Справа № 11-515/07р. Головуючий у 1 -й інстанції
ч.3 ст.286 КК України Доповідач
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Миколаївської області

у складі:

головуючого Погорєлової
Г.М.

суддів Чернявського
А.С., Олещук Т.Л.

при
секретарі Ішутко
В.М.

за
участю прокурора Захарченка
Д.В.

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5,

захисника ОСОБА_6

27 червня 2007 року розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями помічника
Вознесенського міжрайонного прокурора, представника потерпілих ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайсуду
Миколаївської області від 27 листопада 2006 року, яким

ОСОБА_5,
22 вересня 1983 року народження, уродженець

м. Нова
Одеса Миколаївської області, громадянин України,

військовозобов'язаний,
з професійно-технічною освітою, одружений, має малолітню дитину, 2006 року
народження, раніше не судимий;

·
засуджений за ч.3 ст. 286 КК України із застосуванням
ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати
транспортними засобами

·
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнений
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та
зобов'язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання

без дозволу
органів кримінально-виконавчої системи та повідомляти ці органи про зміну місця
проживання та роботи.

За вироком ОСОБА_5 визнано винним у тому, що 26 травня
2006 року, біля 15 год. 15 хв.,
він, керуючи за довіреністю автомобілем „ГАЗ-ЧАЗ", реєстраційний НОМЕР_1,
рухаючись по маршруту „Миколаїв-Братське" по автодорозі М-23
„Ульянівка-Миколаїв" із швидкістю 83-86 км/год. при переїзді перехрестя
дороги на с. Білоусівка, на порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 „б",
10.1, 10.3, 11.1, 11.2, 12.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху, проявив
неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху та
дистанцію стосовно мопеда „Ямаха", що був для нього перешкодою,
продовжував наближатися до мопеда, яким керувала неповнолітня ОСОБА_8 з двома
пасажирами позаду, що є порушенням п. 21.1 Правил дорожнього руху.

На перехресті водій мопеда ОСОБА_8 виконуючи поворот
наліво, ворушила вимоги п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху, внаслідок
чого та зазначених порушень з боку водія ОСОБА_5 виникло зіткнення автомобіля з
мопедом.

У результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_8 та два пасажири мопеда -
ОСОБА_9 і малолітня ОСОБА_10 - загинули.

В
апеляції помічник прокурора просить вирок скасувати з підстав неправильного
звільнення засудженого від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України та
необхідності застосування більш суворого покарання -призначення додаткового
покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, і постановити
новий вирок, яким засудити ОСОБА_5 за. ч.3 ст.286 КК України на .5 років
позбавлення волі з позбавленням ; права керувати транспортними засобами строком
на 2 роки. Прокурор в обгрунтування своїх вимог посилається на залишення судом
поза увагою тяжких наслідків злочину.

Представник потерпілих - ОСОБА_7 у своїй апеляції також просить постановити
новий вирок і засудити ОСОБА_5 до реального відбуття покарання без застосування
ст. 69 КК України. Посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_5,
не врахував, як обтяжуючу покарання обставину, тяжкі наслідки цього злочину -
загибель трьох осіб, в тому числі малолітньої ОСОБА_10 Апелянт зазначає, що
засуджений не визнав себе винним, не прийняв заходів по відшкодуванню шкоди
потерпілим, що свідчить про те, що він не розкаявся у вчиненому злочині.

В запереченнях на апеляції прокурора та представника потерпілих захисник
ОСОБА_6 просить обидві апеляції залишити без задоволення за безпідставністю наведених
у них доводів.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляції, думку
потерпілих в підтримку апеляцій їх представника та прокурора, пояснення
засудженого та його захисника про залишення вироку без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів

вважає, що
апеляція прокурора підлягає задоволенню повністю, а апеляція представника
потерпілих підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Оцінивши досліджені докази, суд правильно встановив фактичні обставини
злочину, вчиненого засудженим ОСОБА_5, та вірно кваліфікував його дії за ч.3
ст. 286 КК України.

У цій частині
вирок апелянтами не оспорюється.

При призначенні покарання засудженому суд першої
інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії
особливо тяжких злочинів. При цьому суд правильно врахував, як пом'якшуючі
покарання обставини, грубе порушення правил дорожнього руху з боку водія мопеду
-потерпілої ОСОБА_8, яка створила аварійну ситуацію, а також наявність на
утриманні засудженого малолітньої дитини, 2006 року народження. Необхідно також
врахувати часткове відшкодування шкоди потерпілій Волошиної одразу після
вчинення злочину в сумі 1000 грн.

А тому , хоча ОСОБА_5. вчинив особливо тяжкий злочин, але
при відсутності обтяжуючих покарання обставин, за наявності декількох обставин,
що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину, з урахуванням особи винного, який характеризується виключно позитивно,
суд правильно дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 основного покарання із
застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої
санкцією ч. З ст. 286 КК України.

Викладене спростовує твердження в апеляції представника потерпілих про
безпідставне застосування ст..
69 КК України (при призначенні основного покарання).

Що
стосується не призначення судом додаткового покарання на підставі ст. 69 КК
України, то з цим висновком суду погодитися неможна з наступних причин. Суд
першої інстанції мотивував своє рішення тим, що при позбавленні засудженого
права керувати транспортними засобами він залишається без джерела існування.
Але, як пояснив засуджений при апеляційному розгляді справи, він крім спеціальності
водія є за фахом спеціалістом по ремонту та обслуговуванню техніки, водієм не
працює вже майже рік, але має інші джерела доходів для утримання сім'ї. Тому,
враховуючи, що ОСОБА_5, як водій не зміг зорієнтуватися в дорожній обстановці,
у зв'язку з чим порушив правила дорожнього руху, що призвело до вчинення
особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає за необхідне призначити йому за
ч. З ст. 286 КК України додаткове покарання -позбавлення права керувати
транспортними засобами.

Тому на підставі п.2 ч.1 ст.378 КПК України вирок суду 1 інстанції підлягає
скасуванню в частині не призначення додаткового покарання.

Що стосується застосування судом 1 інстанції ст.75 КК України, то прийнявши
рішення про звільнення засудженого від відбування покарання, суд

не умотивував
свої висновки про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, а
лише зазначив, що враховуючи пом'якшуючи покарання обставини, не знаходить
підстав для призначення покарання, пов'язаного з позбавленням волі, хоча саме
такий від покарання суд і призначив.

Проте, на думку колегії суддів сукупність наведених вище пом'якшуючих
покарання обставин є достатньою для застосування ст. 69 КК України щодо
основного покарання ОСОБА_5, але не свідчить про можливість застосування ще й
ст. 75 КК України.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який
відповідно до класифікації злочинів (ст..
12 КК України), є особливо тяжким, колегія суддів також враховує конкретні
обставині вчиненого злочину, внаслідок якого крім водія мопеду ОСОБА_8, з боку якої є
порушення правил дорожнього руху, загинули ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які були
пасажирами та те, що серед трьох загиблих дві особи неповнолітні.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги вимоги ст.65
КК України, згідно з якими покарання повинно бути необхідним та достатнім для
виправлення засудженого та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає
неправильнім звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Тому на підставі п.4 ч.1 ст. 378 КПК України вирок суду 1
інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення від відбування покарання.

З огляду на
наведене доводи апелянтів в цій частині є обґрунтованими.

Керуючись ст.
ст. 365, 366, 378 КПК України, колегія суддів

засудила:

Апеляцію
помічника Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області
задовольнити, апеляцію представника потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області
від 27 листопада 2006 року у відношенні ОСОБА_5 в частині не призначення додаткового
покарання та в частині звільнення його від відбування призначеного цим вироком
покарання, з випробуванням на 2 роки на підставі ст. 75 КК України, з
покладанням на засудженого обов'язків, передбачених п. п. 2, 3 ст. 76 КК
України - скасувати.

ОСОБА_5 за ч.3 ст.286 КК України, крім призначеного судом 1 інстанції з
застосуванням ст. 69 КК України основного покарання у виді 5 років позбавлення
волі, призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на 2 роки.

Запобіжний захід
ОСОБА_5 до вступу
вироку в законну
силу залишити - підписку про невиїзд.

В іншій частині
вказаний вирок суду 1 інстанції
суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в колегію суддів палати
Верховного Суду України у кримінальних справах через апеляційний суд
Миколаївської області протягом одного місяця з моменту його проголошення.