АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/83/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/242/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 липня 2015 р. м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Оренбург, Російської Федерації , який
проживає за адресою: АДРЕСА_1
раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , на вирок суду Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2015 р.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України і призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ст. 128 КК України.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів за наступних обставин.

11 листопада 2013 р. в період часу з 12.00 год. до 13.50 год. ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання - в квартирі АДРЕСА_2 разом з раніше знайомими йому ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , вживали спиртні напої у кухні вказаного житла.

Під час вживання спиртного, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на грунті побутового пияцтва, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 склалася особиста неприязнь до ОСОБА_9 та виник умисел на заподіяння йому смерті з вказаних мотивів.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у коридорі вказаної квартири, діючи з метою заподіяння ОСОБА_9 смерті з мотивів неприязні до нього, близько о 14.00 год. 11 листопада 2013 р., утримуючи у правій руці ніж, який він взяв з поверхні стола у кухні вказаної квартири, умисно завдав ОСОБА_9 одного удару клинком даного ножа в ділянку грудної клітини ліворуч - місце розташування життєво-важливих органів людини, усвідомлюючи при цьому, невідворотність настання смерті потерпілого ОСОБА_9 та свідомо бажаючи настання саме таких наслідків.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з пошкодженням міжклітковини межистіння (средостения); гемопневмотораксу ліворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 3170 від 20.12.2013 року за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Після чого ОСОБА_6 вибіг з квартири, в якій залишив пораненого потерпілого ОСОБА_9 та свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_6 не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілий ОСОБА_9 , в цей же день бригадою швидкої медичної допомоги, яка прибула за викликом ОСОБА_11 , був госпіталізований до КЗ Криворізька міська лікарня № 7 ДОР, де йому було надано своєчасну медичну допомогу, в результаті чого смерть потерпілого ОСОБА_9 не настала.

Захисник ОСОБА_7 , просить скасувати вирок суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України та призначити йому покарання встановлене в межах санкції цієї статті.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник зазначає, що суд першої інстанції, пославшись, як на докази винуватості ОСОБА_6 , висновок судово-медичної експертизи № 3170 від 20.12.2013 р. та показання ОСОБА_9 , не зазначив у вироку, що показання потерпілого суперечать показанням обвинуваченого і свідка ОСОБА_11 , і не підтверджуються іншими доказами.

Свідок ОСОБА_11 , у судовому засіданні показала, що була присутня під час сварки між обвинуваченим і потерпілим, на деякий час зайшла до ванної кімнати, коли вийшла, то побачила ОСОБА_9 , який знаходився у стоячому положенні, його светр був в крові, після чого вона втратила свідомість. Прийшовши до тями, вона побачила, що потерпілий вже був роздягнений до пояса та перебинтований, тобто йому була надана перша медична допомога. Вона, як медичний працівник, надала ОСОБА_9 більш кваліфіковану медичну допомогу та викликала швидку медичну допомогу. В цей час обвинувачений залишив квартиру, пішовши до магазину, при цьому вхідні двері квартири він залишив відчиненими, оскільки, медичні працівники швидкої допомоги вільно зайшли до квартири, ОСОБА_6 появився в квартирі пізніше.

Захисник вважає, що у судовому засіданні не було отримано доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілому смерті чи спричинення тяжких тілесних ушкоджень, оскільки судом було встановлено, що обвинувачений наніс потерпілому тільки один удар ножем, а при бажанні заподіяти смерть потерпілого, він мав можливість нанести декілька ударів та вчинити інші дії направлені на позбавлення життя, однак ОСОБА_6 , навпаки намагався власноруч надати ОСОБА_9 першу медичну допомогу, а саме зупинити кров у потерпілого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити своє рішення, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, на ст. 128 КК України і призначити йому покарання в межах санкції статті.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді, підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив задовольнити у повному обсязі, скасувати вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати його дії на ст. 128 КК України, призначивши покарання, передбачене у санкції цієї статті.

Прокурор, який брав участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, просила відмовити захиснику ОСОБА_7 у задоволенні його апеляційної скарги і залишити вирок суду першої інстанції без змін, оскільки судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді, заперечував проти апеляції захисника, вважає, що обвинувачений діяв навмисно, а не необережно, і розумів, що від його дій, можуть настати тяжкі наслідки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія судів, вивчивши матеріали кримінального провадження,прослухавши технічний запис судових засідань, в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, допитавши обвинуваченого, потерпілого, судово- медичного експерта ОСОБА_13 , вважає, що доводи захисника обвинуваченого, про відсутність прямого умислу у ОСОБА_6 на умисне вбивство ОСОБА_9 є слушними, і його апеляція в цій частині підлягає задоволенню.

Як, вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, але дав їм неправильну юридичну оцінку.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство ОСОБА_9 , послався, у вироку, на те, що обвинувачений нанесенням цілеспрямованого удару ножем в життєво-важливий орган потерпілому, усвідомлював, що від цього удару може настати смерть потерпілого і бажав її настання, але свій умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, а саме, своєчасної медичної допомоги.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції, на думку, колегія суддів, погодися не можна, оскільки, на досудовому слідстві і у суді першої інстанції, не встановлено доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на умисне вбивство ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.15 КК України та п.п.4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7лютого 2003року№2, закінчений замах на умисне вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу винного, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як, вбачається з матеріалів справи, обвинувачений і потерпілий були знайомі тривалий час і мали дружні стосунки.

11листопада 2013 р. вони зустрілися у ОСОБА_6 , в кв. АДРЕСА_2 , де вживали спиртні напої, з ними знаходилася свідок ОСОБА_14 .

Під час вживання спиртних напоїв, між обвинуваченим і потерпілим виникла сварка, яка переросла в бійку, ці обставини підтверджують обвинувачений, потерпілий, свідок ОСОБА_14 , допитані у суді, їх показання узгоджуються з висновком судово медичної експертизи, відносно ОСОБА_6 , (ар.пр.27,28), де зазначено, що у обвинуваченого виявлені 2 синця в області обличчя і спини, і час їх виникнення відповідає 11.11.2013 року.

Потерпілий та свідок ОСОБА_14 , кожний окремо, підтвердили під час допиту у суді, що погроз вбити потерпілого, обвинувачений не висловлював.

У подальшому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обвинувачений узяв зі столу ніж і навмисно наніс удар у груди потерпілому, після чого, ОСОБА_9 , цей ніж, поклав на стіл.

Обвинувачений, залишаючись на одинці з потерпілим, в подальшому, не намагався спричинити якихось дій, відносно нього, направлених на доведення умислу на вбивство, до кінця, а навпаки пішов до кімнати, знайшов вату і надав потерпілому допомогу, після чого вийшов на вулицю.

Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений незміно та послідовно зазначав, що умислу на вбивство потерпілого, він не мав, ніж використав випадково і, наносячи ним удар у груди, діяв у процесі обоюдної бійки, однак не бажав смерті ОСОБА_9 .

Ці показання підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Згідно з якими після нанесення під час бійки удар ножем, бажаючи надати йому допомогу, обвинувачений намагався зупинити у нього кровотечу.

Допитаний експерт, підтвердила, що потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з пошкодженням міжклітковини межистіння (средостения); гемопневмотораксу ліворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 3170 від 20.12.2013 року за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Експерт у судовому засіданні конкретизувала, що життєво важливі органи серце, легені у потерпілого не були пошкодженні, однак пошкодження міжклітковини межистіння (средостения) тобто, поранення грудної клітки, зліва, могли ускладнитися, в подальшому, і викликати смерть потерпілого, у разі не надання своєчасної медичної допомоги.

Ураховуючи всі обставини вчинення злочину, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, завдаючи потерпілому один удар ножем в груди, і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого.

Водночас, цілеспрямовано, наносячи потерпілому удар ножем у груди, ОСОБА_6 , не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому.

Тобто, в даному випадку, ОСОБА_6 , діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого , але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках, особа має відповідати, за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжких ушкоджень.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що у справі не здобуто беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 , вчинив замах на умисне вбивство потерпілого, який не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, в момент заподіяння, злочинні дії ОСОБА_6 мають бути кваліфіковані за наслідками, що настали, тобто за ч.1 ст.121КК України.

Доводи про те що, ОСОБА_6 , вчинив злочин з необережності є необґрунтованими, оскільки спростовуються показаннями потерпілого і обвинуваченого, який не заперечував, що умисно наніс удар ножем у груди потерпілому.

Враховуючи, що злочинні дії ОСОБА_6 , підлягають перекваліфікації, то покарання йому має бути призначене в межах санкції закону відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, його особи та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів враховуючи обставини скоєного злочину, ступінь його тяжкості, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином, його позитивну характеристику за місцем проживання ( ар. пр. 98, т.2), те, що він раніше не судимий (ар.пр.93 т.2), обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, вважає, що строк покарання обвинуваченому можливо знизити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Змінити вирок суду Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2015 р., відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, в частині кваліфікації дій обвинуваченого і призначеного покарання.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 , з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 6 р.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - залишити без змін до виконання вироку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .