист начальника СІЗО, а надіслати його, насамперед, до Монастирищенського РВ УМВС; в категоричній формі заперечує «твердження» слідчого ОСОБА_8 про те, що факт надходження кримінальної справи № до районного суду «підтверджується копією книги справ», відправлених кур`єром прокуратури району, зафіксованого підписом секретаря суду ОСОБА_5 , яке своїм листом із вих.№37-09/14 від 05.03.2014 року прокурор району ОСОБА_10 заперечив. До того ж, книга обліку документів, відправлених кур`єром не є судовим журналом і посилання слідчого на якісь відмітки-підписи, які містяться у позасудових журналах не можуть, і не відповідають реальній діяльності: у цьому журналі якраз відсутня дата, яка могла б вказувати на дане твердження. Слідчий достеменно так і не встановив фактичної дати, коли матеріали кримінальної справи вийшли із прокуратури району до суду і тієї особи, яка доставила їх в суді; заперечує «твердження» слідчого про те, що вивченням ним справи його обвинуваченню, що також не відповідає дійсності, ним було встановлено, що органами досудового слідства, в особі слідчого ОСОБА_12 , не було допущено порушень норм кримінально-процесуального законодавства, оскільки справа (увага!) надійшла до суду зо п`ять днів до закінчення строку тримання під вартою. Зважаючи на те, що строк його тримання під вартою під час досудового розслідування закінчувався 22.06.2009 року, прості арифметичні дії вказують на те, що справа надійшла до районного суду вже не 19.06.2009 року, а 17.06.2009 року? Отже, дана інформація теж не відповідає дійсності; заперечує «твердження» слідчого, як недостовірне, про те, що оскільки справа 22.06.2009 року уже була передана голові районного суду ОСОБА_15 для розподілу судді, то ніяких сумнівів у перерахуванні «тримання обвинуваченого за судом не було». Слідством не встановлено, що судом або суддею, в провадженні якого перебувала справа було винесене процесуальне рішення щодо утримання його, як обвинуваченого, під вартою за судом, враховуючи ту обставину, що норми ст.232 КПК України (в ред.1960 р.) не передбачають права прокурору закріплювати утриманням його під вартою за судом-це прерогатива суду,а дії прокурора району ОСОБА_13 кваліфікуються, як перевищення своїх службових повноважень!; Бездумно переписуючи покази голови районного суду ОСОБА_15 від 10.02.2014 року, слідчий ОСОБА_8 зосередив навіщось свою увагу на тому, що починаючи нібито із 19.06.2009 року по 26.06.2009 року голова суду не мав змоги розподілити справи між суддями, а не тому, щоб встановити підстави і мотиви нереєстрації факту надходження матеріалів кримінальної справи № по його обвинуваченню у день її фактичного надходження до суду в журналі вхідної кореспонденції суду; слідчий під час так званого досудового розслідування навіть не встановив особу, яка порушила посадову інструкцію, яка діяла станом на 19.06.2009 року, затверджену головою суду 08.01.2009 року, а також вимоги Інструкції із діловодства в місцевому загальному суді №68 від 24.07.2006 року, зокрема п.п.1.5;1.7; 2.1; 2.2; 2.3 її; слідчим не надана правова належна оцінка самоправних дій секретаря суду ОСОБА_5 , які вона повністю визнала в своїх показах, даних під час допиту її слідчим ОСОБА_6 , що мало місце 18.09.2013 року; заперечує «твердження» слідчого ОСОБА_8 щодо того, що в діях свідка ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.385 КК України. Звертає увагу на те, що будучи далекою від знань елементарних законів, свідок ОСОБА_5 жодного разу не послалась на норми Конституції України, зокрема ст.63 її, а отже, висновки слідчого є хибними; слідчим не встановлена, і не допитана особа, працівник прокуратури району, яка доправляла-доставляла матеріали кримінальної справи по його обвинуваченню із прокуратури району до суду і коли, враховуючи ту обставину, що посада кур`єра в прокуратурі районі у 2009 році була відсутня взагалі, а отже, дата направлення справи № із прокуратури району до суду не з`ясована і не встановлена ним; заперечує «твердження» слідчого ОСОБА_8 , як брихливі і недостовірні, до яких вдався він при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 04.03.2014 року, стверджуючи про те, що секретар Монастирищенського районного суду ОСОБА_16 дала пояснення йому про те, що матеріали кримінальної справи № надійшли до суду саме 19.06.2009 року. Дане пояснення відсутнє в матеріалах досудового розслідування, а зміст пояснення, яке 15.02.2013 року надала старший секретар суду ОСОБА_16 на запит судді ОСОБА_17 , має зовсім інший зміст; посилання слідчого ОСОБА_8 на облудну тезу, яка міститься в ухвалі слідчого судді Монастирищенського районного суду ОСОБА_18 від 08.10.2013 року (справа №702/1295/13-п) про те, що закінчення строку тримання під вартою під час досудового слідства (ст.156 КПК України в ред.1960 р) закінчується з часу фактичного надходження кримінальної справи до суду, а не з часу її реєстрації, є неприйнятною і такою, що виходить за межі здорового глузду і логіки, оскільки п.2.2 Інструкції із діловодства в місцевих загальних судах №68 від 24.07.2006 року передбачає чіткі дії секретаря суду ОСОБА_5 під час надходження справи до суду, тобто її реєстрацію, а відступ від дотримання вимог Інструкції з діловодства передбачає відповідальність в порядку встановлену чинним законодавством України, на чому він тривалий час наполягає; крім того, його особисто не цікавить той факт, чи були вчинені самоправні дії секретарем суду ОСОБА_5 при реєстрації нею матеріалів кримінальної справи №140090047, оскільки матеріали кримінальної справи по його обвинуваченню мають інший номер. Враховуючи наведене, має підстави констатувати той факт, що працівниками правопорушних органів району (міліція і прокуратура) будь-яка, не кажучи про системну, активну і цілеспрямовану, робота не проводилась узагалі; т.звані процесуальні прокурори ОСОБА_3 і ОСОБА_11 не спромоглися дати хоча б одну вказівку слідчому ОСОБА_19 за майже два місяці проведення досудового розслідування. Просить постанову слідчого СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області лейтенанта міліції ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження №0000032 від 04.03.2014 року, скасувати та матеріали кримінального провадження надіслати в адресу прокурора Монастирищенського району ОСОБА_10 для організації і проведення досудового розслідування іншим слідчим.
У судове засідання скаржник не з`явився надіслав до суду заяву в якій просить суд скаргу слухати у його відсутність доводи викладені у скарзі підтримає повністю.
В судовому засіданні процесуальний прокурор кримінального провадження № 0000032 ОСОБА_3 , вважає, що скарга не підлягає до задоволення, оскільки вона є безпідставною перевірка проведена повно всебічно і слідчим винесено законну обґрунтовану постанову.

Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема рішення слідчого про закриття кримінального провадження -заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Скарга подана із дотриманням встановленого КПК України десятиденного строку. Відповідно до вимог ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Скарги на рішення про закриття кримінального провадження розглядаються не пізніше 5 днів з моменту надходження скарги за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно доч.2 ст.307 КПК України рішення слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
ч3. вищенаведеної статті, передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Стаття 284 ч. 1 п. 2 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Частина 3 цієї статті наголошує, що про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4 частини 1 цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.
За результатами розслідування кримінального провадження №0000032 04.03.2014 року слідчим Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 зроблені висновки про відсутність складу кримінального правопорушення та винесено відповідну постанову . Такі висновки особи, яка винесла оскаржувану постанову, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах провадження, а саме;
Дослідивши матеріали за скаргою, матеріали кримінального провадження № 0000032, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Скаржник звернувся із заявами про вчинення секретарем Монастирищенського районного суду ОСОБА_5 злочинів, на його думку, передбачених ст.356, ч.1 ст.384, ч.1 ст.385 КК України.
Разом з тим, наявність в її діях складів цих злочинів, не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування, а тому слідчий прийшов до правильного висновку щодо закриття кримінального провадження.
Так, склад злочину, передбачений ст.356 КК України передбачає обов`язкову ознаку заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. З матеріалів досудового розслідування, в тому числі і з тих, які надані ОСОБА_4 , органом досудового розслідування не встановлено наявності самовільного вчинення секретарем Монастирищенського райцонного суду ОСОБА_5 будь-яких дій щодо реєстрації кримінальної справи та заподіяння ОСОБА_5 будь-якої шкоди і будь-кому.
Крім цього, злочин, передбачений ст.356 КК України вчиняється умисно, чого в ході досудового розслідування встановлено не було. Твердження ОСОБА_4 про те, що він незаконно утримувався під вартою в період після 22.06.2009 року спростовується ухвалою Монастирищеського районного суду від 08.10.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.10.2013 року (а.с.114-116, 110-113), яка набрала законної сили, а також постановою прокуратури Монастирищенського району про закриття кримінального провадження (а.с.129-133). Утримання чи звільнення з під варти обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства за нормами КПК України в ред.1963 року не могло випливати з дій секретаря суду, а лише з дій органів досудового слідства та прокуратури, тому суд вважає, що висновки органу досудового слідства є вірними, відповідають фактичним обставинам справи, та відсутніми негативними наслідками і підстав для скасування постанови про закриття провадження у справі у цій частині суд ненаходить
Суд вважає, що органом досудового рослідування правомірно закрито провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 385 КК України, так як скаржник ставив питання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , а відповідно до ст.63 Конституції України, кожен має право відмовитись від дачі показань щодо себе і така відмова не має наслідку у вигляді притягнення особи до кримінальної відповідальності. Тому прийняте рішення в цій частині також відповідає вимогам діючого законодавства.
Окрім того, суд вважає, що органом досудового рослідування правомірно закрито провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, так як скаржник обвинувачував ОСОБА_5 у вчиненні самоуправства, саме по даному звинуваченню вона була допитана в якості свідка, про що свідчить заява ОСОБА_4 (а.с.57 матеріалу досудового розслідування), а також її протокол допиту ( а.с.26-29). Дача неправдивих показань, якщо і має місце, особою, яку обвинувачують у вчиненні злочину ( в даному випадку ОСОБА_4 обвинувачує ОСОБА_5 ), не тягне за собою кримінальної відповідальності відповідно до ст.384 КК України. Крім того, органом досудового розслідування не встановлено доказів умисних дій ОСОБА_5 при дачі нею показань, так як при її допиті 18.09.2013 року вона вказала, що помилилася при дачі показань 18.04.2013 року ( а.с.72-75 матеріалу досудового розслідування) .
Тому суд вважає, що органом досудового розслідування прийняте рішення відповідає встановленим обставинам та нормам діючого законодавства, в зв`язку з чим підстави для його скасування та задоволення скарги відсутні.
Суд вважає, що зазначення скаржником у скарзі інших обставин для задоволення його скарги, в тому числі і щодо його допиту під час досудового слідства, дій працівників прокуратури, чи інших посадових осіб суду, не можуть бути підставою для її задоволення, оскільки, не впливають на вирішення питання притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ст.356, 384, 385 КК України.
Так, зазначені в скарзі обставини, що слідчий ОСОБА_12 16.06.2009 року, 17.06.2009 року та 18.06.2009 року допитував скаржника, а тому справа не могла бути передана до суду спростовується протоколом про оголошення обвинуваченому про закінчення слідства і пред`явлення матеріалів справа від 16.06.2009 року та клопотанням захисника від 16.06.2009 року ( а.с.40, 43-44, 118-123 матеріалів досудового розслідування).
Зазначені в скарзі обставини, що кримінальна справа направлена прокуратурою до суду саме 19.06.2009 року підтверджується матеріалами досудового розсідування ( а.с.59, протоколом допиту ОСОБА_5 від 18.09.2013 року, супровідним листом а.с.85, поясненнями ОСОБА_20 а.с.128, копія супровідного листа а.с.137, які спростовують інформацію, зазначену в листі а.с.134 де помилково дату надходження справи зазначено 26.06.2009 року)
Необхідність направлення копії листа про перерахування обвинуваченого за судом в СІЗО м.Черкаси відповідає вимогам КПК України в редакції 1963 року, так як ІТТ Монастирищенського РВ УМВС України є закладом тимчасового утримання осіб, які знаходяться під вартою.
Допит свідка особи, яка доставляла справу до суду з прокуратури не мають значення для кваліфікації та оцінки дій ОСОБА_5 , оскільки, ОСОБА_5 підтверджує факт отримання нею кримінальної справи 19.06.2009 року. Оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам, а також вимогам ст.110 КПК України.
При таких обставинах слід відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.303,304,306,307 КПК України, УХвалив:
В задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанови винесену слідчим СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 від 04 березня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000032 - відмовити повністю.
Ухвала про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1