[1] АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
УХВАЛА
05 березня 2014 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Апеляційного суду м. Києва надійшла апеляційна скарга захисника обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено їм покарання за вказане кримінальне правопорушення.
В силу ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі в числі, інших вказаних законом обставин повинно бути відображено вказівки на те, в чому полягає незаконність вироку та доводи на їх обґрунтування, а також прохання особи, яка подає апеляційну скаргу. При цьому за змістом норми закону мотивувальна та резолютивні частини апеляційної скарги мають бути логічними та узгоджуватись між собою.
Як убачається з поданої захисником апеляційної скарги наведені вимоги процесуального закону не дотримано.
Так, за змістом мотивувальної частини апеляційної скарги захисника вирок суду підлягає зміні, оскільки на його думку, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.
Проте, доводів на обґрунтування невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам захисником не наведено.
Крім цього в резолютивній частині апеляційної скарги захисник просить лише змінити вирок в частині призначеного покарання, пом`якшивши його, що в неповній мірі узгоджується з мотивувальною частиною.
Також обвинувачений ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, вказав, що судом невірно кваліфіковано його дії, тому просив перекваліфікувати їх на ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті.
Таким чином, позиція захисника суперечить волі клієнта, що відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» йому як захиснику заборонено крім випадків, якщо адвокат впевнений у самообмові клієнта, проте захисником про це в апеляційні скарзі не зазначено.
Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, 7 днів з моменту отримання копії ухвали.
Копію ухвали надіслати захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Апеляційного суду м.Києва ОСОБА_1

Справа № 11-кп/796/338/14
Категорія ч. 2 ст. 296 КК України
Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_5
Доповідач: ОСОБА_1